Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Представник позивача 15.02.2017 звернувся з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь КС «Народний кредит» заборгованість, що виникла у зв'язку з невиконанням ним зобов'язань за кредитним договором № 111202/н від 19.12.2011, в розмірі 656 443,83 грн., а також судові витрати. Вимоги обґрунтовував тим, що 19.12.2011 між КС «Народний кредит» та відповідачем був укладений кредитний договір № 111202/н, відповідно до умов якого кредитна спілка надала останньому кредит в розмірі 60 000 грн. зі платою за користування коштами в розмірі 51,1% річних, тобто 0,14% за кожний календарний день користування кредитом, на строк на 24 місяця. Зазначено, що внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27.11.2012 було стягнуто з відповідача суму боргу у розмірі 146 603,63 грн. та судовий збір в розмірі 1 466, 03 грн. Позивач вказав, що заборгованість з тіла кредиту становить 52 497,98 грн. Позивач посилається на те, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13.02.2015 стягнуто з відповідача на користь позивача борг по процентам за користування кредитом у розмірі 214191,76 грн., станом на 22.01.2015 Однак, після відповідачем не погашено ні заборгованість по тілу кредиту, ні вищезазначені відсотки за користування кредитом. У зв'язку із порушенням відповідачем умов кредитного договору та не виконання рішення суду станом на 01.02.2017 за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 656 443,83 грн. Виходячи з цього, невиконання відповідачем умов договору, просить задовольнити позов. Ухвалою судді від 22 лютого 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача, в якій просив в разі неявки представника позивача в судове засідання просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судова повістка, що направлялася на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, поверталася до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв'язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день поставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в силу яких одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 19.12.2011 між КС «Народний кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 111202/н, відповідно до умов якого кредитна спілка надала останньому кредит в розмірі 60 000 грн. зі платою за користування коштами в розмірі 51,1% річних, тобто 0,14% за кожний календарний день користування кредитом, на строк на 24 місяця. За умовами кредитного договору відповідач взяв на себе зобов'язання повертати щомісячно суму кредиту та нараховані відсотки за кредит, що визначено відповідним графіком розрахунків, який передбачений додатком №1 до Кредитного договору. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі та здійснив видачу кредитних коштів в сумі 60 000,00 грн. В свою чергу відповідач [PERSON], скориставшись кредитними коштами, свої зобов'язання за договором належним чином не виконав. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27.11.2012 було стягнуто з відповідача суму боргу у розмірі 146 603,63 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту складає 52 497,98 грн. Після набрання рішення законної сили в рахунок погашення боргу відповідачем не було здійснено жодної оплати, тому станом на день звернення до суду сума боргу за вказаним рішенням не погашена, зобов'язання встановлені кредитним договором № 111202/н від 19.12.2011 не виконані. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13.02.2015 було стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором № 111202/н від 19.12.2011 у розмірі 260 733, 73 грн. Після набрання рішення законної сили в рахунок погашення боргу відповідачем не було здійснено жодної оплати, тому станом на день звернення до суду сума боргу за вказаним рішенням не погашена, зобов'язання встановлені кредитним договором № 111202/н від 19.12.2011 не виконані. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором. Боржник відповідно до ст.625 ЦК України несе відповідальність за порушення грошового зобов'язання і на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також встановлені договором або законом річні проценти від простроченої суми. Так, слід зазначити, що Кредитна спілка «Народний кредит» є неприбутковою організацією, яка надає членам кредитної спілки кредити та залучає вклади членів кредитної спілки на депозитні рахунки. Однак згідно з п.1.5. ст.1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги, які надає кредитна спілка, - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи рахунок цих осіб з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Для збереження реальної вартості фінансових активів Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг видалаРозпорядження №7 від 16.01.2004 року «Про затвердження Положення про фінансові нормативи діяльності та критерії якості системи управління кредитних спілок та об'єднаних кредитних спілок», яке розроблено згідно з п.4 ч.1 ст.28 та ст.29 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст.20, 21 ЗУ «Про кредитні спілки», пп.11,12, 36 п.4 Положення про Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України та призначене для забезпечення стабільної діяльності Кредитних спілок, своєчасного виконання ними зобов'язань перед своїми членами, а також запобігання можливим втратам капіталу через ризики. Згідно з вищезазначеним Положенням кредитна спілка повинна в обов'язковому порядку з метою покриття передбачених збитків від неповернених кредитів за рахунок частини доходів кредитів спілки формувати резерв забезпечення покриття витрат від неповернених позичок. Нормативи достатності капіталу та платоспроможності знайшли своє відображення в пп.2.2.2 розділу 2 положення, де зазначається п'ять ступенів ризику. За таких обставин та у відповідності пп.2. п.2 ст.21 ЗУ «Про кредитні спілки» та Статуту кредитної спілки позивач має право самостійно встановлювати розмір плати (процентів) за користування кредитом, наданими кредитною спілкою, що і передбачене Кредитним договором. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України від 13.04.2011 року «Щодо застосування окремих норм цивільного законодавства» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання те не позбавляє кредитора права отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки належним виконання зобов'язання є виконання, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. За правилами ст.ст. 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки, відповідач як позичальник свої зобов'язання належним чином не виконав, тому станом на 01.02.2017 рахується заборгованість за кредитним договором № 111202/н від 19.12.2011 у розмірі 656 443, 83 грн., із них: 603 726,77 грн. борг по процентам за користування кредитом; 44 860,71 грн. - інфляційні збитки; 7 856, 35 грн. - 3% річних. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-81 ЦПК України відповідачем не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved