Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Представник позивача за довіреністю звернувся до суду з указаним позовом, в якому зазначив, що 01.12.2014 року між фізичною особою-підприємцем та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу виробів із металопластикового та алюмінієвого профілю № 13/1, відповідно до якого позивач зобов'язався поставити відповідачу вироби із профілю АЛЮПЛАСТ4000 з 1-но та 2-камерними склопакетом, згідно акту замірів завіреного сторонами. Відповідно до розділу 4 договору відповідач за вказані вироби зобов'язувався внести передплату в сумі 8100 грн. та здійснити їх остаточну оплату в сумі 3535 грн. протягом 2х днів з моменту отримання виробів відповідно до акту. Позивач свої зобов'язання за договором виконав належним чином, що підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт від 17.12.2014. Проте, відповідач свій обов'язок щодо остаточного проведення розрахунку за поставлені вироби не виконала. Відповідно до пункту 8.2 договору у разі несвоєчасного розрахунку покупець зобов'язаний сплатити на користь продавця у розмірі 0,05 % від вартості замовлення за кожний день прострочення. Посилаючись викладене та на статті 526,625, 655, 628, 629 ЦК України, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог,обчислених за період з 20 грудня 2014 року по 25 серпня 2015 року, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 3535 грн., штраф в сумі 1409,26 грн., 35 річних в сумі 72,06 та інфляційних збитків в сумі 1587,22 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 4954,6 грн. судових витрат, які складають з судового збору, витрат на правову допомогу та витрат на проїзд до суду. Представник позивача та позивач у судове заяідання не з'явились, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та позивача, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача пояснював, що вважає, що позивач виконав умови договору купівлі-продажу виробів із металопластикового та алюмінієвого профілю № 13/1, поставив замовлені відповідачем вироби, що підтверджується «Актом приема-сдачи выполненных работ» від 17.12.2014, який позивач та відповідач підписали. В указаному акті зазначено, що замовник та виконавець претензій один до одного не мають. З моменту отримання виробів позивач протягом двох днів за умовами договору мала здійснити доплату в сумі 3535 грн., але до цього часу позивач не виплатила указану суму, а тому представник позивача вважав, що з відповідача мають бути стягнуті заборгованість, штраф, 3% річних та інфляційні збитки, судові витрати, понесені позивачем. Відповідач в судовому засіданні заперечила проти позову, у письмових заперечення вказала, що дійсно між нею та позивачем 01 грудня 2014 року було укладено договір купівлі-продажу виробів з металопластикового та алюмінієвого профілю на підставі карти замірів від 29.11.2014 року. Відповідачем було внесено як передбачено договором передплату в сумі 8100 грн. 17 грудня 2014 року, коли було доставлено вироби представниками позивача, відповідач виявила, що її замовлення не виконано в більшій частині. Зокрема, двері до балкону та лоджії мали бути з суцільного скла без жодних металічних створок в нижній частині, комерційна пропозиція від 02.12.2014 року щодо поставки виробу із профілю АЛЮПЛАСТ2000 складався без її участі, вважала, що позивач на власний розсуд внесла зміни до замовлення, про що їй стало відомо 17.12.2014. Крім того, ручка віконна в позиції № 2 Комерційної пропозиції від 02.12.2014 року щодо поставки виробу із профілю АЛЮПЛАСТ4000 мала розташовуватись з правого боку, а в отриманому віконному блоці віконна рама відчиняється не в той бік, тобто на робочу поверхню газову плиту. Оскільки вироби не відповідали замовленню відповідач вимагала заміни трьох позицій. Після суперечок після на поступки позивача, підписавши акт прийому передач-виконаних робіт від 17 грудня 2014 року на умовах, що відповідач не буде вимагати доплати в сумі 3535 грн. та проведе установку виробів. Враховуючи, позивач від неї вимагає доплати коштів за укладеним договором, вважала, що в момент підписання акта прийому - передачі виконаних виробів від 17.12.2014 року її було уведено в оману, а позивач умови договору не виконав, оскільки поставив вироби, які не відповідають замовленню (а.с.57-59). Крім того, у судовому засіданні відповідач вказала, що монтаж вікон також було передбачено умовами договору з позивачем, такий монтаж було проведено представниками позивача із значними недоліками. Відповідач вказала, що ескіз виробів, указаний в картах заміру для неї був і залишається незрозумілим, підписуючи карти замірів вважала, що в них відображено вироби, які відповідають її замовленню, тобто двері в балконних блоках з суцільного скла, а ручка віконної рами у віконному блоці розташована як вона і замовляла з правого боку. Крім того, відповідач вважала, що оскільки у договорі не указано розрахунковий рахунок позивача її було обмежено у формах оплати за договором, а його відсутність фактично змушує її сплачувати кошти готівкою, що для неї незручно. [PERSON] вказала на те, що комерційні пропозиції від 02.12.2014 року не містять ім'я замовника, що на її думку вказує на те, що останні містять зображення виробів, які нею не замовлялись. Посилаючись на вказані обставини, відповідач просила відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що сторонами 01 грудня 2014 року було укладено договір купівлі-продажу виробів із металопластикового та алюмінієвого профілю № 13/1 (далі - Договір), відповідно до пунктів 1.1-1.3 якого «Продавец поставляет, а Покупатель принимает и оплачивает изделия из профиля АЛЮПЛАСТ 2000 и АЛЮПЛАСТ 4000 с 1но и 2хкамерным стеклопакетом, согласно Акта замеров заверенного сторонами, который является неотъемлемой частью данного Договора. Изделия выполнены по индивидуальным замерам покупателя в соответствии с чертежами, согласованными с покупателем. Дополнительная комплектация согласно карте замеров». За умовами Договору загальна вартість замовлення складає 11635 грн. Оплата за товар здійснюється за бажанням покупця у готівковій або безготівковій формі у національній валюті у розмірі повної вартості виробів шляхом внесення передплати. Передплата визначена в сумі 8100 грн. Доплата в сумі 3535 грн. здійснюється протягом двох днів з моменту отримання виробів згідно з актом установленого зразка (п. 4.1 Договору). У випадку несвоєчасного розрахунку за Договором, покупець сплачує продавцю штрафні санкції у розмір 0,05 % від вартості замовлення, за кожен день прострочення (п.8.2 Договору). Сторонами визнано, що залишок несплаченої суми за поставлені вироби за Договором складає 3535 грн. Крім того, сторонами не оспорюється, що позивачем 17 грудня 2014 року були поставлені за місцем проживання відповідача [ADDRESS] два балконні блоки з профілю АЛЮПЛАСТ 2000, які складаються з глухого віконного блоку та балконних дверей, та два віконні блоки з профілю АЛЮПЛАСТ 4000:одне з яких - розміром 850х1440 мм з однією поворотно-викидною стулкою, інше - розміром 1310х1440 мм з двома стулками: глухою та поворотно-викидною. Дослідивши карти замірів металопластикових та алюмінієвих виробів від 29.11.2014, в яких указано як замовника [PERSON], зазначено її адресу та телефон, які є невід'ємною частиною Договору (п.1.1), судом установлено, що малюнок віконного блоку з профілю АЛЮПЛАСТ 4000 розміром850х1440 мм містить поворотно-викидну стулку, яка має відчинятись у правий бік віконною ручкою з лівого боку(а.с.4). Балконні двері двох балконних блоків з профілю АЛЮПЛАСТ 2000 на малюнку, накресленому у картці замірів, зображено таким чином, що верхня частина має бути заповнена склом, а інша містить штрихи, які вказують на те, що нижня частина дверей має бути заповнена іншим чином, ніж верхня частина, зокрема пластиком (а.с.6). Картки замірів металопластикових та алюмінієвих виробів від 29.11.2014 підписані відповідачем, що нею визнано в судовому засіданні. Факт отримання відповідачем 17 грудня 2014 року від представників позивача двох балконних блоків з профілю АЛЮПЛАСТ 2000, які складаються з глухого віконного блоку та балконних дверей, та двох віконних блоків з профілю АЛЮПЛАСТ 4000: одне з яких - розміром 850х1440 мм з однією поворотно-викидною стулкою, інше - розміром 1310х1440 мм з двома стулками: глухою та поворотно-викидною, визнається відповідачем та підтверджується «Актом приема - сдачи выполненных работ» від 17.12.2014 року, який підписано позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] в акті зазначено, що претензій у замовника до виконавця немає, доплата складає 3535 грн. (а.с.9). Посилання відповідача на те, що вона підписала карти замірів, не розуміючи малюнки віконних та балконних блоків, указані у картках замірів від 29.11.2014 року, суд вважає непереконливими і такими, що не доводять факт замовлення нею віконного блоку розміром 850х1440 мм з поворотно-викидною стулкою, яка має відчинятись у лівий бік віконною ручкою з правого боку та балконні блоки з дверми із суцільного скла. Крім того, інші доводи відповідача суд визнає такими, що не звільняють її від обов'язку внесення позивачу доплати в сумі 3535 грн. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Таким чином, суд вважає доведеним обов'язок відповідача сплатити позивачу 3535 грн. відповідно до пункту 4.1 Договору, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача указаної суми коштів підлягають задоволенню. Обов'язок відповідача провести остаточний розрахунок з позивачем відповідно до пункту 4.1 Договору мав бути виконаний протягом двох днів з 17 грудня 2014 року. Ураховуючи, що в указаний строк відповідач кошти позивачу в сумі 3535 грн. не сплатила, позивач просив стягнути з відповідача відповідно до пункту 8.2 Договору штраф в розмірі 0,05 % від вартості замовлення за кожен день прострочення, тобто за період з 20 грудня 2014 року по 25 серпня 2015 року, в сумі 1409,26 грн. (11635 грн. х 0,05% х 248 днів). Перевіряючи проведений представником позивача розрахунок суми штрафу, суд установив, що сума штрафу за указаний період складає 1442,74 грн., але вирішуючи справу у межах позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача штраф в сумі 1409,26 грн., який указано представником позивача у заяві про збільшення позовних вимог від 17.08.2015 (а.с.146). Згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ураховуючи, що відповідач прострочила виконання грошового зобов'язання за Договором, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з [PERSON] відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України суми 3% річних за період з 20 грудня 2014 року по 25 серпня 2015 року в сумі 72,06 грн. (3535 х 3%/365 х 248). Перевіряючи розрахунок інфляційних збитків, суд дійшов висновку, що представник позивача необґрунтовано розрахував інфляційні збитки з урахуванням 103 % індексу інфляції за грудень 2014 року, що обґрунтовується таким. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця (Лист ВСУ від 03.04.1997 року № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ»). Ураховуючи, що обов'язок відповідача із доплати 3535 грн. вартості отриманих виробів настав 20 грудня 2014 року, тобто після 16 дня указаного місяця, розрахунок боргу з урахуванням індексу інфляції необхідно провести з січня 2015 року і по місяць, указаний позивачем у розрахунку, тобто по червень 2015 року. Отже, позовна вимога про стягнення інфляційних збитків в сумі 1587,22 грн. підлягає частковому задоволенню, а з відповідача, виходячи з того, що сукупний індекс інфляції за період з січня по червень 2015 року склав 140,7 % (103,1 % х 105,3% х 110,8% х 114% х 102,2% х 100,4%), підлягає стягненню 1438,75 грн. інфляційних втрат позивача ((3535 грн. х 140,7%) - 3535 грн.). При вирішенні питання про розподіл судових витрат, необхідно врахувати, що позовні вимоги задоволені частково, зокрема із загальної суми позовних вимог 6603,54 грн., задоволено 6455,07 грн., тобто 97,8 % заявлених вимог. Право компенсації судових витрат, понесених стороною на користь якої ухвалено рішення, визначене статтею 88 ЦПК України. Відповідно до указаної норми з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація оплати судового збору при зверненні до суду в сумі, що пропорційна обсягу задоволених вимог, зокрема, з відповідача підлягає стягненню 238,24 грн. судового збору (243,6 грн. х 97,8 %). Крім компенсації судового збору позивач просив стягнути з відповідача 4400 грн. витрат на оплату правової допомоги за підготовку позовної заяви, клопотань, заяв, участь в судових засіданнях та 311 грн. у рахунок компенсації витрат на проїзд представника до суду. Як роз'яснено в п. 47 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах » від 17 жовтня 2014 року №10, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013 ). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року №3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». [PERSON] брав участь у справі на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Сумського приватного нотаріального округу 30 січня 2015 року (а.с. 17) та був допущений протокольною ухвалою суду від 29 квітня 2015 року (а.с.68-69) як представник позивача. Як вбачається з копії Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та свідоцтва платника єдиного податку [PERSON] зареєстрований як фізична особа - підприємець та здійснює господарську діяльність в сфері права ( а.с. 14,15). Окрім того, з вказаної довіреності, договору про надання правової допомоги від 28.01.2015 та додаткової угоди до нього від 10.04.2015 (а.с. 11,128) слідує, що позивач уповноважив [PERSON] бути його представником, в тому числі і як фахівця в галузі права. Таким чином, [PERSON] має право на надання правової допомоги, а здійснення представництва прав та інтересів [PERSON] під час розгляду справи обумовлено довіреністю та договором. Як роз'яснено в п. 48 вищевказаної постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, витрати на правову допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). При вирішенні питання про розмір витрат на правову допомогу, які відповідач має компенсувати позивачу суд враховує граничний розмір такої компенсації, яка визначена відповідним законом. Зокрема, згідно із статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» мінімальна заробітна плата з 01.01.2015 по 01.12.2015 року у місячному розмірі становить 1218 грн. 00 коп. Ураховуючи викладені норми Законів, розмір компенсації витрат на правову допомогу у погодинному розмірі не може перевищувати 487 грн. 20 коп. (1218 грн. * 40%). Розмір винагороди за підготовку позовної заяви до суду, оплаченої відповідно до договору від 28.01.2015 та квитанції до прибуткового касового ордеру № 5 від 28.01.2015 року склав 1000 грн. Згідно із звітом від 02.02.2015 року про виконання договору від 28.01.2015 року витрачений на його виконання час склав 2 години (а.с.11-13). Ураховуючи незначний обсяг позовної заяви, характер спірних правовідносин, які мають незначний ступінь складності, виходячи із засад розумності, суд вважає необхідним компенсувати позивачу 487,2 грн. за підготовку позовної заяви до суду (487,2 грн. х 1 год.). Представник позивача приймав участь в судовому засіданні в якості представника позивача29квітня 2015 року з 13 год. 35 хв. по 15 год.08 хв., яке тривало 01 год.33 хв. (а.с.68- 69), а не протягом 3 годин як указано представником позивача [PERSON] у звіті від 10.08.2015 року №2 про виконання договору про надання правової допомоги від 28.01.2015 року (а.с.129)., а тому за участь в указаному судовому засіданні,ураховуючи, що відповідно до додаткової угоди від 10.04.2015 року (а.с.128) позивач сплачує [PERSON] винагороду у розмірі 400 грн. за годину потраченого часу на виконання умов Договору про надання правової допомоги, необхідно компенсувати 667,96 грн. (1 год. 33 хв. х 400 грн.). За участь представника позивача в судовому засіданні 12.08.2015 року позивачу слід компенсувати 400 грн., витрачених відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 43 від 12.08.2015 грн. (а.с.131). Ураховуючи зміст та обсяг заяв про збільшення розміру позовних вимог, заяви про відвід, пояснень, обсяг матеріалів справи, з якими знайомився [PERSON] 22.07.2015 року, суд вважає, що представник, указуючи 4,5 години як обсяг часу, витраченого на виконання указаних робіт, завищив кількість витраченого часу, а тому виходячи з засад розумності, необхідно компенсувати в сумі 1000 грн. (400 грн. х 2,5 год.). Отже, витрати позивача на правову допомогу, які з урахуванням граничного розміру підлягають компенсації складають 2555,16 грн., але враховуючи часткове задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу в сумі 2498,94 грн. (97,8 %х 2555,16 грн.). Витрати на проїзд представника до суду заявлені в сумі 311 грн. не підлягають компенсації та стягненню з відповідача, оскільки чек № 191751 від 12.08.2015 року (а.с.126) на придбання 20 л пального не підтверджує, що саме позивач або його представник поніс такі витрати, крім того обсяг пального придбаний невідомою особою і указаний у квитанції, перевищує обсяг палива, яке необхідно витратити для подолання відстані від м.Тростянця до м.Суми. На підставі викладеного та

Outcome: partial