Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

Представник відповідача Орлівської сільради Ренійського району позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулася із відповідними вимогами та просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя її батькові [PERSON] належало право власності на: -житловий будинок із надвірними спорудами № 41 по вул. Тиха в с. Орлівка Ренійського району Одеської області, загальною площею 56,40 кв. м., житловою площею 39, 10 кв. м., який в цілому складається із: житлового будинку літ. «А», веранди літ. «а», навіс літ. «а1», літньої кухні літ. «Б», сараїв літ. «В,Г,Д», вбиральні літ. «Е», огорожі 1-3, споруди 4-5. -земельну ділянку загальною площею 0,2500 га. (кадастровий номер: 5124183600:02:002:0177), розташовану за адресою: Одеська область, Ренійський район, с. Орлівка, вул. Тиха, 41, виділену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель споруд (присадибна ділянка), на підставі державного акту серії ЯИ № 948170 на право власності на земельну ділянку від 05.05.2010 року. -земельну ділянку загальною площею 0,0182 га. (кадастровий номер: 5124183600:02:002:0190), розташовану за адресою: Одеська область, Ренійський район, с. Орлівка, вул. Тиха, 41, виділену для ведення особистого селянського господарства, на підставі державного акту серії ЯИ № 948169 на право власності на земельну ділянку від 05.05.2010 року. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 18.01.2015р. - помер. Тому, спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач, донька нині померлого [PERSON] Інших спадкоємців за законом судом не встановлено. Після смерті спадкодавця. відкрилась спадщина на вищезазначений житловий будинок. земельні ділянки. Позивачка, як спадкоємець першої черги за законом, яка на момент смерті спадкодавця, проживала разом із ним, протягом строку встановленого для прийняття спадщини про відмову від спадщини не заявляла таким чином, позивачка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, та в порядку ч. ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, що залишилася після померлого [PERSON] Враховуючи вищевказані обставини, позивачка пізніше звернулася до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на належний спадкодавцю житловий будинок, реєстрацію якого було б проведено в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, земельних ділянок, про що нотаріусом винесено вмотивовану постанову від 23.08.2016р. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на нерухоме майно як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці відсутні, представник відповідача у справі, не заперечував проти оформлення права власності на спадкове майно після смерті спадкодавця за позивачем. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за законом (ст. 1235 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняла спадщину в порядку ч. 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, пізніше подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, отже вважається такою, що її прийняла. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини позивачка мешкала разом із спадкодавцем на житлоплощі спірного домоволодіння, тому вважається такою, що прийняла спадщину та не заявила про відмову від неї, пізніше звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, реєстрацію яких було б проведено в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, щодо спадкового будинку, земельних ділянок, про що нотаріусом винесено вмотивовану постанову від 23.08.2016р., у звязку із чим в даний час позивачка вимушена звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України, одним із шляхів захисту прав громадян на землю є визнання прав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на спірний житловий будинок та земельні ділянки, з підстав прийняття спадщини за законом, однак, з незалежних від неї причин вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на вищевказані обєкти спадкового майна, у звязку із чим була вимушена звернутися за захистом прав та інтересів до суду. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved