Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за утримання майна - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якому вказувала на те, що позивач є співвласником квртири. Іншими співвласником житлового приміщення є його колишня дружина - [PERSON] . Позивач та відповідач зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , однак відповідач не проживає у квартирі, а лише позивач. Представник позивача [PERSON] зазначає, що починаючи з 2007 року відповідач не проживала у спірній квартирі, не здійснювали оплату житлово-комунальних послуг та не приймала участі в утриманні майна. За період з 2016 року по квітень 2019 року позивач сплатив за житлово-комунальні послуги грошові кошти у розмірі 57 243,92 грн. Враховуючи, що відповідачу належить Ѕ частини квартири, [PERSON] мала сплатити 28 621,96 грн. на утримання майна, включаючи оплату на житлово-комунальні послуги. Тому, представник позивача [PERSON] звернулась до суду із позовом про стягнення з [PERSON] коштів, сплачених за утримання житлового приміщення у розмірі 28 621,96 грн., судового збору у сумі 768,40 грн., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник позивача - [PERSON] . підтримав позовну заяву та просили суд задовольнити. Представник відповідача - [PERSON]. заперечувала щодо задоволення позовних вимог, оскільки відповідач до 2019 року не проживала у квартирі та власником житлового приміщення був лише позивач. Відповідач - [PERSON] підтримала думку свого представника та просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 05.12.1991 р. укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис №5770, що підтверджується копією Свідоцтва про одруження від 05.12.1991р. серії [NUMBER] (а.с. 16). У відповідності до Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16.01.1998 р. [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] загальною площею 57.4 кв.м. (а.с.10-11). 06.08.2013 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, про що зроблено актовий запис №245, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м.Києві. Дана обставина підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 06.08.2013 року (а.с. 18). Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 19.03.2019 р. у цивільній справі №759/194/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя визнано квартиру [ADDRESS] , загальною площею 57,4 кв.м. спільною сумісною власністю. Відповідно до рішення суду вище зазначену квартиру визнано спільною сумісною власністю подружжя та здійснено поділ спільного майна набутого під час шлюбу у рівних частинах, тобто Ѕ частині квартири [ADDRESS] . Встановлено, що [PERSON] зареєструвала право власності на Ѕ квартири 31.05.2019р. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1845790280000) згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 169392742, сформований Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченко А.П. (т.2, а.с.5). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач набула право власності на Ѕ квартири 31.05.2019р. та з цього часу, тобто з червня 2019р. проживає у квартирі та сплачує за житлово-комунальні послуги. Враховуючи те, що до червня 2019 року відповідач не проживала у спірній квартирі та право власності на її частку не було зареєстроване у встановленому законом порядку, то позивач зобов`язаний нести витрати з утримання квартири, оскільки на той період являвся власником майна, а починаючи з червня 2019 року, повинен нести витрати по утриманню 1/2 частини спільної квартири, у зв`язку із розподілом часток права власності квартири, яка йому належала. Відповідно до ч.4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Зі змісту ст. 1 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» вбачається, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. В судовому засіданні відповідач не заперечував проти факту того, що позивач ніс витрати по утриманню майна, однак вказувала що він до 31 травня 2019 року був єдиним власником квартири, і утримувати майно - є обов`язком власника. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В зв`язку із тим, що позивачем не було надано жодного належного та допустимого доказу того, що відповідач проживала та користувалася житлово-комунальними послугами у період з 2016 року по квітень 2019 року. Відповідно до ч.3 ст. 528 ЦК України інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов`язанні і застосовуються положення статей 512 - 519 цього Кодексу. За таких обставин, враховуючи докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про те, що позивач, у зазначений ним період сплачував кошти за утримання належного йому майна. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи вищевикладене, суд вважає у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки позивачем не обґрунтовано та не доведено ті обставини на які він посилається у позову. Крім того, на підставі ст..141 ЦПК України витрати відповідача на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. на користь [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved