Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Представник Національного авіаційного університету звернувся до суду з позовом до [PERSON], по якому просить виселити відповідача з кімнати [NUMBER] гуртожитку № 5 КЛА НАУ без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] на підставі наказу ректора ДЛАУ від 13.12.2010 року №1409 для проживання надано житло у гуртожитку ДЛАУ № 5 по [ADDRESS] (кімната [NUMBER], площею 13,2 кв.м.) та видано відповідний ордер [NUMBER] на право зайняття житлової площі. Від зазначеної кімнати [PERSON] відмовилась 18.09.2014 року та виселилася з неї, при цьому її кімнату продовжує займати її чоловік [PERSON]. З метою раціонального використання житлового фонду для проживання працівників академії, начальником КЛА НАУ 19.11.2014 р. видано наказ № 899 про виселення [PERSON] з гуртожитку № 5 без надання іншого житлового приміщення. З даним наказом відповідача ознайомлено під розписку 27.11.2014 р. Незважаючи на це, кімнату у гуртожитку відповідачем до цього часу не звільнено. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України № 1060 від 14.09.2011 р. «Про реорганізацію Державної льотної академії України» припинено Державну льотну академію України шляхом реорганізації (приєднання) до Національного авіаційного університету як відокремлений структурний підрозділ /а.с.4-6/. Гуртожиток, який знаходиться за адресою [ADDRESS] є власністю держави та відповідно до статуту навчального закладу перебуває у користуванні Національного авіаційного університету (до вересня 2011 р. у користуванні Державної льотної академії України). Зазначений гуртожиток призначений для проживання студентів навчального закладу та працівників академії. Наказом Державної льотної академії України №1409 від 13.12.2010 року [PERSON] було надано в гуртожитку №5 по [ADDRESS] кімнату [NUMBER] (13,20 кв.м.) з оформленням договору найму житла, тимчасово на 1 рік по грудень 2011 року /а.с. 36/. Як вбачається з спеціального ордеру [NUMBER] на право вселення в гуртожиток ДЛАУ від 14.12.2010 року, [PERSON] надано на строк дії договору найму житла кімнату [NUMBER] жилою площею 13,2 кв.м. в гуртожитку № 5 за адресою [ADDRESS]. Склад сім»ї: наймач [PERSON], чоловік [PERSON], син [PERSON] /а.с. 37/. [PERSON] зареєстрований у кімнаті [NUMBER] з 10.06.1997 р., що підтверджується довідкою № 54 від 19.03.2015 р. Національного авіаційного університету Кіровоградської льотної академії, /а.с. 38/. 18.09.2014 року [PERSON] звернулась із заявою, якою відмовилась від зайняття кімнати [NUMBER] /а.с. 41/. Наказом Національного авіаційного університету Кіровоградської льотної академії № 899 від 19.11.2014 р. «Про виселення з гуртожитку» [PERSON] виселено з 02.02.2015 р. без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку № 5 (кімнати [NUMBER], [NUMBER]) /а.с.40/. З наказом відповідач ознайомлений під підпис 27.11.2014 р. Як вбачається з довідки №100 від 25.05.2015 року Національного авіаційного університету Кіровоградської льотної академії, відповідач займає на даний час кімнату [NUMBER], ордер йому не видавався, інші підстави для її зайняття відсутні /а.с. 39/. Проте в матеріалах справи наявний спеціальний ордер [NUMBER] на право вселення в гуртожиток ДЛАУ від 21.04.2010 р., виданий Державною льотною академією України, на підставі рішення комісії з соціальних питань та наказу ректора ДЛАУ № 14 від 30.07.1993 р., відповідно до якого [PERSON] надано на строк дії договору найму житла кімната/ти [NUMBER] жилою площею 18 кв.м. в гуртожитку № 5 за адресою [ADDRESS]. Склад сім»ї: наймач [PERSON], дружина [PERSON], син [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести суду ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.60 ЦПК України). У відповідності до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням, займаним на законній підставі. Питання виселення з гуртожитку регулюється Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та ст. 132 ЖК України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» цей закон поширюється на громадян, які на законних підставах тривалий час (не менше п'яти років) зареєстровані та фактично проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, та не мають іншого власного житла. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, які на законних підставах зареєстровані та тривалий час (не менш як п'ять років) проживають у гуртожитках, віднесених до недержавного житлового фонду (які перебувають у власності чи у повному господарському віданні відповідних державних чи комунальних підприємств, установ, організацій, а також підприємств та організацій, утворених шляхом корпоратизації чи приватизації колишніх державних підприємств, крім тих організацій, які створено органами державної влади, органами місцевого самоврядування для управління житловим фондом) та призначених для проживання працівників (членів їх сімей), які не мають можливості самостійно придбати чи побудувати власне житло, уразі, коли такі гуртожитки не передаються їх власниками у власність Територіальних громад, мають право подальшого проживання в таких гуртожитках до розв'язання їх житлової проблеми. Згідно зі ст.ст. 19, 20 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків відповідно до цього Закону допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення, прийнятого виконавчим органом відповідної місцевої ради на підставі обстеження в установленому чинним законодавством порядку стану гуртожитку (цілісного майнового комплексу чи його відокремленої частини) з наступним затвердженням сесією цієї ради. Усім мешканцям гуртожитку, визнаного аварійним чи непридатним для проживання людей, терміново надається інше, придатне для тимчасового проживання людей житло тим органом місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади, на території якої розміщено такий гуртожиток. Усі інші категорії мешканців гуртожитків, на яких не поширюється Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», можуть бути виселені з підстав і в порядку, передбаченому ст. 132 ЖК України. Відповідно до ст. 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Надаване громадянам у зв'язку з виселенням з гуртожитку інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу. Осіб, які проживають у гуртожитках, виселяють також у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому виселюваним надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення. Особи, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, виселяються із спеціальних гуртожитків після поліпшення їх житлових умов у порядку, передбаченому законодавством, або після звільнення їх жилої площі, тимчасово заселеної іншими особами, чи після проходження відповідного курсу лікування. Особам, які пройшли курс лікування і не мають іншої жилої площі, житло надається в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Представник позивача, як на підставу виселення відповідача, послався на ст. 132 ЖК України, проте вселення відповідача до гуртожитку не було пов'язаним з навчанням або з роботою в навчальному закладі, тому закріплені у ст. 132 ЖК України підстави для виселення не можуть бути застосовані при вирішенні даного спору. Приймаючи до уваги, суд вважає, що на відповідача поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» і тому підстави для виселення його без надання іншого житлового приміщення відсутні. Крім цього, при винесенні рішення судом враховується, що відповідачу був виданий ордер на заняття спірного приміщення на підставі рішення комісії з соціальних питань та наказу ректора ДЛАУ № 14 від 30.07.1993 року, який на даний час є чинним, з підстав, передбачених діючим законодавством щодо визнання ордеру недійсним, виданого на ім'я відповідача, Національний авіаційний університет до суду не звертався. За вказаного позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed