Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

Представник АТ КБ «Приватбанк» Кіріченко Р.А. звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 29.08.2014 року у розмірі 11 604,32 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою представник позивача Кіріченко Р.А. подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задоволити, стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 29.08.2014 року у розмірі 11 604,32 грн. Відповідач [PERSON] повідомлена належним чином про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, до початку судового засідання подала до суду відзив в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Крім того, відповідач [PERSON] подала до суду клопотання про застосування строків позовної давності. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: Як було встановлено в судовому засіданні, 29 серпня 2014 року [PERSON] підписала заяву №б/н, в якій зазначено, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг. Як зазначено в позовній заяві, в порушення умов договору від 29 серпня 2014 року та положень ст.ст.509,526 ЦК України, відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконувала в повному обсязі та станом на 18 березня 2019 року має заборгованість, яку визначено у загальному розмірі 11 604,32 грн., з яких 0 грн. - заборгованість за тілом кредита, 1183,55 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита, 0 грн. - заборгованість за відсотками; 7641,99 грн. - заборгованість за пенею; заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 1750 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 528,78 грн. - штраф (процентна складова). Крім того, на підтвердження погодження умов договору, представником позивача додано до позовної заяви копії наступних документів: розрахунок заборгованості відносно [PERSON] станом на 31.05.2015 року, розрахунок заборгованості відносно [PERSON] станом на 18.03.2019 року, які підписані від імені представника банку без зазначення прізвища, імені та по батькові останнього та його посади; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна; Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/. Будь-яких інших документів суду не надано, ніяких клопотань з цього приводу заявлено не було. 21.05.2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва - ПАТ КБ «ПриватБанк») змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва - АТ КБ «ПриватБанк»). Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умов, що визначені законом як істотні або є похідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991 нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Наданий представником позивача розрахунок заборгованості не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість. Крім того, розрахунок не містить підпису відповідальних осіб та не скріплений печаткою банку, а відтак не може бути належним та допустимим доказом у справі. Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу так як він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій. Копія анкети-заяви, яка додана до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу, так як вона є лише пропозицією укласти договір (офертою) в розумінні ЦК України і для укладення договору обов`язковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції (акцепт), відсутність якої підтверджується доданими до позовної заяви документами, що свідчить про відсутність договору між сторонами. Матеріали справи також не містять доказів отримання будь-яких платіжних карток відповідачем [PERSON] . Позивачем взагалі не надано доказів отримання відповідачем кредитних коштів, в тому числі і у зазначений в заяві позичальника спосіб. Умови та Правила надання банківських послуг не засвідченні належним чином та не містять підпису боржника, що не може вважатися належним та допустимим доказом. Додана до позовної заяви роздруківка Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms, не містить будь-яких позначок, які б вказували на ознайомлення відповідача зі змістом саме цих Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Крім того, у заяві не ідентифіковано, що Умови та Правила надання банківських послуг, додані до позову, є чинними на момент підписання відповідачем заяви і що саме з ними вона була ознайомлена. Вказане також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові від 11.03.2015 у справі №6-16цс15, згідно якої посилання на внутрішні документи банка (правила, положення і т.д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник при отриманні банківської карти. До позову додано копію витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Разом з тим, цей витяг має чотири різних види тарифів та не має будь-яких позначок, з які б вказували, який саме вид тарифу був обраний відповідачем та чи взагалі відповідач ознайомилася із цими тарифами. Враховуючи позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду №342/1801/17 від 03.07.2019 року, суд вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, який містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29.08.2014 року шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. За таких обставин суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факту укладення із відповідачем договору на умовах, зазначених позивачем, та факту видачі кредиту, що свідчить про недоведеність порушення відповідачем прав позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, крім того відсутнє тіло кредиту, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідачем [PERSON] подано заяву про застосування строку позовної давності, при розгляді якої суд враховує наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Верховний Суд України неодноразово робив висновки про те, що за договором, який визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору (зокрема у постановах: від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14; від 17 вересня 2014 року у справі № 6-95цс14; від 24 вересня 2014 року у справі № 6-103цс14, від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-134цс14; від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15). Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Тому суд звертається до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). Умови та Правила надання банківських послуг п.1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю 50 років, не містить підпису відповідача. У заяві позичальника від 25 серпня 2011 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Позивач не надав належних доказів, які б підтверджували факт укладення сторонами договору про збільшення позовної давності у письмовій формі. Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості останній платіж за договором №б/н від 29 серпня 2014 року відповідач [PERSON] здійснила 18 серпня 2017 року в розмірі 1 109,53 грн. Здійсненням даного платежу було перервано строк позовної давності встановлений законом. Представник АТ КБ «ПриватБанк» Кіріченко Р.А. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості 04 квітня 2019 року, тобто в межах строку позовної давності, тому заява [PERSON] про застосування строку позовної давності до задоволення не підлягає. Згідно ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed