Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

Представник позивача звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості. На підставу своїх вимог спирається на те, відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 15.07.2016 року відповідача отримав кредиту вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 9763,78 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «ПРИВАТБАНК» умовами та правилами, тарифами складають між відповідачем та банком кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Відповідно до п. 1.1.3.2.11. умов і правил банк має право проводити договірне; списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи невиконаних зобов`язань перед банком. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 20.11.2019 року має заборгованість - 13008.86 грн., яка складається з наступного: 4180.50 грн. - заборгованість за кредитом; 1503.61 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 5183.87 грн. - заборгованість за пенею; 2140.88 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 генеральної угоди, що і змусило представника позивача звернутись з відповідним позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але в своїй позовній просить справу розглядати у його відсутності та підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення), причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клопотань про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи не надходило, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність на підставі зібраних доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини, відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 15.07.2016 року відповідача отримав кредиту вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 9763,78 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом (а.с. 7). Позивач обгрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «Приват Банк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил додаються до позовної заяви (з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами АТ КБ «Приват Банк» можна ознайомитись на сайті http://privаtbank.ua/rules). (а.с. 8-31). АТ КБ «Приват Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Відповідно до п. 1.1.3.2.11. Умов і правил банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи невиконаних зобов`язань перед банком. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. (а.с.7). Позивач також зазначає, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а саме у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 20.11.2019 року має заборгованість - 13008.86 грн., яка складається з наступного: 4180.50 грн. - заборгованість за кредитом; 1503.61 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 5183.87 грн. - заборгованість за пенею; 2140.88 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 генеральної угоди. (а.с. 5). Суд вирішуючи даний спір керується наступним. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 15.07.2016 року, АТ КБ «Приватбанк» на підтвердження своїх вимог надав анкету-заяву відповідача від 25 серпня 2010 року, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 15 липня 2016 року станом на 20 листопада 2019 року; та Генеральну угоду від 15.07.2016 року. Між відповідачем та Банком укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 15.07.2016 р. (а.с.7) з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань по кредитному договорі б/н від 15 липня 2016 року. Підписуючи Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, позичальник [PERSON] , погодився з тим, що даний договір вважається укладеним за умови його підписання обома сторонами. Позичальник своїм підписом засвідчив факт та згоду з умовами цього договору, підтвердив свої права та обов`язки за цим договором і погодився з ними, а також підтвердив свою здатність виконувати умови даного договору. Відповідно до п.п. 1.1.1, 1.1.2, 1.1.3 Генеральної угоди сторонами було узгоджено зменшити за кредитним договором від 15.07.2016 року заборгованість, яка виникала у період з дати надання кредиту, а саме: проценти на 1301 грн.82 коп., комісію на 353 грн. 34 коп., штраф на 485 грн. 72 коп.; визначено, що заборгованість за кредитним договором від 15.07.2016 року становить 10393 грн. 78 коп., а останньою датою погашення заборгованості за кредитом по договору є 31 липня 2017 року. При цьому, як передбачено у пункті 2.1 Генеральної угоди, Банк надає позичальнику терміновий кредит в сумі 9763,78 грн. на термін 12 місяці з 15.07.2016 по 31.07.2017 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 9763,78 грн. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті процентів в розмірі 1,083 % в місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту у вказаній в Заяві, Умовах та правилах терміни. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячні платежі) в сумі 872,07 грн. для погашення заборгованості по Кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат з Умовами та Правилами. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.07.2017 року. Банк взяті на себе зобов`язання виконав та встановив кредитний ліміт на платіжну картку відповідача в розмірі 9763,78 грн. Між тим, [PERSON] , обов`язки по погашенню кредиту та відсотків не виконував належним чином, з порушенням передбачених Генеральною угодою терміни. Отже, виходячи з аналізу вищенаведених положень Генеральної угоди, заборгованість, яка виникла за договором, укладеним сторонами 15.07.2016 року, закрита з моменту підписання Генеральної угоди, а сума боргу, яка виникла за цим кредитним договором та була визнана самим відповідачем, є предметом кредитування саме за Генеральною угодою від 15.07.2016 року. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що в порушення умов Договору та положень ст.ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за Генеральною угодою не виконує та станом на 20.11.2019 року має заборгованість - 13008.86 грн., яка складається з наступного: 4180.50 грн. - заборгованість за кредитом; 1503.61 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 5183.87 грн. - заборгованість за пенею; 2140.88 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 генеральної угоди. Відповідно до положеньст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зіст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 611 ЦК Україниу разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Також, як передбаченост. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини, які, свідчать про те, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за Генеральною угодою щодо своєчасного внесення платежів, внаслідок чого і виникла заборгованість за кредитом, суд, перевіривши розрахунки позивача щодо розміру такої заборгованості, приходить до наступного. Фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Дана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Отже, суд приходить до висновку щодо стягнення з боржника на користь Банку заборговану суму за кредитом у розмірі 4180,50 грн., оскільки нарахування Банком позичальнику вказаних сум підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості, який боржником не спростований. Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього кодексу. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 12 місяці. У межах строку кредитування до 31 липня 2017 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. З огляду на вказане суд відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі ст. 599ЦК України, він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Отже, з огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 31 липня 2017 року позивач не міг нараховувати такі відсотки. Суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача користь позивач заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 1503,61 грн., тобто станом на 31 липня 2017 року, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5). Положеннями п. 2.8 Генеральної угоди передбачено, що при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник виплачує банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожен день прострочки. Обов`язку відповідача сплатити банку комісію умови Генеральної угоди не містять. Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Однак, як вбачається з матеріалів справи, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача. Разом з тим, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені. Згідно п.п. 2.2 Генеральної угоди передбачено сплату штрафу за неналежне виконання умов угоди, проте згідно позовних вимог позивач не ставить вимогу про стягнення штрафу відповідно до п.п. 2.2 Генеральної угоди, а суд позбавлений права вийти за межі позовних вимог. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, суд дійшов висновку про необхідність у частковому задоволенні заявлених вимог, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 5684,11 грн., яка складається 4180,50 грн., заборговангість за кредитом та 1503,61 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом, тобто позов фактично задоволено на 43,69% в іншій частині позову слід відмовити. За правилами ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню відповідно до частки задоволених позовних вимог. Підтверджені понесені позивачем судові витрати складаються з судового збору за звернення з позовом - 1921 грн. Тому з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь позивача в сумі (1921:100) х 43,69% = 839,28 грн.)

Outcome: partial