Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не надавали. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Філдес Україна» з позовом про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення сплачених коштів та моральної шкоди. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що між сторонами 15 квітня 2006 року був укладений контракт №0502931 про надання послуг, згідно якого відповідач зобов'язувався надати позивачу послуги з адміністрування системи «CAR CREDIT» з метою придбання автомобіля, а саме здійснити сприяння клієнту в пошуках, придбанні, страхуванні та інших супутних діях необхідних для задоволення потреб клієнта з придбання бажаного автомобіля, а саме автомобіля марки «ВАЗ 21101» з базовою ціною 42590 гривень. Позивач на виконання умов контракту сплатив 75575,09 гривень. Оскільки при укладенні договору було порушено Закон України «Про захист прав споживачів», позивача було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, позивач просить визнати недійсним контракт від 15 квітня 2006 року №0502931, стягнути з відповідача на його користь суму сплачених коштів по контракту у розмірі 75575,09 гривень, моральну шкоду в сумі 10 000 гривень. та судові витрати понесені ним при зверненні до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить задовольнити позов в повному обсязі. Згоден на заочний розгляд справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно з вимогами ст. 74, 77 ЦПК України про, що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки /а.с. 55/, є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень представником відповідача відсутня, суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України - суд зважаючи на наявність законних підстав приходить до висновку про можливість у відповідності до вимог ст.169 ЦПК України ухвалити рішення про задоволення позову на підставі наданих сторонами доказів, без вислуховування особистих пояснень відповідача по справі. Судом досліджені докази по справі: Досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні: - копія паспорту позивача /а.с. 7/, згідно якого підтверджується його місце проживання та реєстрації; - ідентифікатором контракту /а.с. 9/, згідно якого підтверджуються загальні умови контракту укладеного між сторонами; - контрактом про надання послуг /а.с. 10-15/, згідно якого підтверджуються умови контракту укладеного між сторонами та умови його розірвання; - квитанціями /а.с. 16-39/, згідно яких підтверджується сплата позивачем внесків; - звернення до відповідача та поштові повідомлення /а.с. 40-43/, згідно яких підтверджуються звернення позивача до відповідача щодо повернення йому грошових коштів та розірвання контракту; - листи «Філдес Україна» /а.с. 44-46/, згідно яких відмовлено позивачу у розірванні контракту; У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини. 15 квітня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений контракт №0502931 про надання послуг, згідно якого відповідач зобов'язувався надати позивачу послуги з адміністрування системи «CAR CREDIT» з метою придбання автомобіля, а саме здійснити сприяння клієнту в пошуках, придбанні, страхуванні та інших супутних діях необхідних для задоволення потреб клієнта з придбання бажаного автомобіля, а саме автомобіля марки «ВАЗ 21101» з базовою ціною 42590 гривень. Позивач на виконання умов контракту сплатив 75575,09 гривень. Автомобіль на даний час позивачем не отриманий. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводять споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суб'єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Статтею 360-7 ч. 1 ЦПК України визначено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. У відповідності до вимог ст.169 ч.4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідач, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до вимог ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно зі ст. 57 ЦПК України докази встановлюються на підставі...пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів... Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються заперечення відповідача та не обґрунтовуються вимоги позивача з таких мотивів. Постановою судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23.05.2012 р., ухваленою за наслідками перегляду ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.11.2011р. у справі за позовом фізичної особи до ПАТ «Філдес Україна» про визнання договору недійсним, повернення коштів та відшкодування моральної шкоди встановлено, що контракт, укладений між фізичною особою та ПАТ «Філдес Україна», не можна вважати угодою про посередницьку діяльність, яка не порушує права фізичної особи, а діяльність ПАТ «Філдес Україна» такою, що не порушує права споживачів та не вводить останніх в оману. Вказане випливає з того, що відповідно до умов контракту (угоди) фізична особа сплачує кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на його купівлю. При цьому ПАТ «Філдес Україна», яке нібито здійснює посередницьку діяльність, без залучення власних коштів формує групи клієнтів, за рахунок внесків яких здійснюється передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи. На підставі проаналізованих матеріалів справи та з урахування вказаної постанови ВСУ від 23.05.2012р., суд прийшов до висновку про недійсність контракту, укладеного між позивачем та ПАТ «Філдес Україна», з підстав несправедливості його умов, а також з підстав його вчинення з використанням відповідачем нечесної підприємницької практики, що вводить в оману споживача. При укладенні контракту одночасно порушенні вимоги ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо включення в нього умов, що є несправедливими, тобто такими, що вносять істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, а також встановлена його нікчемність в силу ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 цього ж закону, тому суд вважає, що контракт підлягає визнанню недійсним згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України з підстав недодержання вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Оскільки контракт визнається недійсним у зв'язку з порушення Закону України «Про захист прав споживачів», то і наслідки повинні бути застосовані ті, що передбачені цим Законом. У відповідності до вимог пункту 9 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитки, вони повинні відшкодовуватись винною особою у повному розмірі. У статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правових наслідків недійсності правочину з підстав порушення положень цієї норми не зазначено, тому збитками позивача в цьому разі є всі сплачені ним відповідачу за недійсним контрактом кошти у сумі 75575 гривень 09 копійок. Вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди суд вважає такими, що задоволенню не підлягають виходячи зі слідуючого. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачений обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. В порушення вимог вищезазначених статей позивач не надав суду доказів спричинення йому відповідачем моральних страждань, крім того контрактом не передбачено відшкодування моральної шкоди. Згідно вимог статті 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати які полягають у витратах сторони, пов'язані з переїздом представника позивача до іншого населеного пункту підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 85, 88 ЦПК України. На підставі ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 3, 6, 203, 215, 216 ЦК України,

Outcome: partial