Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 14 листопада 2007 року в розмірі 30039, 95 грн. та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 14 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 24 % річних. У порушення умов договору відповідач [PERSON] зобов'язання за вищевказаним договором не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 34 589, 94 грн., з яких 5000 грн. - заборгованість за кредитом, 21212, 24 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 8377, 7 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом. Оскільки судовим наказом Рівненського міського суду з [PERSON] стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 6456, 65 грн., тому ця сума віднімається від суми заборгованості і до стягнення з відповідача підлягає різниця - 28133, 29 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. (фіксована частина) та 1406, 66 грн. (процентна складова), що разом складає 30039, 95 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив позов задовольнити. В судовому засіданні представники відповідача позов не визнали, пояснили, що сума в розмірі 30039, 95 грн. є необґрунтованою, оскільки [PERSON] здійснював погашення заборгованості на виконання судового наказу Рівненського міського суду від 11 вересня 2008 року, виконавче провадження по якому завершено, тому подальше нарахування заборгованості позивачем є неправомірним. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 14 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 24 % річних 11 вересня 2008 року Рівненським міським суд за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» видано судовий наказ, яким з [PERSON] стягнено заборгованість за кредитним договором від 14 листопада 2007 року б/н в розмірі 6456, 65 грн. Наказ боржником не оскаржений, направлений до виконання, провадження по якому було закінчено винесенням постанови державного виконавця від 19 листопада 2009 року про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна) Як вбачається з долучених під час розгляду справи квитанцій, отриманих державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Булгаковою Н.М., [PERSON] частково здійснено погашення боргу за вищевказаним судовим наказом, а саме: 25.10.09 р. в розмірі 606 грн, 24.09.2009 р. - 707 грн., 23.06.2009 р. - 1005 грн., 14.03.2009 р. - 300 грн., 08.02.2010 р. - 707 грн., 05.07.2010 р. - 1000 грн., 14.02.2011 р. - 1000 грн., що разом становить 5 325 грн. Суд не приймає до уваги квитанцію від 14 червня 2011 року про сплату грошових коштів [PERSON] в розмірі 1000 грн. на рахунок Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції у філії АТ «Банк»Фінанси та кредит», оскільки представниками відповідача не подано доказів, що ці грошові кошти сплачені на виконання судового наказу Рівненського міського суду від 11 вересня 2008 року. Відповідно до виписки по особовому рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON], здійснював поповнення карткового рахунку на наступні суми: 267, 30 грн. , 900 грн., 500 грн., 500 грн., 630 грн., 540 грн., 610 грн., 900 грн., 900 грн. що разом становить 5 747, 3 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н від 14.11.2007 року, вищевказані суми, які були внесені [PERSON] для погашення заборгованості були зараховані на погашення комісії. Вказані обставини були підтверджені представником позивача під час розгляду справи. 31 липня 2008 року, звертаючись із заявою до Рівненського міського суду про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, представник позивача вказував, що заборгованість за кредитним договором б/н від 14.11.2007 року складається із заборгованості за кредитом в розмірі 5000 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 1456, 65 грн. За таких підстав, ПАТ КБ «ПриватБанк» неправомірно зараховував кошти, які [PERSON] сплачував на виконання судового наказу від 11 вересня 2008 року в рахунок погашення комісії, оскільки судовим наказом передбачено стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості за процентами. У розділі 4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено обов'язки банку повідомляти позичальника про стан картрахунку і проведених операціях, про наявність у нього кредитної заборгованості не рідше одного разу в місяць (п. 4.9). Оскільки на виконання судового наказу [PERSON] сплатив 5 325 грн., тому суд вважає, що заборгованість за кредитним договором у розмірі 5000 грн. ним погашена і частково погашена заборгованість за процентами за користування кредитом. Відповідно до тарифів кредитного договору б/н від 14.11.2007 року встановлена базова процентна ставка 2 % на залишок заборгованості та щомісячна комісія 3, 5 %. Таким чином, представником позивача не обґрунтовано відносно якого залишку заборгованості нараховувались проценти в розмірі 21212, 24 грн. за кредитним договором та як нараховувалась комісія в розмірі 8377, 7 грн., а також від якої суми віднімається сума у розмірі 6456, 65 грн., стягнення якої задоволено судовим наказом. Позивач у справі якщо і мав право на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦПК України, то тільки у форматі нового позову про стягнення з відповідача заборгованості за процентами, комісією за користування кредитом, однак банком знову заявлені вимоги про стягнення заборгованості з 2007 року. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України . Представник позивача не обґрунтував суми нарахованої заборгованості, не вказав як саме банк зараховував кошти, які надійшли від відповідача, оскільки [PERSON] відповідно до виписки по особовому рахунку вже сплачено 5 747, 3 грн., а заборгованість за кредитом залишилася незмінною, тому суд вважає, що позовні вимоги не доведені. На підставі ст.ст. 526,527,530,1050,1054 ЦК України,

Outcome: dismissed