Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

представник позивача [PERSON] - адвокат Вівчарівський В.П. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №465/4730/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-наукова фірма «ГАЛЕЛЕКТРОСЕРВІС», з участю третьої особи: Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, посилаючись на те, що 06.10.2021 року суд виніс рішення, яким позовні вимоги позивача частково задоволив. Однак, своїм рішенням суд не вирішив питання розподілу судових витрат у справі. Просить заяву задоволити та ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути із відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-наукова фірма «ГАЛЕЛЕКТРОСЕРВІС» (далі також ТзОВ ВНФ «ГАЛЕЛЕКТРОСЕРВІС») на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 25\~100,00 грн. Від відповідача ТзОВ ВНФ «ГАЛЕЛЕКТРОСЕРВІС» надійшли заперечення на заяву позивача про розподіл судових витрат, в яких просить таку залишити без розгляду на підставі п.3 ч.8 ст.141 ЦПК України, вважаючи, що стороною позивача не було заявлено про те, що будуть подані докази понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення, а також у разі розгляду заяви позивача по суті, просить стягнути з відповідача судові витрати, що не перевищують 4\~218,05 грн., оскільки на думку останнього заявлені витрати за надання правової допомоги не відповідають критеріям розумності та справедливості, а також в силу часткового задоволення позову. Відповідно до вимог ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.4 ст.270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Суд не вбачає необхідності викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, враховуючи характер вирішуваного питання, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 270 ЦПК України. У зв`язку з цим, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та додані до заяв докази, вважає необхідним постановити додаткове рішення у справі, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 06.10.2021 року позовні вимоги [PERSON] частково задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-наукова фірма «ГАЛЕЛЕКТРОСЕРВІС» на [PERSON] майнову шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, у розмірі 57\~376,97 гривень, витрати за проведення судовим експертом Галамай Я.І. судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 3\~000,00 гривень, відшкодування моральної шкоди у розмірі 40\~000,00 гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1\~003,76 гривень, а всього разом 101\~380,73 гривень (сто одну тисячу триста вісімдесят гривень сімдесят три копійки). Статтею 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до частин першої четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19). Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19), від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц (провадження №61-39474св18). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що представництво позивача в рамках розгляду даної справи здійснював адвокат Вівчарівський В.П. на підставі договору про надання правничої допомоги від 09.09.2020 №09/09, укладеного між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Тарасенко, Скочипець і партнери», ордеру серії ЛВ №177036 від 15.09.2020 року. Відповідно до п.4.1 зазначеного договору про надання правничої допомоги сторони погодили, що до складу винагороди (гонорару) адвоката за цим договором входить вартість: правового супроводу справи в порядку цивільного судочинства у суді першої інстанції (підготовка та подання усіх необхідних процесуальних документів та адвокатських запитів, сплата обов`язкових платежів, участь в переговорах, правові консультації тощо) незалежно від його обсягу, змісту, характеру та складності у розмірі 9\~500,00 грн. без ПДВ (п.4.1.1 Договору); участі у судових засіданнях в суді першої інстанції (при розгляді справи в порядку цивільного судочинства) у розмірі 1\~200,00 грн. без ПДВ за одне судове засідання, незалежно від його тривалості та результату (відкладення, перерви тощо) (п.4.1.2 Договору). За змістом пунктів 4.2 та 4.3 цього договору винагорода (гонорар) адвоката сплачується готівкою або шляхом перерахунку на поточний рахунок адвоката протягом десяти робочих днів з дня набрання рішенням суду першої інстанції законної сили та після підписання сторонами Акта приймання наданих послуг, яким підтверджується факт надання правової допомоги та визначається обсяг і кінцеву вартість наданих послуг. До закінчення судових дебатів представник позивача, адвокат Вівчарівський В.П., через канцелярію суду 03.08.2021 року подав заяву, в якій покликаючись на вимоги ч.1 ст.246 ЦПК України просив питання про стягнення судових витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, вирішити після ухвалення рішення по суті, мотивуючи залежністю розміру таких витрат від кількості судових засідань у справі. Тим спростовуються заперечення відповідача ТзОВ ВНФ «ГАЛЕЛЕКТРОСЕРВІС», що стороною позивача не було дотримано вимог ч.8 ст.141 ЦПК України. До заяви, що розглядається, представником позивача додано детальний опис наданих послуг адвокатом Вівчарівський В.П. у даній справі відповідно до умов договору про надання правничої допомоги від 09.09.2020 №09/09. На підтвердження факту надання правової допомоги та витрат, пов`язаних з такою, надано акт приймання наданих послуг від 06.10.2021 №1 на суму 25\~100,00 грн., в якому наведено детальний розрахунок здійснених адвокатом витрат. З вказаного акта вбачається, що витрати на надання правової допомоги складаються з фіксованої вартості (правового супроводу справи) у розмірі 9\~500,00 грн. та витрат за участь у тринадцяти судових засіданнях розміром 15\~600,00 грн. Оскільки, сторонами у пункті 4.1.2 договору про надання правничої допомоги від 09.09.2020 №09/09 погоджено вартість участі адвоката у судових засіданнях в суді першої інстанції у розмірі 1\~200,00 грн. за одне судове засідання, незалежно від його тривалості та результату (відкладення, перерви тощо), відтак заперечення відповідача ТзОВ ВНФ «ГАЛЕЛЕКТРОСЕРВІС», що надана позивачем інформація не відповідає часу, визначеному адвокатом на виконання відповідних робіт так, як в повному обсязі відбулися лише два судових засідання 26.05.2021 року та 05.10.2021 року, не відповідають обставинам справи і з тих причин судом відхиляються. Також, відхиляються заперечення відповідача ТзОВ ВНФ «ГАЛЕЛЕКТРОСЕРВІС» про те, що не зазначено час ознайомлення з матеріалами справи, підготовки заяви про уточнення позовних вимог, заяви про забезпечення позову, адвокатських запитів, що на думку останнього є підставою для зменшення вартості послуг з надання правової допомоги адвокатом Вівчарівським В.П., оскільки сторони у п.4.1.1 договору про надання правничої допомоги від 09.09.2020 №09/09 визначили таку вартість (підготовка та подання усіх необхідних процесуальних документів та адвокатських запитів, сплата обов`язкових платежів, участь в переговорах, правові консультації тощо) незалежно від обсягу правничої допомоги, змісту, характеру та її складності у фіксованому розмірі 9\~500,00 грн. Не відповідають обставинам справи й заперечення відповідача ТзОВ ВНФ «ГАЛЕЛЕКТРОСЕРВІС» щодо забезпечення позивачем участі в судовому засіданні судового експерта Галамай Я.І. та оцінювача [PERSON] , оскільки судовий експерт Галамай Я.І. брав участь у судовому засіданні 26.05.2021 року, однак судова повістка про виклик останнього повернулась до суду без вручення, що свідчить про забезпечення його явки стороною позивача. До того ж, клопотання відповідача [PERSON] про виклик оцінювача [PERSON] задоволено судом 18.03.2021 року, однак оцінювач [PERSON] взяв участь в судовому засіданні лише 05.10.2021 року після того, як повідомити останнього про виклик до суду було доручено адвокатові Вівчарівському В.П., оскільки до цього часу усі судові повістки про виклик оцінювача [PERSON] повертались на адресу суду без вручення, а відповідачі його явку не забезпечили. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі №648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18), 01 вересня 2021 року у справі №178/1522/18 (провадження №16-3157св21). Тобто вказана судова практика є незмінною. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). В силу положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04, §268)). За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI«Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону №5076-VI). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017 року, зі змінами затвердженими 15.02.2019 року з`їздом адвокатів України, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги\~є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження №12-171гс19). Також Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст.627 ЦК, принципу pacta sunt servanda (договори повинні виконуватися) та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст.43 Конституції України. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, від 09.02.2021 у справі №922/3628/19. Таким чином, позивачем підтверджено обсяг наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість. Між тим, відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги були задоволені частково з відповідача ТзОВ ВНФ «ГАЛЕЛЕКТРОСЕРВІС» слід стягнути судові витрати у розмірі 15\~709,62 грн. За вказаних вище обставин, ураховуючи положення ст.141 ЦПК України та часткове задоволення позовних вимог, виходячи з конкретних обставин справи та обсягу фактично наданих послуг починаючи з вересня 2020 року, характеру виконаної адвокатом роботи, критерію реальності адвокатських витрат, суд дійшов висновку, що заява представника позивача, адвоката Вівчарівського В.П., про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню, а саме шляхом ухвалення у справі додаткового рішення про стягнення з відповідача ТзОВ ВНФ «ГАЛЕЛЕКТРОСЕРВІС» на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 15\~709,62 гривень, що на думку суду є обґрунтованими, та відповідають принципу розумності, є співмірними зі складністю цієї справи, наданими адвокатом обсягом послуг та підтверджується матеріалами справи.

Outcome: partial