Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Великодобронської сільської ради, третя особа - Реєстраційна служба Ужгородського МРУЮ про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок та господарські будівлі. Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що після смерті матері позивача [PERSON], яка померла [INFO], відкрилась спадщина на належне їй нерухоме майно, зокрема на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належав їй на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння виданого виконкомом Ужгородської райради на ім'я голови колгоспного двору [PERSON] За життя мати позивача [PERSON] залишила на ім'я сина [PERSON] - позивача по справі заповіт. Інших спадкоємців по закону чи заповіту за померлою [PERSON] не має. Посилаючись на те, що позивач залишився єдиним спадкоємцем майна померлої матері, спадщину за якою , на його думку , він прийняв, отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку , яка знаходиться на території [ADDRESS], а також з посиланням на те, що з 01.01.2013 року на території України припинено оформлення права власності по свідоцтвам про право власності майна колишнього колгоспного двору, просить визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно колишнього колгоспного двору, а саме житловий будинок в складі : - житлового будинку (та прибудови) під літерою А; житлового будинку (та прибудови) під літерою Б; господарські будівлі зблоковані під літерою В; сарай під літерою Г; навіс під літерою Д; убиральня під літерою Е; господарські споруди під літерою №1,2,3,4 (згідно технічної документації), що знаходиться за адресою [ADDRESS]. В ході судового розгляду представник позивача подав до суду заяву про зміну і уточнення позовних вимог, згідно якої з посиланням на норми ст.ст. 120,121,123,563 ЦК УРСР , ст.ст. 16,1258,1269,1270,1272 ЦК України просив суд визнати в цілому за [PERSON] право власності на майно колишнього колгоспного двору, а саме житловий будинок в складі : - житлового будинку (та прибудови) під літерою А; житлового будинку (та прибудови) під літерою Б; господарські будівлі зблоковані під літерою В; сарай під літерою Г; навіс під літерою Д; убиральня під літерою Е; господарські споруди під літерою №1,2,3,4 (згідно технічної документації), що знаходиться за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача вимоги первісного позову підтримав, просив суд при розгляді не враховувати подану ним заяву про зміну і уточнення позовних вимог, а задовольнити вимоги первісного позову в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позові. Зокрема вказав на те, що позивач подав заяву про прийняття спадщини нотаріусу в установлений строк так як не проживав із спадкодавцем. Спадкодавець оформила на себе право власності на будинок. Оригінал свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння за 1988 рік втрачено. Зазначив, що позивач звертався до нотаріуса про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, що належало матері позивача, однак йому було відмовлено. Представник відповідача Великодобронської сільської ради Ужгородського району в судове засідання не з'явився, однак надіслав на адресу суду заяву, згідно якої не заперечують проти задоволення позовних вимог та просять розглянути справу без їх участі. /а.с. 45/ Представник третьої особи - Мочар І.І. в судовому засіданні залишив вирішення даного позову на розсуд суду, оскільки Реєстраційна служба Ужгородського МРУЮ не є зацікавленою стороною у справі. Заслухавши пояснення представника позивача, пояснення представника третьої особи, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що [INFO] в с. В.Добронь, Ужгородського р-ну, Закарпатської області померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.05.2013 року виданим виконкомом Великодобронської сільської ради Ужгородського району, копія якого долучена до матеріалів справи./а.с.7/ За життя [PERSON] залишила на ім'я сина [PERSON] [INFO] заповіт посвідчений секретарем Великодобронської сільської ради Ужгородського району та зареєстрованого в реєстрі за №104 від 11.03.2010 року. /а.с. 68/ Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.02.1975 року, копія якого приєднана до матеріалів справи./а.с.8/ Згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння видане на підставі рішення виконкому Ужгородської районної ради депутатів трудящих за №212 від 17.11.1988 року будинок [ADDRESS], належить [PERSON]./а.с.9/ Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом до складу якої в тому числі входить житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Враховуючи, що спадщина за померлою [PERSON] відкрилася у 2013 році, тому до даних правовідносин слід застосовувати норми ЦК України 2004 року. Відповідно до ст. ст. 1217 - 1219 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов'язків, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця. Із змісту ст. ст. 1223,1233 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 1, 5) Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Після смерті [PERSON] заведено спадкову справу №97/2013, із заявою про прийняття спадщини звернувся син спадкодавця [PERSON]. Позивач [PERSON] спадщину відповідно до ст. ст. 1268 -1270 ЦК України прийняв , подавши 31.05.2013 року заяву нотаріусу про прийняття спадщини за заповітом. /а.с.63/ Таким чином, із матеріалів справи слідує, що інших спадкоємців майна померлої [PERSON] немає, оскільки в порядку ст.1268-1272 ЦК України свої права на спадщину ніхто не заявив. Згідно довідки Великодобронської сільської ради № 3277 від 18.12.2014 року , [PERSON], яка померла [INFO] була забудовником будинку та постійно проживала в [ADDRESS]. В деяких документах сільської ради, зокрема свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння виданої виконкомом сільської ради від 17.11.1988 року власниця помилково записана як [PERSON]. /а.с. 60/ Відповідно до довідки Великодобронської сільської ради № 2615 від 20.08.2014 року на момент смерті [PERSON], яка наступила [INFO] , ніхто з померлою не проживав та не був зареєстрований за адресою [ADDRESS]./а.с.14/ Cудам слід враховувати, що свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч. 2 ст. 1270, ст. 1276 ЦК, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини (п. 3 листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Таким чином, аналіз норм права що регламентують порядок оформлення права на спадщину, що відкрилась після 1 січня 2004 року передбачає звернення спадкоємця як за законом так і за заповітом до нотаріуса і видачі ним відповідного свідоцтва. Відповідно до абз. 2-3 п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 3.1 Роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Як встановлено судом, [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 19.11.2013 року, згідно якого позивач є спадкоємцем майна померлої [PERSON], а саме земельної ділянки, що розташована на території [ADDRESS] відведеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель./а.с.15/ Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельна ділянка, яка розташована за адресою [ADDRESS], належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 19.11.2013 року./а.с.16/ Постановою державного нотаріуса Ужгородської районної державної нотаріальної контори від 17 грудня 2014 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, що належало спадкодавцю [PERSON] померлої [INFO] , оскільки спадкоємцем не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS]. Згідно витягу за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.11.2013 року , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні. /а.с. 72-76/ Також з матеріалів справи слідує, що вказаний житловий будинок та господарські будівлі були збудовані у 1990 році , сарай - 1970 року побудови , що стверджується технічним паспортом на жилий будинок , виготовлений 23.09.2013 року /а.с. 10-13/ Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 та ст. 392 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] , що є спадкоємцем майна померлої [PERSON] в порядку встановленому статтями 1261, 1268-1272 ЦК України вчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом. У видачі свідоцтва йому відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, тобто порушено його цивільне право на отримання спадщини, яке згідно до ст.16 ЦК України підлягає судовому захисту шляхом визнання права на спадкове майно, що узгоджується із правовою позицією Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ викладеному у листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позивачем доведені ті обставини які викладені в позові, а отже він як спадкоємець за заповітом має право на майно померлої матері [PERSON], інших спадкоємців, які б претендували на дане спадкове майно у спадщині , згідно матеріалів спадкової справи №97/2013 не має, через відсутність правовстановлюючих документів позивач позбавлений можливості прийняти спадщину в установленому законом порядку, а також іншого порядку визнати за ним право власності на спадкове майно законодавством не передбачено , суд дійшов висновку , що за позивачем слід визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами , що розташований за адресою: [ADDRESS]. Крім того, відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved