Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Суліменко Т.А. (діє на підставі ордеру серії КР №58685 від 02.04.2018 року) в інтересах позивача звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому, з посиланням на ст.ст.98, 99, 100 Земельного кодексу України, просив встановити позивачу [PERSON] , користувачу земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS], постійний безоплатний земельний сервітут на право проходу та проїзду на велосипеді з [ADDRESS] відносно частини земельної ділянки площею 0, 0051 га ( в зоні, передбаченій для встановлення земельного сервітуту) земельної ділянки загальною площею 0, 0983 га, кадастровий номер 3510100000:46:389:0043, розташованої по [ADDRESS] , належної на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На обґрунтування заявлених позовних вимог про встановлення земельного сервітуту представник позивача зазначив, що позивачу [PERSON] на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 02.07.2013 року державним нотаріусом Кіровоградської міської нотаріальної контори №1, зареєстровано в реєстрі за №1-397, належить домоволодіння [ADDRESS] , при цьому земельна ділянка за вказаною адресою не приватизована. Вказав, що домоволодіння [ADDRESS] було утворене шляхом виділу з домоволодіння [ADDRESS] за згодою власників домоволодіння [ADDRESS] та введено в експлуатацію на підставі Акту приймальної комісії від 20.06.1984 року, при цьому, наскрізного проходу від домоволодіння по [ADDRESS] , до інших вулиць під час передання частини земельної ділянки під забудову передбачено не було, у зв`язку з чим єдиним можливим проходом від домоволодіння по [ADDRESS], до [ADDRESS] , з моменту виділу була облаштована стежка, що проходила через домоволодіння [ADDRESS]. Частина будинку, розташованого по [ADDRESS] належала за життя [PERSON] (діду позивача), яка була успадкована [PERSON] (матір`ю позивача), яка разом зі своїм чоловіком також була власником домоволодіння по [ADDRESS] , з огляду на це, домоволодіння по [ADDRESS] фактично перебувало у користуванні сім`ї [PERSON] , мешканці будинку [ADDRESS] , протягом багатьох років безперешкодно користувалися проходом через всю земельну ділянку [ADDRESS] домоволодіння та через двір проходило капітальне вимощення (доріжка), було підведено труби газопостачання до домоволодіння [ADDRESS] . Разом з тим, на сьогоднішній день, вимощення, що проходило через середину домоволодіння [ADDRESS] , - знищено, фундамент під трубами газопостачання пошкоджено, а стежку перенесено вдовж межі земельної ділянки [ADDRESS] . Також зазначив, що після введення будинку в експлуатацію виникли складнощі у користуванні проходом до домоволодіння через земельну ділянку по [ADDRESS] , оскільки за час з 1960 року до 1985 року власники домоволодіння змінювалися, як і змінювалися добросусідські відносини, у зв`язку з чим, після багаточисельних звернень і скарг 18.10.1985 року виконкомом Кіровоградської міської ради народних депутатів Кіровоградської області було прийнято рішення №866 про надання дозволу Ленінському райвиконкому влаштувати проїзд до групи житлових будинків по [ADDRESS] з [ADDRESS] шириною 6-7 метрів з вилученням земельних ділянок по [ADDRESS], [ADDRESS] ; знести частину сараю в домоволодінні по [ADDRESS] ; провести оцінку та компенсацію деревонасаджень та перенести паркани. Разом з тим, згідно з листами А-3924 від 31.07.2014 року, 2217-Мр/зв від 07.08.2014 роу, ОП-5571 від 16.10.2014 року та інших відповідей на звернення вбачається, що рішенням виконкому Кіровоградської міської ради №1102 від 19.12.1986 року до рішень виконавчого комітету №313 від 29.03.1960 року, №307 від 04.06.1957 року та №629-б від 06.12.1957 року (рішення про виділ земельних ділянок з [ADDRESS] у [ADDRESS]) були внесені зміни з відміною умов виділення окремих ділянок з присвоєнням адрес по [ADDRESS] та рекомендовано вирішувати питання облаштування під`їзду до збудованих будинків через судові органи, в свою чергу, права власності на домоволодіння по [ADDRESS] станом на момент прийняття рішення №1102 вже були зареєстровані і до цього часу адреса «[ADDRESS]» існує, та, відповідно до листа №1397 від 26.11.2014 року з моменту формування [ADDRESS], останній не мав сполучення у вигляді проїзду із жодним іншим провулком або вулицею. Крім того, представник позивача зазначив, що на теперішній час домоволодіння [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить відповідачам, та земельна ділянка за вказаною адресою приватизована, при цьому, 19.06.2015 року позивач звертався до Кіровоградської міської ради з колективним зверненням, в якому просив призупинити приватизацію земельної ділянки по [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що після набуття права власності на земельну ділянку власники будуть унеможливлювати користування стежкою, що проходить від будинку [ADDRESS] до [ADDRESS] через домоволодіння [ADDRESS] , разом з тим, фактично звернення мешканців будинків по [ADDRESS] не були враховані під час вирішення питання про передачу у приватну власність земельної ділянки по [ADDRESS] , і, відповідно, 08.06.2015 року на підставі протоколу №7 комісії по розгляду земельних спорів було вирішено погодити межі земельної ділянки без суміжних землекористувачів та рекомендовано позивачу укласти з відповідачами договір земельного сервітуту. У лютому, 2018 року позивач звернувся з письмовим проханням (пропозицією) укласти договір на встановлення земельного сервітуту, на яке 07.02.2018 року відповідачем [PERSON] було надано відповідь з відмовою в укладенні такого договору, та як на підстави відмови відповідач посилається на можливість облаштування під`їзду до домоволодіння по [ADDRESS] на підставі рішень ради за 80-ті роки, а також можливість облаштування проходу через домоволодіння [ADDRESS] . Поряд з цим, у березні, 2018 року на виконання адвокатського запиту КП «Кіровоградський земельно-кадастровий центр» частково надав копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 0973 га по [ADDRESS] , з яких вбачається наявність частини земельної ділянки щодо якої рекомендовано укласти договір земельного сервітуту площею 0, 0051 кв.м (без визначення координат), що підтверджує факт обізнаності відповідачів у праві позивача на встановлення земельного сервітуту. Тим самим, заходи досудового врегулювання спору, вжиті позивачем, не призвели до розв`язання проблеми доступу до домоволодіння по [ADDRESS] , що стало підставою для звернення позивача з зазначеним позовом до суду, при цьому, позивач [PERSON] , як землекористувач земельної ділянки по [ADDRESS], не має проходу, проїзду-виїзду з вулиць-провулків, що проходять навколо [ADDRESS], тим самим, земельна ділянка, якою користується позивач, має суттєвий недолік, як то відсутність можливості пройти до ділянки, неможливість забезпечення доступу контролерів до засобів обліку газо-, водо-, енергопостачання, лікарів тощо, та, відповідно, недоліки зазначеної земельної ділянки підлягають компенсації шляхом надання землекористувачу прав щодо сусідньої земельної ділянки по [ADDRESS] , а саме: прав користуватися незначною частиною земельної ділянки, що проходить вздовж межі від А до Г по [ADDRESS] , і є єдиним проходом до домоволодіння [ADDRESS] з [ADDRESS] , при цьому, доріжка, яка проходить вздовж межі від А до Г площею 51 кв.м з правом проходу та проїзду по ній на велосипеді позивачем [PERSON] не встановлюватиме для відповідачів суттєвих обмежень та обтяжень при користуванні земельною ділянкою в цілому. Ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 16 квітня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано відзив на позов, зареєстрований судом 18 травня 2018 року за вх.№12641, за яким, позовні вимоги позивача [PERSON] є такими, що не підлягають задоволенню, є такими, що пред`явлені безпідставно, необгрунтовано з порушенням чинного законодавства. Крім того, на обґрунтування заперечень проти позову у відзиві на позов зазначено, що на присадибну земельну ділянку по [ADDRESS] загальною площею 0, 0983 га присвоєно кадастровий номер 3510100000:46:389:0043 та зареєстровано право власності за [PERSON] в розмірі 3/10 частини, [PERSON] - 1/5 частина; [PERSON] - 3/10 частини та [PERSON] - 1/5 частина, при цьому, для встановлення земельного сервітуту необхідно розуміти, по території якого співвласника земельної ділянки позивач бажає укласти земельний сервітут, його площа, межі, умови використання земельної ділянки, яким чином буде проходити користування земельною ділянкою, відповідно і запропонований позивачем проект договору про укладення земельного сервітуту не відповідає вимогам земельного законодавства, більш того, складовою договору про встановлення земельного сервітуту має бути план земельної ділянки. Також, відповідач просила врахувати, що однією з причин у відмові в укладенні договору земельного сервітуту є ті обставини, що разом з нею (відповідачем) проживають двоє неповнолітніх дітей [PERSON] , 2015 року народження та [PERSON] , 2007 року народження, та безконтрольний доступ до домоволодіння по [ADDRESS] , призведе до виникнення загрози безпеки неповнолітніх дітей та майну відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Окрім того, посилання позивача про єдиний можливий варіант проходження до домоволодіння останнього через територію домоволодіння по [ADDRESS] , не відповідає дійсності, тому що позивачу добре відомо про те, що через територію домоволодіння по [ADDRESS] облаштовано прохід та проїзд, а отже, вирішення питання щодо права проходу через домоволодіння по [ADDRESS] надасть можливість не тільки проходу, а й проїзду. Зазначено, що позивачу відомо той факт, що на час, коли виділялися його батькам земельні ділянки для будівництва, було запроектовано проїзд, присадибним земельним ділянкам було присвоєно поштову адресу, тим самим, позивач не позбавлений можливості відновити порушене права щодо облаштування проїзду по [ADDRESS], як це було передбачено рішенням міськвиконкому №866 від 18.10.1985 року «Про влаштування проїзду». Окремо у відзиві на позов зазначено, що позивачем не надано доказів єдиного можливого вирішення питання щодо облаштування проходу, відсутній договір на укладення сервітуту, не встановлено межі земельної ділянки, яка планується для відведення (встановлення) сервітуту, термін та інше, що позов пред`явлено лише до власників присадибної земельної ділянки по [ADDRESS] , та не залучено позивачем до участі у справі мешканців домоволодіння по [ADDRESS], [ADDRESS], через який ( [ADDRESS] ) позивач здійснює обслуговування вигрібної ями, та через яку облаштовано проїзд та прохід, а так само власника комунальної власності міську раду міста Кропивницького, не надано позивачем інформацію стосовно наявності права власності на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , так як наявність даної інформації надасть можливість вирішення питання облаштування проходу через землі комунальної власності до проходу-проїзду відповідно до рішення суду від [ADDRESS] до [ADDRESS] . Ухвалою суду від 18 липня 2019 року підготовче провадження у зазначеній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та в його інтересах представник - адвокат Суліменко Т.А. в судовому засіданні позов підтримали з підстав, зазначених у ньому, просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] та в її інтересах представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, підтримавши при цьому поданий відзив на позовну заяву, просили відмовити позивачу [PERSON] в задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю та необгрунтованістю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений судом належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, поважність причин неявки в судове засідання не повідомив, при цьому, будучи присутнім в попередніх судових засіданнях позов не визнав та просив відмовити позивачу в його задоволенні. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, судом повідомлялися в порядку ст.128 ЦПК України про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання на адресу суду не надходили, відзив на позов відповідачами не подавався. Крім того, ухвалою суду від 09 вересня 2019 року суд визнавав обов`язковою явку відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судове засідання для надання особистих пояснень по справі, поряд з цим відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, що, на переконання суду, свідчить про небажання відповідачів приймати участь в судових засіданнях, подавати докази та висловлювати свою позицію щодо пред`явлених позивачем [PERSON] позовних вимог. Заслухавши позивача [PERSON] та в його інтересах представника - адвоката Суліменко Т.А., відповідача [PERSON] та в її інтересах представника [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зваживши доводи, викладені в позовній заяві, враховуючи подані учасниками справи заяви по суті справи, дослідивши матеріали інвентаризаційних справ за адресами [ADDRESS] та [ADDRESS] , дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З наданих учасниками справи доказів судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, і, зокрема: копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 липня 2013 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5593300 від 02 липня 2013 року,та не заперечувалось учасниками справи, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 липня 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Кіровоградської міської державної нотаріальної контори №1 Биковим С.Є., зареєстровано в реєстрі за №1-397, - на праві приватної власності належить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Зазначений будинок належав матері позивача [PERSON] - спадкодавцю [PERSON] , 1924 року народження, яка померла [INFO] на підставі: свідоцтва про право власності, виданого 19 жовтня 1984 року Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-2562 (1/2 частина) та свідоцтва про право на спадщину, виданого 19 жовтня 1984 року Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-2564 (1/2 частина). Судом також встановлено, що на підставі Акта зазначення меж від 11 червня 1957 року, здійснено в натурі виділ меж земельної ділянки за адресою [ADDRESS] площею 501, 6 кв.м, яку за рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради депутатів трудящих №307 від 04 червня 1957 року передано в користування батька позивача [PERSON] - [PERSON] чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . При цьому, також встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради депутатів трудящих №307 від 04 червня 1957 року земельна ділянка по [ADDRESS] була надана під будівництво житлового будинку за згодою власників домоволодіння [ADDRESS] шляхом її виділення з існуючого домоволодіння. Крім того, встановлено, що рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів «Про влаштування проїзду до групи житлових будинків по [ADDRESS]» №866 від 18 жовтня 1985 року дозволено Ленінському райвиконкому влаштувати проїзд до групи житлових будинків по [ADDRESS] з [ADDRESS] шириною 5-7 м , для чого на підставі ст.36 п.6, ст.38 Земельного Кодексу Української РСР з нижчеперелічених домоволодінь вилучити земельні ділянки: [ADDRESS] - 160, 2 м2 та лишки 20, 8 м2 - решта землекористування 1 370, 1м2; [ADDRESS] - 120, 0 м2 зі знесенням сараю, решта землекористування 1 204, 5 м2; [ADDRESS] - 83, 6м2 лишки землекористування; [ADDRESS] - 153, 0 м2 лишки землекористування. Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів «Про відміну рішення міськвиконкому №866 від 18 жовтня 1985 року та часткову зміну рішень міськвиконкому №313 від 29.03.60 року, №307 від 04.06.1957 року, №629-б від 06.12.1957 року» №1102 від 19 грудня 1987 року рішення міськвиконкому №866 від 18.10.1985 року відмінено. Крім того, в рішення міськвиконкому №313 від 29.03.60 року, №307 від 04.06.1957 року, №629-б від 06.12.1957 року внесено зміни з відміною умов виділення окремих ділянок з присвоєнням адрес по [ADDRESS]. За побудованими будинками та господарчими спорудами залишено виділену норму землекористування. Окрім того, пунктом 3 рішення рекомендовано власникам зазначених домоволодінь питання влаштування під`їздів до збудованих будинків вирішувати через органи народного суду. Також з преамбули зазначеного вище рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів №1102 від 19 грудня 1987 року вбачається, що рішеннями міськвиконкому №313 від 29.03.60 року, №307 від 04.06.1957 року, №629-б від 06.12.1957 року за згодою власників домоволодінь [ADDRESS], [ADDRESS] були надані земельні ділянки під індивідуальну забудову за адресою по [ADDRESS]. З інформації управління земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища Кіровоградської міської ради «Про розгляд депутатського звернення» №1397 від 26.11.2014 року вбачається, що з моменту формування [ADDRESS], останній не мав сполучення у вигляді проїзду із жодним іншим провулком або вулицею. Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 19.12.1986 року №1102 власникам домоволодінь по [ADDRESS] рекомендовано вирішувати питання влаштування під`їздів до будинків через органи народного суду. Як вбачається з інформації секретаря Кіровоградської міської ради Марковського І . І. за вих.№ОП-5571 від 16.10.2014 року на звернення мешканців за адресою [ADDRESS] щодо влаштування під`їзду до житлових будинків по [ADDRESS], розглянувши можливість влаштування вищезазначеного під`їзду в натурі та за результатами вивчення містобудівної ситуації, архівних та планувальних матеріалів та встановлено, що влаштування під`їзду за рахунок земель запасу Кіровоградської міської ради неможливе, оскільки забудова житлового кварталу по [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS] та [ADDRESS] сформована, земельні ділянки надані у користування або власність, права власності на будівлі оформлені. Влаштування під`їзду за рахунок існуючих домоволодінь потребує вилучення земельних ділянок, знесення будівель, що порушує інтереси та права власників цих домоволодінь. Судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачам [PERSON] (3/10 ч.) [PERSON] (1/5 ч.), [PERSON] (3/10 ч.) та [PERSON] (1/5 ч.), на праві приватної спільної часткової власності належить земельна ділянка за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 3510100000:46:389:0043, площею 0, 0983 га, та яка (земельна ділянка) межує з земельною ділянкою по [ADDRESS] , на якій розташоване домоволодіння, власником якого є позивач [PERSON] . Крім того, встановлено, що відповідно до інформації виконавчого комітету Кіровоградської міської ради «Про розгляд депутатського звернення» від 26.06.2015 року №2917-мр/зв 31 березня 2015 року до Кіровоградської міської ради надійшла заява співвласників житлового будинку по [ADDRESS] щодо відмови у погодженні меж земельної ділянки за вказаною адресою суміжними землекористувачами по [ADDRESS] відповідно до розробленої проектної документації із землеустрою. 08.06.2015 року виїздом на місце відбулось засідання комісії по розгляду земельних спорів, в ході проведення якої встановлено, що мешканці будинку по [ADDRESS] користуються частиною земельної ділянки по [ADDRESS] в якості проходу до власних домоволодінь. Відмову у погодженні меж мотивували тим, що за їхніми припущеннями, після приватизації земельної ділянки по [ADDRESS] , власники останньої перекриють їм прохід до будинку. Комісією прийнято рішення рекомендувати сторонам спору укласти договір земельного сервітуту на право проходу через земельну ділянку по [ADDRESS] на користь землекористувачів по [ADDRESS] Відповідно до протоколу №7 комісії по розгляду земельних спорів від 08.06.2015 року з розгляду земельного спору з приводу непогодження меж земельної ділянки по [ADDRESS] суміжними землекористувачами [PERSON] по [ADDRESS] та [PERSON] по [ADDRESS] , враховуючи обставини спору та наявну проектну документацію із землеустрою, комісія по розгляду земельних спорів прийняла рішення рекомендувати [PERSON] та співвласникам земельної ділянки по [ADDRESS] укласти договір про встановлення земельного сервітуту на право проходу до будинку по [ADDRESS] . Крім того, Комісією постановлено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернутись до розробника проектної документації із землеустрою (КП «Кіровоградський земельно-кадастровий центр») для зазначення у документації існуючого проходу до будинку по [ADDRESS] через земельну ділянку по [ADDRESS] . Як вбачається з технічної документації із землеустрою КП «Кіровоградський земельно-кадастровий центр» щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0, 0983 га громадянам [PERSON] 3/10 ч., [PERSON] 3/10 ч., [PERSON] 1/5 ч., [PERSON] 1/5 ч. в межах м.Кіровограда по [ADDRESS] на території Кіровоградської міської ради, зокрема, кадастрового плану зовнішніх меж земельної ділянки по [ADDRESS] , наданої у власність на земельну ділянку громадянам України [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в описі меж технічної документації від Г до А (земельна ділянка [ADDRESS] ) передбачено сервітут площею 0, 0051 кв.м. При цьому, зазначені обставини відповідачами, і зокрема, відповідачем [PERSON] під час судового розгляду справи не спростовано. Тим самим, судом відзначається, що під час виготовлення технічної документації на земельну ділянку по [ADDRESS] для її подальшої приватизації відповідачами, в технічній документації, зокрема, кадастрового плану зовнішніх меж передбачено облаштування стежки (доріжки)- проходу до домоволодіння [ADDRESS] по [ADDRESS] через [ADDRESS] вздовж межі з домоволодінням [ADDRESS] . Судом також встановлено, що позивач [PERSON] надсилав відповідачам пропозицію щодо укладення договору про встановлення земельного сервітуту, яка отримана відповідачами 03.02.2018 року, однак такої згоди позивач не отримав, при цьому, у відповіді на пропозицію щодо укладення договору про встановлення земельного сервітуту, зокрема, [PERSON] зазначила, що посилання про єдиний можливий варіант проходження до домоволодіння позивача [PERSON] через територію домоволодіння [ADDRESS] не відповідає дійсності, так як останньому добре відомо про те, що через територію домоволодіння по [ADDRESS] , облаштовано прохід та проїзд, що надасть йому ( [PERSON] ). можливість не тільки проходу, а й проїзду до домоволодіння [ADDRESS]. З відповідним зверненням щодо укладення договору про встановлення земельного сервітуту позивач [PERSON] звертався також і до співвласників домоволодіння по [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , та отримав відмову від останніх з тих підстав, що [PERSON] ніколи не користувався зазначеним домоволодінням для проходу, а тим більше проїзду до свого будинку, та найбільш раціональним є укладання договору на встановлення земельного сервітуту з власниками домоволодіння по [ADDRESS] , правом проходу через який він ( [PERSON] ) користувався. Крім того, допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача [PERSON] свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, зокрема, свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач [PERSON] є її чоловіком, з яким вона проживає за адресою [ADDRESS] з 10 вересня 1977 року, та з часу проживання проїзду до будинку [ADDRESS] ніколи не було, та ще за життя мами позивача [PERSON] - [PERSON] вона зверталася з заявами до відповідних органів щодо облаштування проїзду до будинку [ADDRESS] по [ADDRESS]. У 2012 році мати позивача померла, спадкоємцями є її (свідка) чоловік - позивач [PERSON] , який успадкував будинок по [ADDRESS] та рідний брат позивача [PERSON] - [PERSON] , який успадкував частину будинку по [ADDRESS] , та в подальшому у 2013 році відчужив на користь відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Також свідок вказала, що прохід до будинку по [ADDRESS] був у вигляді стежки шириною 1,20м, та довжиною 18,5 м., яка (стежка) була облаштована у 2007 році позивачем разом з сином, та проходила через двір по [ADDRESS] , стежка проходила і раніше під домоволодінням її (свідка) свекрухи - мами позивача. Вказала, що [PERSON] та [PERSON] неодноразово підходили до них з питання погодження меж земельної ділянки для приватизації, при цьому, вони запитували, як же в подальшому вони будуть проходити до свого домоволодіння [ADDRESS] по [ADDRESS] , на що їх заспокоїли, вказавши, що стежку демонтують та перенесуть за межі двору. Зазначила, що з 2015 року стежка дійсно була демонтована та перенесена за межі двору по [ADDRESS] , однак в подальшому відповідачами [PERSON] була захаращена будівельним сміттям, та на даний час відповідачами [PERSON] чиняться перешкоди і в проході до будинку [ADDRESS] по [ADDRESS] по частково облаштованій відповідачами стежці. Свідок також зазначила, що можливості облаштувати проїзд (прохід) за рахунок інших суміжних земельних ділянок, зокрема, [ADDRESS] та [ADDRESS] не має, так як по [ADDRESS] облаштовано флігель , по [ADDRESS] ширина менше 1 м . Свідок [PERSON] суду пояснив, що з 1987 року він проживає за адресою [ADDRESS] та є співвласником зазначеного домоволодіння і йому відомо, що позивач [PERSON] до свого будинку по [ADDRESS] проходив через земельну ділянку [PERSON] по [ADDRESS] , однак не через їх двір, а через стежку попід забором. Йому також відомо, що між [PERSON] та [PERSON] існує спір з приводу проходу. Зазначив, що облаштування позивачу проходу та проїзду через земельну ділянку по [ADDRESS] , на його переконання, є неможливим, так як згадана земельна ділянка перебуває у користуванні чотирьох співвласників, на земельній ділянці розташовані газові труби, вигрібна яма в аварійному стані. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з народження вона проживає за адресою [ADDRESS], при цьому, можливості облаштування проходу та проїзду через земельну ділянку по [ADDRESS] до домоволодіння по [ADDRESS] не має, з урахуванням наявності на земельній ділянці ряду господарських побудов, які узаконені, фундаменту під гараж, зливної ями, газової труби та інших комунікацій, відстанню між будинковолодіннями [ADDRESS] близько 40-ка см. Вказала, що за адресою [ADDRESS] є четверо співвласників, а саме вона (свідок), її чоловік [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Також зазначила, що по подвір`ю по [ADDRESS] у судовому порядку у 80-ті роки було виділено її (свідка) батьку, який був інвалідом та був забезпечений автомобілем , під`їзд шириною 1, 80 м до гаража, при цьому ними і сусідами по [ADDRESS] для облаштування під`їзду було частково знесено сараї. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Подібні положення містяться й у статті 321 Цивільного кодексу України. Статтею 98 Земельного кодексу України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Згідно з положеннями статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут) (стаття 100 ЗК України). Відповідно до положень статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Згідно зі статтею 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Статтею 404 ЦК України та статтею 99 ЗК України, в редакції на час виникнення спірних відносин, визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Відповідно до п. «а» ч.1 ст.99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення, зокрема, земельного сервітуту у виді права проходу та проїзду на велосипеді. Крім того, у пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї власності неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому, слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Таким чином, надання доказів з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі. В свою чергу, частинами першою-другою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі наданих учасниками справи доказів, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, врахувавши вказані вище норми матеріального права, суд вважає, що позивачем [PERSON] доведено неможливість забезпечення іншого проходу до земельної ділянки та домоволодіння по [ADDRESS] , крім проходу через земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] , належної на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з метою проходу та проїзду на велосипеді у зв`язку із відсутністю іншого шляху доступу до домоволодіння [ADDRESS] по [ADDRESS] , власником якого є позивач [PERSON] , та земельної ділянки по [ADDRESS] , користувачем якої є позивач [PERSON] , при цьому, судом також встановлено та не спростовано відповідачами, що позивачем [PERSON] вживалися заходи для встановлення земельного сервітуту у позасудовому порядку, зокрема, [PERSON] надсилав відповідачам пропозицію укласти договір про встановлення земельного сервітуту та до заяви було додано проект договору про встановлення земельного сервітуту, однак згоди між сторонами не було досягнуто, на підставі чого суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та встановлення позивачу [PERSON] , який є користувачем земельної ділянки по [ADDRESS] , постійний безоплатний земельний сервітут на право проходу та проїзду на велосипеді з [ADDRESS] у м. Кропивницькому відносно частини земельної ділянки площею 0,0051 га (в зоні, передбаченій для встановлення земельного сервітуту) земельної ділянки загальною площею 0,0983 га, кадастровий номер 3510100000:46:389:0043, розташованої по [ADDRESS] , яка належить на праві приватної спільної часткової власності відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . При цьому, доводи відповідача [PERSON] щодо порушення внаслідок встановлення земельного сервітуту її (відповідача) прав та прав членів її (відповідача) сім`ї, зокрема, прав малолітніх дітей, з тих підстав, що безконтрольний доступ до домоволодіння по [ADDRESS] , який їй належить, призведе до виникнення загрози безпеки малолітніх дітей, - є недоведеними, як не надано і доказів, які б могли об`єктивно свідчити, що встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту відносно частини земельної ділянки по [ADDRESS] буде надмірно обтяжливим для відповідачів. Крім того, судом взяті до уваги та досліджені надані учасниками процесу докази, у результаті чого встановлено, що прохід до домоволодіння та земельної ділянки по [ADDRESS] у силу їх місця розташування, можливий виключно уздовж стежки (доріжки), яка проходить вздовж межі від А до Г ( [ADDRESS]), площею 0 , 0051 га по [ADDRESS] , як це відбувалось раніше до приватизації земельної ділянки по [ADDRESS] відповідачами, що також не заперечувалося відповідачем [PERSON] під час судового розгляду справи. Окрім того, є необґрунтованими та відповідно такими, що не приймаються судом до уваги і доводи відповідача [PERSON] щодо не проведення позивачем по справі [PERSON] відповідної експертизи, яка б дала відповідь щодо запропонованого позивачем [PERSON] проходу та проїзду, а також можливих варіантів влаштування позивачу проходу та проїзду через інші суміжні земельні ділянки, з тих підстав, що запропонований позивачем [PERSON] земельний сервітут відповідно до раніше існуючого порядку користування спірною земельною ділянкою, що відповідачем не спростовано, більш того, заперечуючи щодо позовних вимог позивача [PERSON] відповідач [PERSON] під час розгляду справи не реалізувала своє право на подання відповідного клопотання про проведення по справі відповідної судової експертизи. При вирішенні судом питання про розподіл між сторонами судових витрат по справі з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, які складаються з судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп., сплаченого позивачем при пред`явленні позову до суду, враховуючи також задоволення позовних вимог, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в розмірі по 176 грн. 20 коп. з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved