Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовує тим, що [PERSON] з 2006 року є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] . 27.08.2010 син позивачки [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] . 10.12.2006 року шлюб розірвано, після реєстрауіх розірвання шлюбу відповідач у домоволодіння позивача не проживає, жодної участі в утриманні квартири та в оплаті комунальних послуг не бере. Вказані обставини перешкоджають позивачці будь-які дії, які передбачають розпорядження своєю власністю. А тому просили визнати відповідачку такою, що втратила право користування даною квартирою. Позивач в судове засідання не з`явилась, представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов просили задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечили. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причину неявки суду не повідомила, відзиву не надала. Про судове засідання відповідач була повідомлена також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада». З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.09.2006 року, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 27.08.2010 року Виконком Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №10. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 10.12.2016 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 10 грудня 2016 року складено відповідний актовий запис № 218. Як вбачається із копії довідки № 418 про реєстрацію місця проживання особи виданої Крихівецькою сільською радою Івано-Франківської міської ради, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії акту про фактичне не проживання від 21.07.2019 року посвідченого Крихівецькою сільською радою Івано-Франківської міської ради, [PERSON] в будинку [ADDRESS] фактично не проживає з 2017 року. Позивач вказує, що реєстрація у квартирі відповідача перешкоджає здійсненню нею прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. Враховуючи, що домоволодіння за адресою [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 405 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З матеріалів справи вбачається, що відповідач в вказаній квартирі не проживає, залишила її добровільно, та переїхала проживати в інше місце. Житлом не цікавиться, витрат по його утриманню не несе, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинила. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач в судові засідання не з`являлася, відзиву та доказів на спростування вимог позивача суду не надала. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 391, 405 ЦК України, ч.1 ст.ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-289, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved