overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Представник позивача 30.11.2018 року звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення завданих збитків, мотивуючи тим, що 23 березня 2017 року рейдова бригада Полтавської філії районних електромереж ПАТ «Полтаваобленерго» у складі : [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проводила перевірку дотримання громадянами - споживачами електричної енергії «Правил користування електричною енергією для населення» ( «ПКЕЕН» ), затверджених постановою КМУ від 26 липня 1999р. №1357р. Дана перевірка проводилась в с. Сапожино Полтавського району Полтавської області. При перевірці будинку № 33 по вул. Лугова в с. Сапожино Полтавського району вищевказаними працівниками Полтавської філії районних електромереж ПАТ «Полтаваобленерго» виявлено факт порушення «ПКЕЕН». В даному домоволодінні на час встановлення порушення знаходилась гр. [PERSON]. Особовий рахунок № [NUMBER] по оплаті за спожиту електричну енергію відкрито на [PERSON], але фактичним споживачем електроенергії являється [PERSON], яка постійно проживає у вищевказаному домоволодінні. Дане порушення «ПКЕЕН» полягало в самовільному підключенні будинку до електромережі енергопостачальника без порушенням схеми обліку, через прилад люльку, після відключення на опорі. Так як представниками енергопостачальника було виявлено факт порушення «ПКЕЕН», то у відповідності до п. 53 «ПКЕЕН» ними було складено акт за № 00006041 від 23.03.2017 року про порушення «ПКЕЕН». Під час складання акту про порушення «ПКЕЕН» відповідач [PERSON] повідомила, що вона не власниця домоволодіння, а лише проживає в даному будинку, але підписувати акт про порушення відмовилась. Відповідно до п. 53 «ПКЕЕН», у разі відмови споживача від підпису в акті робиться позначка про відмову. Акт вважається дійсним, якщо його підписали три представники енергопостачальника, що й мало місце в даному випадку. Про час та дату розгляду комісією Полтавської філії районних електромереж акта № 00006041 від 23.03.2017 року, Відповідача було повідомлено під час складання зазначеного акта та додатково письмовим повідомленням від 23.03.2017 року за вих. № 04-334. Дане прохання [PERSON] отримала. На комісії\~з розгляду\~ акта\~№ 00006041\~від 23.03.2017\~року,\~яка відбулась\~12.04.2017\~року без\~участі відповідачів,\~уповноваженими членами\~комісії Полтавської\~філії районних\~електромереж ПАТ\~«Полтаваобленерго» по\~розгляду актів\~про порушення\~«ПКЕЕН»,\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] 05 квітня 2016 року звернулася до суду із позовом і просить стягнути з відповідача на користь позивача борг по оплаті за спожиту електроенергію в розмірі 1232 грн. 31 коп. та судовий збір в розмірі 1378 грн. Посилається на те, що відповідач, будучи власником будинку № 68 по вул.Мисливській в с.Єрківці Переяслав-Хмельницького району Київської області та споживачем електроенергії, рахунки за використану електроенергію не оплачував, внаслідок чого утворилася вищезазначена заборгованість. В судове засідання представник позивача [PERSON]не зявилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач до суду двічі не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки не сповістив, заперечень на позов чи будь-яких клопотань до суду не надіслав. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи та вирішити її на підставі наявних доказів. Судом встановлено наступне. Відповідач [PERSON] є власником будинку № 68 по вул.Мисливській в с.Єрківці Переяслав-Хмельницького району Київської області, хоча за даною адресою зареєстрованим не значиться (а.с.8). 01 жовтня 2001 року між ВАТ „Київобленерго. Правонаступником якого є ПАТ „Київобленерго та відповідачем був укладений договір № 144590 про користування електричною енергією. В електронній базі споживачів на відповідача був відкритий особовий рахунок № 200160325. Відповідач [PERSON] сплачував поточні платежі за електроенергію частково, внаслідок чого з квітня по 19 жовтня 2015 рок утворився борг в розмірі 1232 грн. 21 коп. (а.с.9). Відповідно до п. 42 Правил користування електричною енергією для населення (ПКЕЕн), споживач електричної енергії зобовязаний дотримуватися нормативно-технічних документів та договору, оплачувати спожиту електричну енергію. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 цього Кодексу, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 цього Кодексу, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допукається, якщо інше не встановлено договором або законом. Оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] не виконує свій обовязок щодо сплати коштів за спожиту електроенергію, борг має місце і виник з підстав, зазначених позивачем, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] 06.11.2020 року звернувся до суду з позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коба Наталя Володимирівна про визнання договору дарування недійсним, яким просить визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] укладений 04.02.2019 року між [PERSON] і [PERSON] та зареєстрований в реєстрі під № 126 приватним нотаріусом КМНО Коба Н.В. На обґрунтування позову вказав, [INFO] померла [PERSON] , що мешкала за адресою: [ADDRESS] , якій на праві власності належала квартира [ADDRESS] . На момент смерті єдиними прямими родичами померлої були її донька [PERSON] та внук [PERSON] . Зазначив, що [PERSON] являється спадкоємцем за правом представлення у відповідності до ч. 1 ст. 1266 ЦК України. Звернувшись до нотаріуса з метою вступу в спадщину позивач дізнався про те, що у померлої [PERSON] відсутнє майно на яке може бути відкрита спадщина. Звернувшись з адвокатським запитом позивачу стало відомо, що 04.02.2019 року приватним нотаріусом КМНО Коба Н.В. було посвідчено договір дарування квартири [ADDRESS] , який було підписано третьою особою [PERSON] в зв`язку зі станом здоров`я та похилого віку дарувальника [PERSON] . Вважає, що при посвідченні договору дарування приватним нотаріусом КМНО Коба Н.В. протиправно та не у відповідності до ч. 4 ст. 207 ЦК України та ст. 45 ЗУ «Про нотаріат» зазначила причини неможливості власноручного підпису договору дарування [PERSON] - похилий вік та стан здоров`я, адже похилий вік та стан здоров`я не може бути прямою причиною для неможливості власноручного підпису правочину дарувальником. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Представник позивача [PERSON] 11.12.2015р. звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити позивачу [PERSON], 03.11.1957р. народження додатковий строк у три місяці для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини за законом після смерті її батька [PERSON], який помер 13.03.2010р. В суд сторони не прибули, надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності: представник позивача на позові наполягає, від представника відповідача заперечень не має. Тому суд розглядає справу без участі сторін та без технічної фіксації процесу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. За свідоцтвом про смерть [PERSON] помер 13.03.2010р. в Казахстані (а.с. 13). За свідоцтвом про народження, [PERSON] народилася 03.11.1957р., її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, 25.09.1976р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який було зареєстровано Єлисеївською сільською радою Приморського району Запорізької області (а.с. 10), та за свідоцтвом про розірвання шлюбу 25.03.1988р. їх шлюб було розірвано (а.с. 11).Згідно свідоцтва про шлюб, 01.03.2003р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який було зареєстровано Турманським районним відділом ЗАЦС Західно Казахстанської області (а.с. 12). 06.03.1990р. виконкомом Приморської районної ради [PERSON] було видано свідоцтво № 46 про право приватної власності на житловий будинок № 24 по вул.Залізнодорожній на ст.Єлизаветівка Приморського району Запорізької області (а.с. 14). 23.05.2002р. [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на землю, відповідно до якого йому передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,17 га, для ведення особистого підсобного господарства, обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована на території Єлизаветівської сільської ради Приморського району Запорізької області (а.с. 15). Згідно довідки, виданою Єлизаветівською сільською радою Приморського району Запорізької області [PERSON], 03.11.1957р., яка мешкає в [ADDRESS] Російської Федерації, в тому, що [PERSON], 10.10.1928р. народження, був зареєстрований та мешкав за адресою: с.Єлизаветівка, вул.Залізнодоріжна, буд.24 з 1987р. і по день смерті 13.03.2010р. (а.с. 16). За інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру після смерті [PERSON], який помер 13.03.2010р. відсутня інформація (а.с. 31). Статтею 1270 ЦК України визначено, що спадок приймається в строк 6 місяців з дня відкриття спадку. За ст.1272 ЦК України дозволяється суду в порядку позовного провадження визначити спадкоємцю додатковий строк, достатній для прийняття спадку, у випадку пропуску такого строку за поважними причинами. То ж, дійсно позивачем [PERSON] пропущено строк на прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON], з поважних причин, так як вона проживає в Російській Федерації, з 2010р. має хворобу, яка заважає їй вільно пересуватись, що підтверджено медичними висновками, інших осіб,, якы прийняли спадок не виявлено, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Представник позивача [PERSON] 14.07.2014 року звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути на користь позивачки з відповідача аліменти в розмірі ? частки з усіх видів заробітку, не менш ніж 30% від прожиткового мінімуму на утримання неповнолітньої доньки [PERSON],[INFO] до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на наступне. Позивачка з 01.10.2010 року по 11.03.2013 рік перебувала у шлюбі з відповідачем. За цей час у шлюбі народилась дитина, [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідач ухиляється від покладеного обов'язку утримувати свою дитину, матеріальної допомоги не надає, дитина перебуває на утриманні позивачки. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка та відповідач мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. /а.с.4/. Відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 11.03.2013 року, шлюб між сторонами розірваний. /а.с.3/. У відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, суд задовольняє позов та стягує з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У відповідності зі ст.367 п.1 ч.1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] 21.11.2016 звернулася до суду із позовом і просить стягнути з відповідача на користь позивача борг по оплаті за спожиту електроенергію в розмірі 973 грн. 66 коп. та судовий збір в розмірі 1378 грн. Посилається на те, що відповідач, будучи особою, на яку відкрито особовий рахунок по сплаті за електроенергію будинку № 31 по вул.Заводській в м. Переяслав-Хмельницький Київської області та споживачем електроенергії, рахунки за використану електроенергію не оплачував, внаслідок чого утворилася вищезазначена заборгованість. В судове засідання представник позивача [PERSON]не зявилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки не сповістив, заперечень на позов чи будь-яких клопотань до суду не надіслав. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи та вирішити її на підставі наявних доказів. Судом встановлено наступне. Відповідач [PERSON] зареєстрований в [INFO] (а.с.16). 01 серпня 2008 року між ВАТ „Київобленерго, правонаступником якого є ПАТ „Київобленерго та відповідачем був укладений договір № 2269 про користування електричною енергією. В електронній базі споживачів на відповідача був відкритий особовий рахунок № 200172269. Відповідач [PERSON] сплачував поточні платежі за електроенергію частково, внаслідок чого станом на 29.10.2016 утворився борг в розмірі 973 грн. 13 коп. (а.с.9 - 10). Відповідно до п. 42 Правил користування електричною енергією для населення (ПКЕЕн), споживач електричної енергії зобовязаний дотримуватися нормативно-технічних документів та договору, оплачувати спожиту електричну енергію. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 цього Кодексу, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 цього Кодексу, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допукається, якщо інше не встановлено договором або законом. Оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] не виконує свій обовязок щодо сплати коштів за спожиту електроенергію, борг має місце і виник з підстав, зазначених позивачем, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 509, 524, 525 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON] 27.11.2014 року звернулася до суду з даним позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, зазначаючи, що [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 04.08.1998 року. [INFO] [PERSON] помер. До дня смерті він проживав за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з відсутністю будь-якого зв'язку у зоні АТО про смерть батька [PERSON] дізнався не одразу. У зазначені строки позивач не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини через те, що почалася антитерористична операція у м.Луганську. Єдиним спадкоємцем за законом першої черги є син померлого. Позивач вважає, що строк для прийняття ним спадщини був пропущений з поважних причин, тому просив позов задовольнити і надати тримісячний строк для прийняття спадщини. Представник позивача [PERSON] надала заяву, в якій на позовних вимогах наполягає та просила справу розглянути без її участі. Представник Луганської міської ради [PERSON] надав заяву, в якій визнав позовні вимоги в повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON], який на момент смерті був зареєстрований і постійно проживав за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцем за законом першої черги являється позивач - син померлого, що підтверджується свідоцтвом про його народження. Протягом шести місяців позивач не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в зв'язку із проведенням на території м.Луганська антитерористичної операції, що є поважною причиною пропуску встановленого строку. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач позов визнав повністю і це не суперечить закону, не порушує права та інтереси сторін і інших осіб, тому є підстави для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] 15.12.2016 року звернулася до Березанського районного суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що позивач є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS], який належить йому на праві свідоцтва про право власності та в якому 14.12.2010р. він на прохання відповідача зареєстрував останнього, як наймача, за вищевказаною адресою. Оскільки відповідач за указаною адресою не проживає з грудня 2010 року по теперішній час, позивач просить визнати його таким, що втратив право на користування зазначеним житловим приміщенням. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився та не повідомив причину своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.10-14), договору купівлі-продажу від 03.04.2007р. (а.с.8) та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.15), позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS], в якому зареєстрований, але з 2010 року без поважних причин не проживає відповідач, що підтверджується актом про його непроживання (а.с.7), довідкою Коблівської сільської ради (а.с.9) та показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили факт непроживання відповідача в [ADDRESS] з 2010 року. Згідно ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Таким чином, підставами для продовження строку збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами закон визнає поважність причин відсутності наймача або членів його сім'ї та звернення їх до суду за продовженням строку. Оскільки відповідач без поважних причин відсутній в спірному будинку понад один рік, позовні вимоги про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] 22 квітня 2015 року звернувся до суду із позовом до секретаря Дніпровської сільської ради Білозерського району Херсонської області [PERSON], [PERSON] сільської ради Білозерського району Херсонської області, Комунального підприємства агрофірма-радгосп «Білозерський» про поновлення на роботі, мотивуючи позов тим, що на підставі розпорядження [PERSON] сільського голови Білозерського району Херсонської області № 86-р від 06.11.2009 року [PERSON] було призначено директором агрофірми-радгосп «Білозерський», яке є комунальним підприємством. Згідно розпорядження [PERSON] сільського голови №29-кр від 26.02.2014 року, було прийняте рішення розірвати контракт з керівником комунального підприємства від 06.11.2009 року з директором агрофірми радгосп «Білозерський» з 27.02.2014 року. Вказане розпорядження рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 15.05.2014 року було визнано незаконним та скасовано. В подальшому т.в.о. [PERSON] сільського голови [PERSON] 13.03.2014 року винесла розпорядження № 41-кр про розірвання контракту та звільнення позивача від виконання обовязків директора агрофірми-радгосп «Білозерський» з 13 березня 2014 року. Ршенням Білозерського районного суду Херсонської області у справі № 648/1060/14-ц від 03.04.2014 року було визнано незаконним та скасовано пункт 1 розпорядження № 41-кр від 13.03.2014 року про розірвання контракту та звільнення [PERSON] від виконання обовязків директора Комунального підприємства агрофірма-радгосп «Білозерський» з 13.03.2014 року. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 05.06.2014 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін. Пунктом 2 розпорядження № 60-кр від 10 квітня 2014 року вирішено достроково розірвати контракт з керівником Комунального підприємства агрофірма-радгосп «Білозерський» від 06.11.2009 року [PERSON] з 24.04.2014 року. Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 13.06.2014 року п.2 вказаного розпорядження визнаний незаконним та скасований. Також вирішено негайно поновити [PERSON] на посаді директора АФ радгоспу «Білозерський». Пунктом 1 розпорядження № 96-кр від 13.06.2014 року.т.в.о сільського голови [PERSON] поновила позивача на роботі. При цьому, пунктом 2 вказаного розпорядження, на підставі ст. 46 КЗпП України відсторонила [PERSON] від виконання обовязків директора Комунального підприємства агрофірма-радгосп «Білозерський». В подальшому, а саме на наступний день - 14.06.2014 року, розпорядженням № 98-кр т.в.о. сільського голови,

Outcome: approved