Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовом, заявивши вимогу визнати [PERSON] такою, що втратила право користування його квартирою [ADDRESS], так як вона в даній квартирі зареєстрована, але з 2004 року не проживає. В ході судового розгляду позивач свої позовні вимоги підтримав та пояснив, що відповідач являється його рідною сестрою по матері, після смерті їх матері в 2002 р. сестра виїхала в м. Київ, де і проживає до даного часу, однак відносин вони не підтримують, не спілкуються, тому точного місця її проживання та номеру телефону не знає. Позивач зазначив, що визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, надасть йому можливість припинити її реєстрацію в квартирі, що, в свою чергу, вплине на суму комунальних платежів. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлена, в судове засідання не зявилася, справа розглянута заочно, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав. Заслухавши пояснення позивача, його представника, свідків та дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову. Статтею 391 ЦК України визначено права власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, якими є, згідно ч. 4 ст. 64 кодексу, діти наймача. Члени сімї власника будинку, які проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, і, крім того, вони мають право за згодою власника будинку вселяти в займане ними приміщення інших членів сімї. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє членів сімї власника права користування жилим приміщенням. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено строк та умови, за яких член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом, а саме, у разі відсутності такого члена сімї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Позивач являється власником квартири № 8 в будинку по вулиці Заводська, 20 в смт Теофіполь, що підтверджується дублікатом заповіту [PERSON], посвідченого секретарем виконкому Кунчанської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області 18 квітня 2001 р. за № 27, відповідно до якого спадкодавець все своє майно, яке на день смерті буде їй належати, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, вона заповіла сину [PERSON]; свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом [PERSON] Теофіпольської державної нотаріальної контори 26 лютого 2015 р., про успадкування позивачем квартири [ADDRESS] після смерті матері [PERSON], витягом з Державного реєстру речових на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 34239191 від 26.02.2015 року, виданого вищезазначеним нотаріусом, згідно якого власником квартири являється позивач. У будинку позивача зареєстрована відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою Теофіпольського виробничого управління житлово-комунального господарства від 16 березня 2015 р. № 84 та довідкою Теофіпольського районного сектору управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 05 червня 2015 р. № 477. Відповідно до довідки Теофіпольського виробничого управління житлово-комунального господарства від 04 червня 2015 р. № 204 [PERSON] зареєстрована в [INFO], але не проживає з 2004 року. Свідок [PERSON], [INFO], пояснила, що проживає в сусідній квартирі з квартирою позивача та зазначила, що останній раз бачила [PERSON] в смт Теофіполь на похороні її матері, яка померла більше 10 років тому. Свідок [PERSON], [INFO], пояснив, що проживає в сусідній квартирі з квартирою позивача, знає самого позивача та його сестру [PERSON] з дитинства, так як навчалися в одній школі, та зазначив, що останній раз бачив [PERSON] в смт Теофіполь дуже давно, близько 10 років тому. Таким чином, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов переконання, що [PERSON] з 2014 року у квартирі позивача не проживає, зазначені обставини відповідачем не спростовані, не доведено існування поважних причин відсутності за місцем проживання понад 1 рік та домовленості з власником житла, тому вона підлягає визнанню такою, що втратила право користування жилим приміщенням через відсутність за місцем проживання понад строку тимчасової відсутності.

Outcome: approved