Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Представник позивача, адвокат Кашуба Н. О., звернулась із вказаним позовом до суду, посилаючись в його обґрунтування на те, що 24 березня 2021 року приватний нотаріус Личук Тарас Володимирович видав виконавчий напис № 4098 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за договором кредиту в загальній сумі 9767,60 грн. Вважаючи такий виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, зазначала, що постановою від 20 березня 2015 року Окружний адміністративний суд міста Києва по справі № 826/20084/14 визнав недійсними положення п. 1, 2 Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року, в частині норм, що передбачали стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин без нотаріального посвідчення таких договорів. Також 22 лютого 2017 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду по справі №826/20084/14 повторно визнано незаконною в цій частині постанову КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року. Постановою від 20 червня 2018 року Велика Палата Верховного суду відмовила у задоволенні заяви про перегляд такого рішення. Представник позивача зазначала, що відповідач не міг дотриматися вимог щодо надання приватному нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченого договору про надання кредиту, оскільки від самого початку кредитний договір був без нотаріального посвідчення. Також вказувала, що позивачка взагалі не укладала договорів із відповідачем, а нотаріус не перевірив безспірність боргу та дотримання відповідачем строку звернення до нотаріусу із такою вимогою. Таким чином просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 4098 від 24 березня 2021 року приватного нотаріуса Личук Т. В., стягнувши з відповідача на користь позивача понесені ним витрати з оплати судового збору в сумі 1362 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн. Не погоджуючись із заявленими вимогами представник відповідача подав суду відзив, де вказував, що нотаріусу були подані усі необхідні за законом документи для підтвердження наявності у позивачки перед ТОВ «Вердикт капітал» безспірної заборгованості, а [PERSON] не довела відсутності у неї боргу перед відповідачем. На підставі переліченого вважав відсутніми підстави для задоволення позову. Крім того від представника відповідача на адресу суду надійшло клопотання з проханням зменшити розмір витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що до позову [PERSON] не додала договір із адвокатом Кашуба Н. О. та не надано розрахунку витрат позивачки на правову допомогу. Тому із заявленим розміром судових витрат у сумі 8000 грн. відповідач не погоджується через їх безпідставність. Отже, просив суд відмовити у стягненні на користь [PERSON] судових витрат на правову допомогу. Просив суд також застосувати принцип справедливості понесених позивачкою витрат на послуги адвоката, щонайменше зменшивши їх, оскільки справа є незначної складності, а витрати на половину робочого дня повинні були складати 347 грн., виходячи з середньої зарплати по регіону. Ані позивачка, [PERSON] , ані її представник, адвокат Кашуба Н. О., у судове засідання не з`явились, надавши заяву з проханням вирішити спір за відсутності позивача та його представника, наполягаючи при цьому на задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Представники відповідача, ТОВ «Вердикт капітал», у судове засідання не з`явились повторно, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином. Треті особи, приватний нотаріус Личук Т. В. та приватний виконавець Олійник О. І., у судове засідання також не з`явились, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд встановив,\~що 24\~березня 2021\~року приватний\~нотаріус Івано-Франківського\~міського нотаріального\~округу Личук\~Тарас Володимирович\~видав на\~підставі п.\~2\~«Переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться в\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів»,\~затверджених Постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~29\~червня 1999\~року №\~1172,\~виконавчий напис,\~реєстр №\~4098,\~за яким\~з [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~за кредитним\~договором №\~630082027\~від 14\~січня 2014\~року,\~укладеним з\~АТ «Альфа-Банк»,\~правонаступником якого\~був ТОВ\~«ФК «Інвестохіллс\~веста» на\~підставі договору\~№ 2019-1АБ/Веста\~від 28\~січня 2019\~року,\~правонаступником якого\~став ТОВ\~«Вердикт капітал»\~на підставі\~договору №\~29-01/19/2\~від 29\~січня 2019\~року, на користь\~ТОВ «Вердикт\~капітал» звернуто\~стягнення на\~заборгованість в\~сумі 8267,60\~грн.,\~а також\~1500\~грн.\~за вчинення\~виконавчого напису\~нотаріусом,\~які підлягають\~стягненню з\~боржника на\~користь стягувача\~в загальному\~розмірі 9767,60 грн. Суд також встановив, що на підставі заяви представника стягувача приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області, Олійник О. І., було 23 липня 2021 року постановою відкрито виконавче провадження № 66188202 про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріусу Личук Т. В. від 24 березня 2021 року, реєстр № 4098. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Суд зазначає, що відповідно до п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (в редакції до 26 листопада 2014 року),\~документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. При цьому для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Натомість, постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 були внесені зміни. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України\~від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині внесених змін, зокрема, розділ 2, за яким внесено до такого «Переліку документів» «кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису за якими додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.» При цьому ухвалою від 1 листопада 2017 року Вищого адміністративного суду України постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Таким чином суд встановив, що для видачі виконавчого напису нотаріусу відповідно до «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є саме нотаріально посвідчені кредитні угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, які для одержання виконавчого напису повинні подаватися нотаріусу в оригіналі разом із документами, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року по справі № 826/20084/14. Натомість,\~суд встановив,\~що договір\~кредитування №\~630082027\~від 14\~січня 2014\~року,\~укладений позивачем\~із АТ\~«Альфа-Банк»,\~не був\~нотаріально посвідчений,\~внаслідок чого\~у порушення\~ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~пп.\~3.2,\~3.5\~п.\~3\~Глави 16\~розділу ІІ\~«Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України», п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», приватним нотаріусом Личук Тарасом Володимировичем було видано 24 березня 2021 року спірний виконавчий напис, реєстр № 4098. На підставі переліченого суд відхиляє посилання у відзиві представника ТОВ «Вердикт капітал» на законність спірного виконавчого напису приватного нотаріусу Личук Т. В., виданого 24 березня 2021 року, реєстр № 4098, враховуючи, що наразі є чинною правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 20 червня 2018 року по справі № 826/20084/14. Також суд зазначає, що на підставі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Тобто сам по собі цей факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості. Таким чином суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур, оскільки суд повинен установити чи мав на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник безспірну заборгованість перед стягувачем. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15 а також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року по справі № 320/8269/15-ц, від 27 березня 2019 року по справі № 137/1666/16-ц та від 2 липня 2019 року по справі № 916/3006/17. Суд зазначає, що нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише стягувачем, тому не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином суд робить висновок, враховуючи положення ст. 15, 16, 18 ЦК України та ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. В свою чергу, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: 1) з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення; 2) а також з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зважаючи на наведене, суд не вбачає необхідності вдаватись до вирішення питання про безспірність вимог ТОВ «Вердикт капітал». Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року по справі № 645/1979/15-ц. Таким чином,\~встановивши в\~судовому засіданні\~факт порушення\~приватним нотаріусом\~Личук Т.\~В.\~процедури вчинення\~виконавчого напису\~від 24\~березня 2021\~року,\~реєстр №\~4098,\~за яким\~з [PERSON] \~за кредитним\~договором №\~630082027\~від 14\~січня 2014\~року,\~укладеним з\~АТ «Альфа-Банк»,\~на користь\~ТОВ «Вердикт\~капітал» звернуто\~стягнення на\~заборгованість у\~загальній сумі\~9767,60 грн., то вказане є самостійною та достатньою підставою для визнання зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Отже, на підставі викладеного вмотивування суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, наведені у відзиві на позов [PERSON] , про необхідність відмовити у задоволенні заявлених вимог позивачу. Згідно із переліченим вмотивуванням заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню шляхом визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Личук Тарасом Володимировичем від 24 березня 2021 року, реєстр № 4098. Згідно із ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: -\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану\~зі справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами договору про\~надання правничої\~допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення\~розміру витрат\~на правничу\~допомогу з\~метою розподілу\~судових витрат\~учасник справи\~подає детальний опис\~робіт (наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі\~недотримання вимог\~ч.\~4\~ст.\~137\~ЦПК суд\~може,\~за клопотанням\~іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Таким чином суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Суд встановив, що позивачкою було сплачено судовий збір при звернені до суду із вказаним позовом у розмірі 908 грн., а також сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 454 грн., що загалом складає 1362 грн. Також понесені\~позивачкою витрати\~на правничу\~допомогу в\~розмірі 7000\~грн. підтверджується ордером адвоката\~Кашуба Н.\~О.,\~виданим на\~підставі укладеного\~між нею\~та [PERSON] \~договору про\~надання правової\~допомоги №\~106/21\~від 10\~серпня 2021\~року,\~свідоцтвом про\~право на\~зайняття адвокатською\~діяльністю \~(серія\~ДН №\~5121),\~квитанцією про\~оплату послуг\~адвоката Кашуба\~Н.\~О.\~позивачкою на суму\~7000\~грн. від 10 серпня 2021 року. Суд на підставі переліченого обґрунтування, розглядаючи заперечення представника відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу позивача, врахував обсяг обґрунтування позовної заяви та заяви про забезпечення позову, складених адвокатом Кашуба Н. О., дійшовши висновку, що витрати [PERSON] за договором № 106/21 від 10 серпня 2021 року в сумі 7000 грн. є завищеними, тому витрати позивачки на правову допомогу підлягають зменшенню до 3000 грн. До такого висновку суд дійшов, виходячи з невеликої складності справи, невизначеним часом, витраченим на виконання адвокатом робіт та наданих послуг позивачці, а також зважаючи на те, що розмір боргу по справі [PERSON] заявлений представниками відповідача дорівнював 8267,60 грн. Таким чином заявлений розмір витрат на правничу допомогу в сумі 8000 грн. не є доведеним та не відповідає критерію розумності, виходячи з конкретних обставин справи, на підставі чого підлягає зменшенню до 3000 грн., внаслідок чого суд вважає слушними доводи представника відповідача про необхідність зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивачки. На підставі викладеного, враховуючи, що суд повністю задовольнив заявлені позовні вимоги [PERSON] , то витрати позивачки на професійну правничу допомогу у визначеному судом розмірі 3000 грн. та на оплату судового збору в загальному розмірі 1362 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] , як такі, що були доведені в суді відповідно до вимог ст. 137, 141 ЦПК.

Outcome: approved