Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

Представник позивача\~ [PERSON] \~ [PERSON] \~звернувся з\~позовом,\~про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго» та 27.09.2018 звільнена за власним бажанням. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2019, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період по 04.02.2019. На теперішній час заборгованість по заробітній платі, залишено непогашеною. Оскільки заборгованість відповідачем не сплачено, просить суд стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 05.02.2019 по 27.02.2019, та судові витрати. Ухвалою судді від 24.05.2019 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в порядку спрощеного позовного провадження. 11.06.2019 на адресу суду надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої представник позивача просить суд стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 8103,68 грн., за період з 05.02.2019 по 26.02.2019, а також просить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 6300,00 грн., та суму судового збору у розмірі 768,40 грн. 13.06.2019 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, уточнені позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що уточнений позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.\~43\~Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , працювала у ПАТ «Запоріжжяобленерго». Була звільнена за власним бажанням 27.09.2018. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2019 позов [PERSON] до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Запоріжжяобленерго» середню заробітну плату за затримку у розрахунку по заробітній платі при звільненні за період з 20.11.2018 по 04.02.2019 у розмірі 26336,96 грн. (сума без відрахування обов`язкових платежів та зборів), витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн. та судовий збір у розмірі 704,80 грн. Відповідно до довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» середньоденний заробіток [PERSON] за період по 04.02.2019, складає 506,48 грн. Зазначені обставини встановлені судовим рішенням та в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Таким чином відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення середньої заробітної плати. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. З огляду на наведене, доводи відповідача про скрутне фінансове становище та залежність виплати заробітної плати від стану виконання зобов`язань споживачами послуг товариства, як підстава для відмови у задоволенні позову, є неспроможними. Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже розмір середнього заробітку позивача за час затримки становить 8103,68 гривень з розрахунку: 16 робочих днів з 05.02.2019 по 26.02.2019 х 506,48 гривень (середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення), що підтверджується розрахунком позивача, який підлягає стягненню з відповідача. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором про надання адвокатських послуг, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцією на суму 6300,00 грн. та Актом прийняття-передачі наданої правничої допомоги. Адвокат у судовому засіданні участі не приймав. Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є не співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом наданих послуг, розміром позовних вимог, справа не є складною, не потребує значного часу на виконання робіт, тому на підставі ч. 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 1500,00 грн Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на корить позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial