Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з зазначеною позовною заявою та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 18019,47 грн., з яких 14809,75 грн. недоплачена матеріальна допомога на оздоровлення за 2017-2021 роки, 2278,73 грн. - інфляційні витрати, 930,99 грн. - 3% річних. В обґрунтування вимог зазначив, що позивач [PERSON] працює касиром товарним (вантажним) у структурному підрозділі «Криворізька дирекція залізничних перевезень» (ДН-2) регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», є членом профспілкової організації - Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо. У 2017-2021 роках позивачу надавалась щорічна тарифна відпустка згідно графіка відпусток. Позивач звертався кожного разу при наданні відпустки до керівника з проханням надати матеріальну допомогу на оздоровлення відповідно до п. 3.1.14 колективного договору Криворізької дирекції залізних перевезень на 2012 рік, який є чинним на даний час, яка повинна складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги та відповідно до п. 3.1.16 колективного договору Придніпровської залізниці на 2007-2015 роки, який є чинний по цей час, яка повинна складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. 14.04.2021 ППО ВПЗУ КЛД, членом якої є позивач, своїм листом № 24 від 14.04.2021 звернулась до відповідача з запитом «Про надання інформації на запит профспілки» з метою контролю виконання роботодавцем п. 3.1.14 Колективного договору Криворізької дирекції залізничних перевезень та оплати праці за 2017-2021 роки. 16.04.2021 відповідач своїм листом № 18 від 16.04.2021 надав інформацію на запит, щодо сум виплачених на оздоровлення позивачу. В порушення колективних договорів матеріальна допомога на оздоровлення не надавалась взагалі, або надавалась частково. Так, з 2017 по 2019 рік не надавалась взагалі, 2020 - 2746,25 грн., 2021 - 4540,00 грн. За таких обставин позивач та її представник вважають, що права [PERSON] порушені та підлягають захисту в суді. Ухвалою суду від 12.08.2021 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Правом на участь у судовому засіданні сторони не скористалися. Представник позивача [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримував, просив задовольнити. Представник відповідача про розгляд справи повідомлявся, не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. До суду надійшов відзив на позов АТ «Українська залізниця», в обґрунтування якого представником відповідача зазначено про необхідність відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви, оскільки позов заявлено до неналежного відповідача. Справу розглянути за наявними матеріалами, без участі сторін, що не суперечить вимогам ч. 1 ст. 223 ЦПК України. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працює касиром товарним (вантажним) у структурному підрозділі «Криворізька дирекція залізничних перевезень» (ДН-2) регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» з 01 січня 2018 по теперішній час, є членом профспілкової організації ППО ВПЗУ КЛД (а.с. 9). 14.04.2021 Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо, членом якої є позивач, своїм листом № 24 від 14.04.2021 звернулась до відповідача з запитом «Про надання інформації на запит профспілки» з метою контролю виконання роботодавцем п. 3.1.14 Колективного договору Криворізької дирекції залізничних перевезень та оплати праці за 2017-2021 роки. 16.04.2021 структурний підрозділ «Криворізька дирекція залізничних перевезень» листом від 16.08.2021 № 18, на запит № 24 від 14.04.2021 Вільної профспілки залізничників України, надав інформацію щодо сум виплачених на оздоровлення позивачу. Зазначав, що [PERSON] касир товарний (вантажний) - член ППО ВПЗУ КЛД з листопада 2019: знаходилась у відпустці з 22.06.2020 по 27.07.2020, наказ № 256а від 03.06.2020, у вересні 2020 виплачено 2476,25 грн. (а.с.23). Крім того, згідно довідки про нарахування заробітної плати за липень 2021, [PERSON] нараховано 4540,00 грн. матеріальної допомоги (а.с.18). Виплати позивачу за інші періоди - відсутні (а.с.23). Згідно статті 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до статті 13 КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 01.07.1993 № 3356-XII, зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно статті 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Частиною другою статті 97 КЗпП України визначено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Як вбачається із матеріалів справи, пунктом 3.1.14 колективного договору, укладеного між адміністрацією в особі начальника Криворізької дирекції залізничних перевезень С.А. Карпенко та головою Криворізької територіальної профспілкової організації А.Ф. Нестеренко на 2012 рік, передбачено, що при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини, незалежно від періоду її надання, виплачувати згідно з положенням за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги (а.с.12). Аналогічне положення викладене і в п. 3.1.16 колективного договору державного підприємства «Придніпровська залізниця» на 2007-2015 роки, який є чинним до укладення нового договору згідно п. 1.7 договору (а.с.13-17). Згідно з п. 1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін і затверджуються на спільному засіданні керівництва залізниці і президії Дорпрофсожу, а всі інші на конференції трудового колективу (а.с.15). Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 № 2246-VIII, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3723,00 грн. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 № № 2629-VIII, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 4173,00 грн. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № № 294-IX, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні: з 1 січня - 4723,00 грн., з 1 вересня - 5000 грн. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-IX, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні: з 1 січня - 6000 грн., з 1 грудня - 6500 грн. Отже, позивач мала отримати матеріальну допомога в розмірі: в 2018 - 3723,00 грн., в 2019 - 4173,00 грн., в 2020 - 5000,00 грн., в 2021 - 6000,00 грн. В той час, як у вересні 2020 [PERSON] отримала 2746,25 грн. (а.с.23), а в липні 2021 - 4540,00 грн. (а.с.18). Отже заборгованість за вказаний період з січня 2018 до вересня 2021 року складає 3723,00 грн. + 4173,00 грн. + 2253,75 грн. (5000,00 грн. - 2746,25 грн.) + 1460,00 грн. (6000,00 грн. - 4540,00грн.) 11609,75 грн. При цьому суд зауважує, що відповідачем не виконана ухвала суду від 12.08.2021 в частині витребування доказів, а саме довідки щодо надання позивачу відпустки у період з 2017 - 2021 року, поважні причини невиконання не зазначені, а тому суд враховуючи, що право на працю та її оплату є основним правом громадянина, передбаченого Конституцією України, вирішую справу на підставі наявних в ній доказів, визнаючи ту обставину, що в 2018 та 2019 року позивачем матеріальна допомога на оздоровлення не отримана ( ч. 10 ст. 84 ЦПК України) Стосовно стягнення 3% річних та інфляційних витрат, то відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі №6-49цс12 і постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 14-446цс18 та від 27.11.2019 у справі № 340/385/17 (провадження № 14-495цс19). У статтях 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» зазначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Борговий період у 2020 році співпадає з наданою інформацією в листі відповіді від 16.04.2021 № 18 за підписом [PERSON] щодо відпустки позивача, у 2021 році відпустка позивачу надавалась 05.07.2021, за 2018 - 2019 роки розрахунок починається з 1 січня наступного року, що передує події, як крайня можлива дата надання відпустки. За період з січня 2019 по липень 2021 сукупний індекс інфляції склав 116,54 збитки від інфляції становлять 615,78 грн. (3723,00 грн. х 116,54) / 100% - 3723,00 грн. За період з січня 2020 по липень 2021 сукупний індекс інфляції склав 111,78 збитки від інфляції становлять 491,58 грн. (4173,00 грн. х 111,78) / 100% - 4173,00 грн. За період з липня 2020 по липень 2021 сукупний індекс інфляції склав 109,57 збитки від інфляції становлять 215,61 грн. (2253,00,00 грн. х 109,57) / 100% - 2253,00 грн. За період з січня 2021 по липень 2021 сукупний індекс інфляції склав 106,46 збитки від інфляції становлять 94,32 грн. (1460,00 грн. х 106,46) / 100% - 1460,00 грн., а разом 2278,73 грн. Стосовно стягнення 3% річних, то до стягнення підлягає сума у загальному розмірі 586,97 грн. (288,56 грн. + 198,25 грн. + 75,08 грн. + 25,08 грн.) За період з 01.01.2019 по 01.08.2021 до сплати підлягає 288,56 грн. (3723,00 грн. х 3% / 100% /365 днів х 944) За період з 01.01.2020 по 01.08.2021 до сплати підлягає 198,25 грн. (4173,00 грн. х 3% / 100% /365 днів х 579) За період з 22.06.2020 по 01.08.2021 до сплати підлягає 75,08 грн. (2253,00 грн. х 3% / 100% /365 днів х 406) За період з 05.01.2021 по 01.08.2021 до сплати підлягає 25,08 грн. (1460,00 грн. х 3% / 100% /365 днів х 209) Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позивач на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, на підставі статті 141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved