Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з вказаними вимогами, посилаючись на ті обставини, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з Миронівським АТП 13243 Київського обласного управління автомобільного транспорту, правонаступником якого на даний час є Приватне акціонерне товариство «Миронівське автотранспортне підприємство 13243» на посаді водія автобуса. Після подій на Чорнобильській АЕС його було відряджено до зони відчуження для участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, де у період часу з 05 травня 1986 року по 15 травня 1986 року він виконував роботи з перевезень вахт ліквідаторів-будівельників по обєктам будівництва ЧАЕС. Дані роботи виконувались позивачем у м. Чорнобиль (зона № 2), що підтверджено довідкою від 21 лютого 1991 року № 66. Відповідно до маршрутного листа, який був виданий позивачу відповідачем, тривалість робочого дня у зоні ЧАЕС становила 11 годин щоденно, а саме з 07 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин. На даний час позивач має статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії. Під час відрядження у зону ЧАЕС останній виконував складні, небезпечні для життя і здоровя роботи, внаслідок чого на 80% втратив працездатність та є інвалідом 2 групи, захворювання якого повязано з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. 09 червня 2017 року представник позивача звернувся до відповідача з заявою про проведення перерахунку заробітної плати [PERSON] за роботу в зоні відчуження. 23 червня 2017 року листом № 29 відповідачем було відмовлено в перерахунку заробітної плати за її заявою. Свою відмову відповідач обґрунтував тим, що на сьогоднішній день нормативно-правові акти колишнього СРСР не діють на території іншої держави. В судове засідання позивач та представник позивача не зявилися. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності. Представник відповідача приватного акціонерного товариства «Миронівське автотранспортне підприємство 13243»\~ у судове засідання не з'явився, голова правління [PERSON] подав заяву про розгляд справи у відсутності його представника, позов визнав. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач має статус особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії 144998 С, видане 26 листопада 2013 року Київською обласною державною адміністрацією, вкладкою № 710477 С (а. с. 5). У період часу з 05 травня 1986 року по 15 травня 1986 року позивач [PERSON] був відряджений до зони відчуження, де виконував роботи з перевезень вахт ліквідаторів-будівельників по обєктах будівництва ЧАЕС. Дані роботи виконувались позивачем у м. Чорнобиль (зона № 2), що підтверджується довідкою від 21 лютого 1991 року № 66. Відповідно до маршрутного листа, який був виданий позивачу [PERSON] з якого вбачається, що тривалість робочого дня у зоні ЧАЕС становила 11 годин щоденно (а. с. 9-10). Правонаступником Миронівського автотранспортного підприємства 13243 Київського обласного управління автомобільного транспорту є приватне акціонерне товариство «Миронівське автотранспортне підприємство 13243». 09 червня 2017 року представник позивача письмово звернувся до відповідача з проханням про перерахунок заробітної плати [PERSON] за роботу в зоні відчуження (а.с. 21-22). Згідно довідки про заробітну плату № 29 від 23 червня 2017 року [PERSON] нарахована заробітна плата за роботу в зоні відчуження у період часу з 09 травня 1986 року по 25 травня 1986 року без збільшення тарифної ставки на 100 % та не нарахована премія в розмірі 60% тарифної ставки (а. с. 23). Відповідно до\~ст. 46 Конституції України\~громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначений\~Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до\~ст. 70 вказаного Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,\~громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право захищати у відповідних державних, судових органах, зокрема, свої законні інтереси. Відповідно до\~ст. 36 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»\~оплата праці громадян, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за підвищеними тарифними ставками (відрядними розцінками) і посадовими окладами, з урахуванням рівня радіоактивного забруднення ізотопами цезію, складності виконуваних робіт і умов праці. Статтею 3 Закону України «Про правонаступництво України»\~передбачено, що закони Української РСР та інші акти, ухвалені Верховною Радою Української РСР, діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, ухваленим після проголошення незалежності України. Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 (абзац четвертий пункту 1\~постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195) провадилась у III, II, І зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи. Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 pоку № 665-195 «Про оплату праці і матеріальне забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» (постанова Рада Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 pоку № 207-7) оплата праці працівників підприємств, організацій і установ, розташованих у зоні ЧАЕС, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, повинна провадитись з дня аварії в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 pоку № 964 - у III, II, І зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах в порівнянні з нормами, встановленими діючим законодавством. Згідно пункту 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і [PERSON]. 07 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС» передбачено підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств і організацій, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100% тарифної ставки (посадового окладу). Відповідно до положення пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС № 524-156 від 07 травня 1986 року, пунктів 1,4 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС № 665-195 від 05 червня 1986 року, пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок № 207-7 від 10 червня 1986 року, оплата за роботу у зонах небезпеки провадитися з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці, підвищеної у два рази. Відповідно до п. 4 постанови Міністрів УРСР і Укрпрофради «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах повязаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» від 10.06.1986 № 207-7 була встановлена премія працівникам, занятим в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, в розмірі - 60 % тарифної ставки (посадового окладу). На доплату за роботу в надурочний час, святкові і вихідні дні премія не нараховувалась. Оскільки в період часу з 05 травня 1986 року по 15 травня 1986 року [PERSON] виконував роботи з перевезень вахт ліквідаторів-будівельників по обєктах будівництва ЧАЕС. Дані роботи виконувались останнім у м. Чорнобиль (зона № 2), тривалість робочого дня становила 11 годин щоденно, що підтверджується відповідною довідкою із зони ЧАЕС, суд дійшов висновку, що має бути проведений перерахунок заробітної плати позивача, оскільки його робота за період ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС повинна бути оплачена з урахуванням вимог зазначених вище постанов, в тому числі тарифна ставка за період виконання робіт позивачем в II зоні небезпеки повинна бути підвищена на 100%, тобто в два рази, та нарахована премія в розмірі 60% тарифної ставки. Видача довідок про період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, що передбачено\~ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Наказом Міністерства соціальної політики України від 12.10.2012 № 644\~встановлено, що в разі, якщо особа відпрацювала в зоні відчуження менше календарного місяця і пенсію призначають із заробітку, отриманого за фактично відпрацьований час у зоні відчуження, то слід видавати довідку встановлено зразка. Отже, обов'язок щодо видачі довідок про заробітну плату особам, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, належить підприємству, установі, організації, з якими особа перебувала у трудових відносинах під час виконання таких робіт. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач в письмовій заяві наданій до суду позов визнав. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно з правилами\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає\~\~стягненню судовий збір. На підставі викладеного, ст. ст.\~49,\~97,\~233 КЗпП України, ст.\~14,\~36,\~70 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС № 524-156 від 07 травня 1986 року, пунктів 1,4 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС № 665-195 від 05 червня 1986 року, пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок № 207-7 від 10 червня 1986 року, п. 4 постанови Міністрів УРСР і Укрпрофради «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах повязаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» від 10.06.1986 № 207-7,

Outcome: approved