Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Представник ПАТ «Кредобанк» [PERSON], яка діє на підставі відповідної довіреності від 10.07.2017 року за № 9498 та в інтересах ПАТ «Кредобанк», звернулась в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] та просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0725.09.00.2055, укладеним 22 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] у розмірі 262019,02 грн., звернути стягнення на предмет застави - транспортний засіб - автомобіль марки HYUNDAI, модель SONATA, тип Легковий СЕДАН-B, дата випуску - 2013 рік, номер кузова - [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], червоного кольору, об'єм двигуна 2398 куб.см., що належить на праві власності [PERSON] шляхом подальшого продажу зазначеного транспортного засобу на умовах, визначених у п. 5.3., 5.4. договору застави транспортного засобу від 04.06.2013 року, в тому числі шляхом продажу з публічних торгів для задоволення вимог ПАТ «Кредобанк» за ціною, визначеною в процесі виконавчого провадження, а також просить стягнути з відповідачів суму сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1600 грн.. З позовної заяви виходить, що 22 травня 2013 року між ПАТ «Кредобанк» (надалі - позивач, банк) та [PERSON] (надалі - відповідач 1, боржник, позичальник) було укладено кредитний договір № 0725.09.00.2055. За умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит у сумі 249750,75 грн. на строк до 21 травня 2020 року. Кредит було видано для здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу марки HYUNDAI, модель SONATA, дата випуску - 2013 рік, номер кузова [NUMBER], укладеного між позичальником та TOB «КАРАТ-АВТО». Згідно з п. 6.1. кредитного договору виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечується способами, що обумовлені у цьому договорі та/або до забезпечення, зокрема заставою транспортного засобу - автомобіля марки HYUNDAI, модель SONATA, дата випуску - 2013 рік, кузова [NUMBER]. На виконання п. 6.1. кредитного договору, 04 червня 2013 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу (надалі - договір застави), який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі. Відповідно до п. 1.2. Договору застави, предметом застави є рухоме майно, а саме автомобіль HYUNDAI, модель SONATA, дата випуску - 2013 рік, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого ВРЕР №1 УДАІ ГУМВС України у м. Києві 14 травня 2013 року. Згідно акту оцінки майна, що передається в заставу, заставна вартість майна, погоджена сторонами, становить 247600,00 грн.. В Державний реєстр обтяжень рухомого майна 04.06.2013 року внесено відомості про заборону відчуження заставного автомобіля. Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна в період з 04.06.2013 року по 04.06.2018 року предмет застави перебуває в обтяженні ПАТ «Кредобанк» на підставі договору застави. Однак, в порушення умов договору [PERSON] свої зобов'язання за договором не виконала належним чином, внаслідок чого станом на 18 липня 2017 року заборгованість останньої по кредитному договору № 0725.09.00.2055 від 22 травня 2013 року становить 262019,02 грн. та складається із : 249750,75 грн. - неповернута сума кредиту; 12268,27 грн. - прострочені відсотки. Разом з тим, позивачу стало відомо, що автомобіль марки HYUNDAI, модель SONATА, рік випуску - 2013 рік, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] та є предметом застави, був відчужений [PERSON], транспортний засіб перереєстровано та видано державний реєстраційний номер [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного [NUMBER]. Отже [PERSON] в порушення вимог ст. 586 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про заставу» та договору застави від 04 червня 2013 року здійснила відчуження автомобіля без згоди заставодержателя - ПАТ «Кредобанк». Посилаючись на умови договору застави, укладеного між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON], положення Закону України «Про заставу», Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст. 572, 586, 592 ЦК України та вказуючи на те, що в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна присутні відомості про обтяження предмета застави, представник ПАТ «Кредобанк» [PERSON] просить задовольнити заявлені позовні вимоги. При цьому представник ПАТ «Кредобанк» [PERSON] у позовній заяві посилаючись на наявність рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2014 року ( справа № 732/67/14 ), що вступило в законну силу 09.12.2014 року, та яким вирішено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № 0725.09.00.2055 від 22.05.2013 року у розмірі 263222,29 грн., вказує, що позивач звертається до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання ( стягнення заборгованості ). Ухвалою судді від 25 серпня 2017 року відкрито провадження у зазначеній справі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], який представляє інтереси ПАТ «Кредобанк» на підставі відповідної довіреності від 01.09.2017 року № 9587, уточнив заявлені позовні вимоги в частині реєстраційного номера транспортного засобу та просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0725.09.00.2055, укладеним 22 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] у розмірі 262019,02 грн., звернути стягнення на предмет застави - транспортний засіб - автомобіль марки HYUNDAI, модель SONATA, тип Легковий СЕДАН-B, дата випуску - 2013 рік, номер кузова - [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], червоного кольору, об'єм двигуна 2398 куб.см., що належить на праві власності [PERSON]. В іншій частині позовні вимоги залишив без змін. Підтримав заявлені та уточнені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Підтвердив обставини, які викладені в поданому до суду позові, та посилаючись на ці обставини обґрунтовував заявлений позов. Відповідач [PERSON] пред'явлений та уточнений позов не визнала у повному обсязі та заперечувала з приводу його задоволення. Стверджувала, що автомобіль вона не продавала, хто це робив вона не знає, особисто [PERSON] вона не бачила та з нею не знайома. До неї приїздили якісь чоловіки та разом з ними вона їздила в ПАТ «Кредобанк», де підписувала якісь документи. Також вона підписувала якісь документи в автомобільному салоні. Пам'ятає, що оформлялись технічний паспорт на автомобіль та страховка «Каско». Все це робилось за один день. Також її возили до нотаріуса в м. Києві, де їй сказали підписати якісь документи. Вказує на те, що на той момент вона не була повністю здоровою людиною і не розуміла, що з нею відбувається, зараз її вже підлікували. Підтверджує, що в попередній цивільній справі, яку ініціював ПАТ «Кредобанк», щодо неї проводилась судово-психіатрична експертиза. Також вказує на те, що вона писала заяву до поліції чи прокуратури щодо неправомірних дій по відношенню до неї, її викликали в м. Чернігів, де допитували, але яке рішення прийняли за результатами розгляду її заяви вона не пам'ятає. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON], який представляє інтереси відповідача на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 28.09.2017 року № 1-603/17 та відповідної довіреності від 02.10.2017 року, пред'явлений та уточнений позов не визнав та заперечував з приводу його задоволення. Зауважив, що документи про те, що спірний автомобіль був відчужений саме [PERSON] суду не надано. Підтверджує, що в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є відомості про обтяження предмета застави, а саме спірного автомобіля, але немає документів про те як саме та хто відчужував цей автомобіль. По факту тиску [PERSON] зверталась з відповідною заявою в Чернігівське управління поліції, її заява була зареєстрована та відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. З отриманої [PERSON] відповіді з поліції їм відомо, що цю справу передали до районного відділу поліції. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який представляє інтереси відповідача на підставі відповідної довіреності від 26.09.2017 року, у судовому засіданні пред'явлений та уточнений позов не визнав у повному обсязі та заперечував з приводу його задоволення. Вказав, що [PERSON] взагалі не є належним відповідачем у даній справі, оскільки немає ніяких договірних взаємовідносин між [PERSON] та [PERSON] як і немає у останньої взаємовідносин з позивачем. [PERSON] є добросовісним набувачем майна, оскільки набула спірний автомобіль в законний спосіб. Підтвердив, що [PERSON] і на даний час являється дійсним власником спірного автомобіля, але де дівся договір купівлі-продажу автомобіля за яким [PERSON] його придбала він не знає і надати його суду не може. Стверджує, що його довірителька наполягає на тому, що укладений нею договір купівлі-продажу автомобіля нотаріально посвідчувався. З огляду на те, що [PERSON] є добросовісним набувачем, яка придбала автомобіль за відплатним договором, то цей автомобіль у неї може бути витребуваний тільки з підстав, передбачених у ст. 388 ЦК України, але такі підстави відсутні. Суд, з'ясувавши позицію сторін по суті заявлених позовних вимог та заслухавши пояснення учасників судового засідання з цього приводу, дослідивши в судовому засіданні усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, прийшов до наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. З дослідженого в судовому засіданні кредитного договору № 0725.09.00.2055 встановлено, що 22 травня 2013 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано вказаний кредитний договір. За умовами договору банк зобов'язався надати у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов'язався повернути кредит і сплатити проценти за користування ними і комісії. Згідно п. 2.1. вказаного договору банк прийняв зобов'язання видати позичальнику кредит в сумі 249750,75 грн. на строк до 21.05.2020 року. Кредит визначений як цільовий. У п. 2.2. договору зазначено, що кредит видається для здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу марки HYUNDAI, модель SONATA, дата випуску - 2013 рік, номер кузова - [NUMBER], укладеного між [PERSON] та ТОВ «КАРАТ-АВТО» та для оплати страхування від нещасних випадків в сумі 7250,75 грн.. Кредит виданий на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання ( а.с. 8-9 ). Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 22.10.2014 року, ухваленим у справі за первісним позовом ПАТ «Кредобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «Кредобанк» про визнання кредитного договору недійсним, суд повністю задовольнив позов ПАТ «Кредобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнув з [PERSON] на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № 0725.09.00.2055 від 22.05.2013 року у розмірі 263222,29 грн.. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «Кредобанк» про визнання кредитного договору недійсним суд відмовив. При ухваленні рішення суд враховував висновки проведеної щодо [PERSON] судово-психіатричної експертизи. Відповідне рішення суду набрало законної сили 09 грудня 2014 року ( а.с. 213-221, 243-250 ). Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, що передбачено ч. 4 ст. 82 ЦПК України. З огляду на викладене, факт укладення між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] кредитного договору, виникнення у сторін взаємних прав та обов'язків, пов'язаних з виконанням умов кредитного договору, неналежне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, виникнення заборгованості та її стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Кредобанк» підтверджено відповідним рішенням суду, яке набрало законної сили, а тому ці обставини не підлягають доказуванню. 20 травня 2013 року між ТОВ «КАРАТ-АВТО» та [PERSON] було укладено договір № КР/20-05-13 купівлі-продажу за яким [PERSON] придбала автомобіль марки HYUNDAI, модель SONATA, тип Легковий СЕДАМ-B, дата випуску - 2013 рік, номер кузова - [NUMBER], за ціною 309500 грн. ( а.с. 251-255 ). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] [PERSON] є власником автомобіля марки HYUNDAI, модель SONATA, тип Легковий СЕДАМ-B, дата випуску - 2013 рік, номер кузова - [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] ( а.с. 13 ). 04 червня 2013 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено договір застави. Вказаний договір застави забезпечував виконання зобов'язань [PERSON] та вимог ПАТ «Кредобанк» за кредитним договором № 0725.09.00.2055 від 22.05.2013 року, укладеним між сторонами, стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених процентів, комісії, штрафів, пені та інших видів неустойки у повному обсязі. Пунктом 1.2. договору передбачено, що предметом застави є рухоме майно : автомобіль марки HYUNDAI, модель SONATA, тип Легковий СЕДАМ-B, дата випуску - 2013 рік, номер кузова - [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Заставна вартість предмета застави визначається сторонами у сумі 247600 грн., що передбачено п. 1.3. договору застави. Вартість автомобіля згідно договору № КР/20-05-13 купівлі-продажу, укладеного 20.05.2013 року між [PERSON] та ТОВ «КАРАТ-АВТО» становить 309500 грн. ( п. 1.4. договору ). Автомобіль залишається у володінні, користуванні та на збереженні у [PERSON] за адресою : [ADDRESS]. Обтеження предмета застави підлягає державній реєстрації в порядку встановленому законом. Державна реєстрація здійснюється на підставі повідомлення заставодержателя. Договір застави нотаріально посвідчений 04.06.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1595 ( а.с. 10-11 ). У Державному реєстрі обтяжень рухомого майна приватним нотаріусом [PERSON] 04.06.2013 року було внесено реєстраційний запис щодо об'єкта обтяження : автомобіль легковий, заставна вартість 247600 грн., марка HYUNDAI, модель SONATA, тип Легковий СЕДАМ-B, дата випуску - 2013 рік, номер кузова - [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Обтяжувач - ПАТ «Кредобанк», боржник - [PERSON], підстава обтяження - договір застави, тип обтяження - застава рухомого майна, відомості про обмеження відчуження - заборонено відчужувати. Розмір основного зобов'язання - 249750,75 грн., строк виконання зобов'язання - 21.05.2020 року, термін дії - 04.06.2018 рік. Станом на 19.01.2018 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна реєстраційний запис про обтяження шляхом заборони відчуження вищевказаного автомобіля у зв'язку з перебуванням транспортного засобу у заставі є дійсним, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 19.01.2018 року № 54627912 ( а.с. 12, 207-209 ). На виконання рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 22.10.2014 року, яке набрало законної сили, ПАТ «Кредобанк» отримало виконавчий лист, який було видано судом 15.01.2015 року. В послідуючому ПАТ «Кредобанк» звернуло виконавчий лист для примусового виконання. З відповіді Городнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 06.02.2018 року за вих. № 08-43/1/787/14.5 встановлено, що виконавче провадження № 51192578, яке було відкрито згідно виконавчого листа № 732/67/14, виданого Городнянським районним судом Чернігівської області 15.01.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором, 28.12.2017 року було завершено згідно п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» ( у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними ). Інших виконавчих проваджень про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Кредобанк» у відділі на виконанні не перебувало і не перебуває. Підтвердженням викладеному є копія постанови державного виконавця від 28.12.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу ПАТ «Кредобанк» ( а.с. 210-212, 222-224, 256-258 ). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що станом на момент розгляду цієї справи в суді заборгованість за кредитним договором № 0725.09.00.2055 від 22.05.2013 року у розмірі 263222,29 грн. [PERSON] на користь ПАТ «Кредобанк» в добровільному порядку не сплачена як і не стягнута ця заборгованість в примусовому порядку з боржника в рамках виконавчого провадження. При цьому з наданого позивачем до суду розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитними договором № 0725.09.00.2055 від 22.05.2013 року вбачається, що станом на 18.07.2017 року сума заборгованості становить 262019,02 грн., в тому числі : 249750,75 грн. - неповернута сума кредиту, 12268,27 грн. - прострочені відсотки ( а.с. 5-7 ). Пункт 3.1.4. договору застави, укладеного 04.06.2013 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON], передбачає, що у випадку невиконання заставодавцем зобов'язань за цим та або за кредитним договором заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави, реалізувати його відповідно до розділу 5 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета застави суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи повернення суми кредиту, сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаних із зверненням стягнення і реалізацією предмета застави. Пунктом 5.1. договору застави встановлено, що ПАТ «Кредобанк» має право звернути стягнення на предмет застави, зокрема, якщо у момент настання терміну виконання зобов'язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме : при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строк суми відсотків, комісії, неустойки ( пені, штрафних санкцій ). Незалежно від настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором право звернути стягнення на предмет застави ПАТ «Кредобанк» набуває у разі якщо інша ніж заставодержатель особа набула право стягнення на предмет застави. Заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором, забезпеченого цією заставою, а якщо його вимога не буде задоволена протягом 10 днів, - звернути ( в тому числі достроково ) стягнення на предмет застави ( п. 5.2. договору застави ). Звернення стягнення на предмет застави здійснюється : у судовому порядку - за рішенням суду; у позасудовому порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, що визначено п. 5.2. договору застави від 04.06.2013 року. При цьому п. 4.1.4. вищевказаного договору застави передбачено, що заставодавець зобов'язаний не відчужувати предмет застави у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов'язаннями з боку третіх осіб ( зокрема, не передавати його в оренду, найм, не передавати в наступну заставу тощо ) не видавати довіреності на користування та/або розпорядження предметом застави, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньо письмової згоди на це від заставодержателя, тобто ПАТ «Кредобанк». З отриманої від Регіонального сервісного центру в Чернігівській області інформації, яка надана згідно облікових баз даних Єдиного державного реєстру МВС України, а також регіональної автоматизованої інформаційно-пошукової системи Чернігівської області про всіх власників транспортного засобу марки HYUNDAI, модель SONATA, номер кузова - [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], з моменту першої реєстрації по 23.10.2017 року, встановлено, що перша реєстрація автомобіля була здійснена 14.05.2013 року, власник - [PERSON]. 12.06.2013 року вказаний автомобіль було знято з обліку для реалізації та повторна реєстрація автомобіля після здійснення його купівлі-продажу була проведена 13.06.2013 року на власника - [PERSON]. В послідуючому даний автомобіль був повторно реалізований та зареєстрований 11.09.2013 року за власником [PERSON]. В послідуючому після повторної реалізації власник автомобіля [PERSON] 28.01.2014 року зареєструвала цей транспортний засіб на себе та отримала реєстраційний номер [NUMBER] ( а.с. 129-130 ). У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] підтвердив, що власником заставного автомобіля на даний час являється саме [PERSON]. Стаття 572 ЦК України передбачає, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом, що передбачено ч. 2 ст. 586 ЦК України. Аналогічно ст. 17 Закону України «Про заставу» передбачає, що заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено законом. Отже, [PERSON] в порушення вимог ст. 586 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про заставу» та положень договору застави від 04.06.2013 року, укладеного нею з ПАТ «Кредобанк», здійснила відчуження предмета застави, а саме автомобіля, без згоди заставодержателя - ПАТ «Кредобанк». Доказів надання позивачем згоди на відчуження предмета застави стороною відповідача суду надано не було. Стаття 19 Закону України «Про заставу» передбачає, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України). Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги. Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків : 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. За змістом статті 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Відповідно до статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Це правило відповідає речовій природі застави як способу забезпечення, що отримало назву «право слідування». За таких обставин реалізація автомобіля, що є предметом застави, яка була проведена [PERSON] без згоди заставодержателя та без припинення обтяження, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтями 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Щодо посилань представника відповідача [PERSON] - [PERSON] на те, що [PERSON] є добросовісним набувачем, яка придбала автомобіль за відплатним договором, а тому цей автомобіль у неї може бути витребуваний тільки з підстав, передбачених у ст. 388 ЦК України, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Частина 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачає, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України лише за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. З огляду на викладене, а також враховуючи положення Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та наявність в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження заставного автомобіля, які є дійсними і на даний час, суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для застосування положень ст. 388 ЦК України щодо правового режиму витребування майна від добросовісного набувача. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що позовні вимоги ПАТ «Кредобанк» до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави ґрунтуються на законі та положеннях договору застави і заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 1600,00 грн., відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved