Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості. В позові вказував, що 03.04.2013 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір без номеру, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 1800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та позивачем договір, що підтверджується підписом у заяві. Зазначав, що банк свої зобовязання виконав, оскільки надав відповідачу кредит у розмірі, указаному у договорі, а відповідач взяті на себе зобовязання не виконала належним чином, у звязку з чим станом на 31.03.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 15554,83 грн., з яких: 1437,21 грн. заборгованість за кредитом; 10100,72 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2800,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 716,90 грн. штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором без номера від 03.04.2013 року в сумі 15554,83 грн. та 1378,00 грн. судового збору. У судове засідання представник позивача не зявився, будучи повідомленим про місце, день та годину слухання справи належним чином, в позовній заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Також у доданому до позовної заяви клопотанні зазначив, що банк підтримує позовні вимоги в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку банку відсутні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, будучи належно повідомленим про місце, день та годину слухання справи, в адресованій суду заяві позов визнав частково та просив застосувати позовну давність в один рік до вимоги про стягнення пені за кредитним договором без № від 03.04.2013 року, застосувати ч.3 ст.551 ЦК України та зменшити розмір пені (неустойки) до 100,00 грн., відповідно до положень ст.61 Конституції України відмовити у стягненні штрафів у сумі 1216,90 грн. та справу розглядати без його участі, оскільки виїжджає за межі області. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав. Судом установлено, що згідно анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 03.04.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 1800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено та вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором без номеру від 03.04.2013 року, укладеним із [PERSON], що внаслідок невиконання ним своїх зобовязань за вказаним кредитним договором станом на 31.03.2016 року сума загальної заборгованості становить 15554,83 грн., з яких: 1437,21 грн. заборгованість за кредитом; 10100,72 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2800,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 716,90 грн. штраф (процентна складова). Суд вважає за необхідне застосувати наслідки спливу позовної давності до позовної вимоги про стягнення пені з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.3 ст.546 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Положенням п.1 ч.2 ст.258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 вказаної статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач заявив клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності до позовної вимоги про стягнення пені, а тому з нього підлягає стягненню пеня у межах строку позовної давності у розмірі, меншому, ніж вказано в позові, а саме: 2800,00 грн. (пеня станом на день звернення до суду 19.05.2016 року дата відправлення позовної заяви до суду) 1700,00 грн. (пеня станом на 19.05.2015 року) = 1100,00 грн. Таким чином, після застосування наслідків спливу позовної давності до вимог про стягнення пені, заборгованість [PERSON] за пенею буде складати 1100,00 грн. Також судом установлено, що відповідач [PERSON] заявив клопотання про застосування ч.3 ст.551 ЦК України та зменшення розміру пені (неустойки) оскільки він не працює, не навчається, трудової книжки не має, на підтвердження чого надав довідки виконавчого комітету Виженської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №856 та №857 від 22.06.2016 року. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тобто застосування положень ч.3 ст.551 ЦК України можливе за наявності хоча б однієї з підстав передбаченої даною статтею: значне перевищення суми неустойки розміру збитків, інші обставин, які мають істотне значення. У пункті 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» надано розяснення, що положення ч.3 ст.551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями ст.ст.1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Так судом установлено істотні обставини, що свідчать про наявність підстав для застосування ч.3 ст.551 ЦК України та стягнення з [PERSON] пені (неустойки) у розмірі 100,00 грн., оскільки на даний час його майновий стан не може забезпечити належне виконання рішення суду (у нього відсутні будь-які види заробітку) і при цьому жодних негативних наслідків для ПАТ КБ «ПриватБанк» не буде. Таким чином, після застосування наслідків спливу позовної давності та вимог ч.3 ст.551 ЦК України до вимог про стягнення пені, заборгованість [PERSON] за пенею буде складати 100,00 грн. Однак, що стосується вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з відповідача [PERSON] пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у сумі 100,00 грн., а також штрафу (фіксованої частини) у розмірі 500,00 грн. та штрафу (процентної складової) у розмірі 716,90 грн. судом установлено таке. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків, як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктом 1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих прострочених відсотків та комісії. А пунктом 1.1.5.23 Умов та правил надання банківських послуг передбачено нарахування пені у разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. На думку суду позивачем в порушення ст.61 Конституції України неправомірно застосовано два види відповідальності за порушення умов кредитного договору у виді пені та штрафів, а тому вимога ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача [PERSON] штрафу (фіксованої частини) у розмірі 500,00 грн. та штрафу (процентної складової) у розмірі 716,90 грн. задоволенню не підлягає. Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові №6-2003цс15 від 21.10.2015 року. Враховуючи викладені обставини Суд приходить до висновку, що станом на 31.03.2016 року сума загальної заборгованості [PERSON] за кредитним договором без номеру від 03.04.2013 року становить 11637,93 грн., з яких: 1437,21 грн. заборгованість за кредитом; 10100,72 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 100,00 грн. заборгованість за пенею, які підлягають стягненню з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають до часткового задоволення із стягненням з відповідача на користь позивача понесених ними судових витрат у сумі 1163,70 грн., - пропорційно до задоволених позовних вимог відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.2, 15, 526, 530, 536, 546, 549, 611, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial