Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Представник позивача в інтересах [PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду Луганської області із вказаною позовною заявою в якій просила розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 2019 року. Дітей від шлюбу не мають. З серпня 2020 року фактично шлюбні відносини припинились, з грудня 2020 року разом подружжя не мешкає, не веде спільне господарство, сімейні відносини між ними припинились остаточно. В процесі спільного життя з`ясувалось, що у сторін різні характери, протилежні інтереси та погляди на життя. Спір про розподіл майна відсутній. Ухвалою суду від 04 березня 2021 року справу прийнято до провадження та ухвалено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В ухвалі визначений строк для надання сторонами відзиву, відповіді на відзив та заперечення. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились. Представник надала суду заяву в якій просила справу слухати без її та позивача участі, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного вирішення справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ст. 12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». З урахуванням положень ст. ст. 223, 280 ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 15 серпня 2019 року, що підтверджується копією актового запису про шлюб № 184. Як зазначає позивач у позовній заяві, вони з відповідачем припинили вести спільне господарство, сімейні відносини між ними припинились остаточно в грудні 2020 року. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між ними. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи немає. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи викладене та на підставі ст.ст. 110, 112, 115, СК України,

Outcome: approved