Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Представник позивача, [PERSON], звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказав, що позивач є власником житлового будинку, який розташований за адресою м.Харцизьк, вул..Котовського, 19, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 12.03.2016р. №242. Продавцями, колишніми власниками будинку є [PERSON] та [PERSON]. За умовами договору продавці, [PERSON], [PERSON] і члени їх родини - [PERSON], [PERSON], зобовязались виписатись та виїхати з будинку в строк до 01.04.2016р. Відповідачі виїхали з будинку, але до теперішнього часу не знялись з реєстрації за даною адресою. З причини наявності реєстрації відповідачів у її будинку, позивач, як власник, не може у повному обсязі реалізовувати свої права, які передбачені статтями 317, 319 ЦК України. Відповідачі не проживають в даному будинку, комунальні послуги не оплачують, не приймають участі в утриманні будинку, не є ні власниками будинку, ні членами сімї власника. Тому представник позивача на підставі ст.. 391 ЦК України, просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: м.Харцизьк, вул..Котовського, 19. В судове засідання позивач не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує і просить задовольнити позовні вимоги. В судове засідання представник позивача, [PERSON], діюча на підставі довіреності, не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує і просить задовольнити позовні вимоги. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи належним чином були повідомлені, шляхом опублікування оголошення про виклик відповідачів в газеті «Урядовий курєр» від 22 червня 2016 року. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлений ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого, згідно заяви позивач та його представник не заперечували. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.03.2016р. №242 (а.с.18-19) та з копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №54962673 від 12.03.2016 року (а.с.20-21), [PERSON] є новим власником будинку за адресою: Донецька обл., м.Харцизьк, вул..Котовського, 19, колишніми власниками будинку є відповідачі [PERSON] і [PERSON] Місце проживання відповідачів, [PERSON] і [PERSON] за адресою м.Харцизьк, вул..Котовського, 19 було зареєстровано 27.10.2009 року, [PERSON] і [PERSON] 13.08.2010 року, що підтверджується домовою книгою (а.с.22-24). З позовної заяви в судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] і [PERSON], були зареєстровані в будинку як члени сімї [PERSON] і [PERSON], відповідачі в будинку за адресою м.Харцизьк, вул..Котовського, 19 не проживають. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316. 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як передбачається ст.346 ЦК України, за наслідком припинення права власності на житлове приміщення - колишній власник втрачає право користування цим приміщенням. Стосовно збереження права користування житлом членами сім'ї колишнього власника слід зазначити про усталену практику Верховного Суду України з цього питання. Так, відповідно до висновків, що містяться в ухвалах у справах: N 6-10723св08, N 6-2778св08, N 6-55662св10, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За правилами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Враховуючи викладене,

Outcome: approved