Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

Представник позивача адвокат [PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду Луганської області з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те що, між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину. Подружні стосунки між сторонами були припинені через відсутність взаєморозуміння і поваги, взаємної любові, спільне господарство не ведуть. На примирення не згоден. Спору про поділ майна, що є їх спільною сумісною власністю не має. У зв'язку з викладеним, просить шлюб з відповідачкою розірвати. Представник позивача адвокат [PERSON] у судове засідання не з'явилась, в прохальній частині заяви зазначено про розгляд справи без їх участі. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка 18.06.2018 року зверталась до суду за допомогою електронної форми звернення громадян, де зазначила, що її чоловік, [PERSON], на теперішній час мешкає з нею та малолітньою донькою, якій ще немає трьох років, тому вона в свою чергу проти розірвання шлюбу зі своїм чоловіком, бо має намір зберегти сім'ю. У судове засідання 20.08.2018 року відповідачка не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за наявності всіх наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши докази у справі суд встановив: З повторного свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого 10 травня 2018 року, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 30 листопада 2013 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 257, після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON], дружині - [PERSON]. З копії свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 28 липня 2016 року, вбачається, що сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З матеріалів справи вбачається, що причиною розірвання шлюбу стала відсутність взаєморозуміння. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами фактично припиненні, спільне господарство сторони не ведуть. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень ст. 111 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи немає. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Outcome: approved