Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

Представник позивача за довіреністю звернувся до суду з зазначеним позовом 21.03.2018 та просив суд стягнути з [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 24.12.2007, станом на 28.02.2018 в загальному розмірі 12910,63 грн., яка включає заборгованість: за тілом кредиту - 178,30 грн., по відсоткам за користування кредитом - 7405,60 грн., заборгованість за пенею та комісією - 4235,75 грн., штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - фіксована частина і 590,98 грн. - процентна складова, а також стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 24.12.2007 між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (яке перейменовано в ПАТ КБ «Приватбанк») та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачеві кредит у розмірі встановленого кредитного ліміту на платіжну картку 2100,00 грн., зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому, відповідно до п. 5.3 Умов і правила надання банківських послуг, передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору, в тому числі відсоткової ставки. Своїм підписом у Заяві відповідач надав згоду на те, що вказана Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі, - Договір), який по своїй суті фактично є договором приєднання в розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно з п. 3.2, п. 3.3 Умов і Правил надання банківських послуг, відповідач надав свою згоду на зміну (збільшення або зменшення) банком кредитного ліміту у будь-який момент, а згідно п. 4.6 Умов і правил надання банківських послуг та п. 5.6. Правил користування платіжною карткою, позичальник доручив банку проводити списання коштів з відкритого рахунку з ціллю повного чи часткового погашення боргових зобов'язань. Свої зобов'язання за кредитним договором від 24.12.2007 Банк виконав належним чином, надавши відповідачу кредит в обумовленому розмірі. Натомість відповідач, у порушення умов договору, свої зобов'язання не виконав, в результаті чого станом на 28.02.2018 має заборгованість в загальному розмірі 12910,63 грн., яку позивач просить суд стягнути з [PERSON] у примусовому порядку, а також сплачений за подання позову судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Представник позивача правом на участь у судовому засіданні не скористався, просив справу розглядати за відсутності представника Банку, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.3 зворот). Відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю, [PERSON], правом на участь у судовому засіданні не скористалися, повідомлені належним чином. Через канцелярію суду представником відповідача подано відзив на позов та заяву, відповідно до яких відповідач позовні вимоги Банку до нього на суму 12910,63 грн. не визнає та у їх задоволенні просить відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Справу просить розглядати за його відсутності (а.с.32-34). Представник позивача, отримавши відзив на позовну заяву (а.с.35), відповідь на нього у встановлені законом строки не надав, у зв?язку з чим, згідно з положеннями ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними у справі матеріалами. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 24.12.2007 між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання заяви про відкриття кредитного рахунку з видачею картки кредитка «Універсальна» (а.с.8 зворот). 30.04.2009 змінено тип та найменування банку ЗАТ КБ «Приватбанк» на ПАТ КБ «Приватбанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується копією статуту товариства (а.с.17-20). По суті вказаний договір є договором приєднання в розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, що може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У вказаній заяві відповідач підтвердив своїм підписом, що вказана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами, Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає Договір про надання банківських послуг, а також що він ознайомлений з ними та погоджується на них (а.с.8). Згідно з умовами вказаного договору, [PERSON] отримав кредит у розмірі 250,00 грн., з обов'язком сплати відсотків за його користування в розмірі 1,9 % на місяць (а.с.8 зворот). Відповідно до п. 3.2., п. 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, [PERSON] надав банку право встановлювати та змінювати кредитний ліміт (а.с.9). Пунктом 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг, банку надано право проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому, банк має повідомити клієнта про таку зміну не менше ніж за 7 днів до введення змін, в тому числі у виписці по картковому рахунку, обов'язок слідкувати за якими покладено на клієнта п. 6.3 Правил (а.с.12). Якщо клієнт протягом 7 днів не повідомить про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт їх прийняв. Згідно з п. 5.5.1 «Правил користування платіжною карткою» за несвоєчасне виконання боргових обов'язків (використання простроченого Кредиту та Овердрафту), передбачена сплата відсотків за підвищено процентною ставкою або додаткова комісія, в розмірах визначених Тарифами (а.с.14). Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використанням, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором (а.с.12). Згідно п. 8.6 договору, при порушенні позичальником строків платежів по кожному грошовому зобов'язанні, передбаченому договором більше 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити штраф 500 грн. + 5 % від суми позову (а.с.11 зворот). Пунктом 9.12 договору визначено, що кредитний договір дії протягом 12 місяців з моменту підписання, з умовою автоматичної пролонгації на той самий строк, якщо жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення його дії (а.с.12). Позивач зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу грошові кошти, але відповідач кредит не погашає, відсотки за користування кредитними коштами не сплачує, внаслідок чого, як слідує з розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви, у [PERSON] станом на 28.02.2018 утворилася заборгованість перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у розмірі 12910,63 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 178,30 грн., за відсотками за користування кредитом 7405,60 грн., заборгованості за пенею та комісією 4235,75 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 590,98 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов'язання. У силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Виходячи зі змісту ст. ст. 546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов'язання. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із сплином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). Як слідує з висновків Верховного Суду України про застосування строків позовної давності до кредитних правовідносин, викладених у постановах № 6-169цс14 від 29.10.2014, № 6-95цс14 від 17.09.2014, якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватися позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачем були здійснені періодичні виплати по заборгованості за весь період її нарахування. Останнє погашення заборгованості було здійснено відповідачем 30.10.2010, строк дії картки до останнього дня 12.2010 року, а з позовом до суду позивач звернувся 21.03.2018. Позивачем не надано доказів продовження строку дії картки або отримання відповідачем у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» нової кредитної картки з іншим строком її дії. Таким чином, до моменту звернення позивача до суду з позовом 21.03.2018 строк позовної давності сплив. Вказане узгоджується із висновком Великої Палати Верхового Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Частиною 1 статті 259 ЦК України передбачено, що позовні давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Натомість, у вказаній заяві питання про збільшення строку позовної давності не вирішувалось. Окремо в письмовій формі договір про збільшення позовної давності між сторонами також не укладався. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Причин пропуску цього строку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» наведено не було, клопотання про його поновлення від позивача не надходило. У той же час, відповідачем, згідно з вимогами ч. 3 ст. 267 ЦК України, до суду подано заяву про застосування строку позовної давності. З розрахунку, наданого Банком, не вбачається, що протягом строку позовної давності відповідачем вчинялись будь-які платежі за вищевказаним договором, жодних квитанцій, касових ордерів та іншого підтвердження здійснення платежів особисто відповідачем та визнання нею боргу до суду не надано. Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача пені та штрафів. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що слід відмовити в задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором,у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed