Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення фактичних витрат, пов»язаних із навчанням. Позовні вимоги мотивує тим, що 01.09.2010р. між Харківським національним університетом та [PERSON] був укладений договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Згідно наказу від 31.05.2013р. за №126 курсанта навчально-наукового інституту підготовки фахівців міліції громадської безпеки Харківського національного університету внутрішніх справ, рядового міліції [PERSON] було відраховано зі складу курсантів університету з 31.05.2013р. за п.63 «ж» (за власним бажанням). Згідно п.2.3.6 цього договору [PERSON] зобов'язаний у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ України по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі. Згідно розрахунку сума фактичних витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] за період з 30.08.2010р. по 31.05.2013р. становить 37990,79 грн., котру просить стягнути із [PERSON] на користь Харківського національного університету внутрішніх справ. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак у поданій заяві просить проводити розгляд у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомив суд про причину неявки, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти якого у поданій заяві не заперечує позивач. Враховуючи те, що в судове засідання сторони не з'явились, тому згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно наказу від 10.08.2010 р. №403 о/с [PERSON] зарахований курсантом навчального-наукового інституту підготовки фахівців міліції громадської безпеки Харківського національного університету внутрішніх справ. Пунктом 4 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 передбачено, що керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком № 1. 01.09.2010 року між сторонами було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України та його працевлаштування. Згідно умов п.2.3.6. договору, відповідач зобов'язався у разі відрахування з вищого навчального закладу чи у випадку звільнення з органів внутрішніх справ України після закінчення навчання до встановленого 3-річного терміну за підставами, передбаченими п.3 цієї угоди - відшкодувати витрати, пов»язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. У п.3.1. сторони визначили, що підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання. Згідно наказу від 31.05.2013р. за №126 курсанта навчально-наукового інституту підготовки фахівців міліції громадської безпеки Харківського національного університету внутрішніх справ, рядового міліції [PERSON] було відраховано зі складу курсантів університету з 31.05.2013р. за п.63 «ж» (за власним бажанням). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Враховуючи те, що відповідач достроково розірвав договір у зв»язку з небажанням продовження навчання, тому відповідно до п. 3.1. договору зобов»язаний відшкодувати фактичні витрати, пов»язані з його утриманням у навчальному закладі. Із дослідженої судом довідки-розрахунку від 31.05.2013 р. №4/545 встановлено, що витрати за навчання [PERSON] за період з 30.08.2010 р. по травень 2013 р. становлять 37990,79 грн. з яких: грошове забезпечення - 11173,59 грн., продовольче забезпечення - 15685,54 грн., речове забезпечення - 1236,07 грн., оплата житлово-комунальних послуг та спожитих енергоносіїв - 9895,59 грн., котру відповідач відмовляється добровільно відшкодувати. Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні належними та допустимими доказами доведено наявність у відповідача заборгованості пов'язаної із утриманням у навчальному закладі у розмірі 37990,79 грн. Всупереч вимогам вищенаведених норм відповідач в судове засідання не надав жодних доказів, котрі б спростували доводи позивача про наявність у нього заборгованості перед відповідачем та її розмір . Оскільки в ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] порушив умови угоди від 01.09.2010 р., внаслідок чого зобов'язаний відшкодувати навчальному закладу витрати, пов'язанні з його утриманням у навчальному закладі у розмірі 37990,79грн., яку він добровільно відмовляється відшкодувати, а тому дані витрати підлягають стягненню з відповідача в користь позивача.

Outcome: approved