Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Представник Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення, в якому просить стягнути на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання і водовідведення за період з 01.02.2012 року по 31.12.2019 року у розмірі 29 512 грн. 57 коп. та витрати на сплату судового збору, та повернути зайво сплачений судовий збір у розмірі 15,90 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем надано відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання на адресу [ADDRESS] складає 29 512,57 грн. 16.05.2017 року між Концерном «Міські теплові мережі» та [PERSON] укладено договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги. Згідно п.1.1. Договору підприємство реструктуризує заборгованість з плати за послуги з централізованого опалення, підігріву питної води, що утворилась станом на 01.05.2017 року у розмірі 26 090,70 гривень. Як вбачається з роздруківки по особовому рахунку № [NUMBER] , відповідач починаючи з 01.03.2018 року не здійснював платежі згідно Договору. Відповідно до п.4.2. Договору у разі несвоєчасного або не у повному обсязі внесення протягом трьох місяців громадянином платежів з погашення розстроченої заборгованості, дія цього Договору припиняється з першого числа місяця, наступного за розрахунковим. Таким чином договір припинив свою дію. За вказаний період заперечень з боку відповідача на неналежну якість надання послуг централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води на адресу позивача не надходило. Відповідач своїми діями, а саме укладанням договору реструктуризації заборгованості за житлово-комунальні послуги від 16.05.2017 року визнав заборгованість, яка існувала на 01.05.2017 року за надані йому послуги, частково сплачував їх з травня 2017 року по лютий 2018 року. 29.01.2020 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач не погодився з заявою відповідача [PERSON] , щодо застосування строків позовної давності, так як договором № 18 про реструктуризацію заборгованості [PERSON] визнала суму боргу за надані Концерном «МТМ» послуги по централізованому опаленню, централізованому постачанню гарячої води. Крім того відповідачка порушила прийняті на себе зобов?язання, передбачені умовами Договору в частині своєчасної та повної оплати розстроченої заборгованості згідно з графіком здійснення платежів. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за відсутності їхнього представника та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала, пояснила суду, що визнає позовні вимоги частково, так як послуги з гарячого водопостачання в квартирі [ADDRESS] не отримує у зв?язку з тим, що в квартирі встановлений бойлер. Вказаний факт підтверджується актом зняття з обліку квартирного приладу гарячої води від 02.09.2016 року, актом встановленого квартирного приладу від 13.09.2016 року, актом прийняття на облік квартирного приладу обліку гарячої води від 13.09.2016 року, актом контрольного зняття показань квартирного приладу обліку гарячої води від 07.02.2019 року, з яких вбачається, то з 2016 року показання приладу обліку гарячої води незмінні та становить 01093300 куб.м. 16.05.2017 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладений договір № 18 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги на суму 26090,70 з 01.05.2017 року по 01.05.2022 року. На час звернення до суду з уточненим позовом позивач вказує борг за ГВС, який складає 9 867 ,87 грн., та не повинен стягуватися у зв?язку з невикористанням гарячого водопостачання з 2016 року. До того ж 16.05.2017 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 18 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги на суму 26 090,70 з травня 2017 року по 01.05.2022 року. Договір на теперішній час розірвано, у зв?язку з чим відповідач вважає, що витрати на гаряче водопостачання не повинні бути стягнуті з відповідачки. Що стосується центрального опалення, то за період з лютого 2012 року по грудень 2016 року, позивач не має право на стягнення заборгованості у зв?язку з пропуском строку позовної давності. За період лютого 2012 року по грудень 2016 року заборгованість за опалення складає 10 125,19 грн., яка повинна бути виключена з суми заборгованості за опалення. Відповідач визнає заборгованість за опалення тільки в сумі 9 519,57 грн. ( 19644-10125,19+9519,57). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася. З урахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач повідомлений про час, дату та місце судового розгляду. Причини неявки відповідача суду не відомі, відзиву на позов або будь-які інші заяви, клопотання відповідач до суду не надавав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та є власниками цієї квартири. Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які надаються Концерну «Міські теплові мережі». Ці обставини сторонами не оспорюються. Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Правовідносини, що виникли між сторонами у справі - це правовідносини між виконавцем послуг та споживачами послуг. Судом встановлено, що за адресою відповідача: [ADDRESS] , встановлений індивідуальний засіб обліку № 704873 , марка КВ-15 рік випуску 2004 р. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводиться за рахунок виконавця. Згідно ст. 17 Закону України від 05.06.2014 року № 1314-VII «Про метрологію та метрологічну діяльність», в редакції від 10.02.2016 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Суб`єкти господарювання зобов`язані своєчасно з дотриманням встановлених міжповірочних інтервалів подавати законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, на періодичну повірку. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Законом України від 24.06.2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» на споживача покладено обов`язок забезпечувати цілісність засобів обліку комунальних послуг та не втручатися в їх роботу; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; допускати у приміщення, будинки і споруди представників виконавця/виробника в порядку, визначеному законом і договором, для перевірки показників засобів обліку (ст. 20), тобто зазначений Закон не покладає обовязок з повірки засобів обліку на споживачів. Виходячи з аналізу зазначених норм , суд приходить до висновку, що саме позивач, як виконавець послуг з водопостачання, несе відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб. Загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання наданих Концерном «Міські теплові мережі» відповідачу на адресу надання послуг [ADDRESS] складає 29 512,57 грн., за період з 01.02.2012 року по 31.12.2019 року, згідно розрахунку суми боргу позовних вимог (а.с.41-46). В судовому засіданні відповідач неодноразово наголошувала на тому, що з 2016 року вона не користувався послугами гарячого водопостачання. Вказане вище узгоджується з матеріалами справи . Згідно акту зняття з обліку квартирного приладу гарячої води від 13.09.2016 року, акту № 8 контрольного зняття показань квартирного приладу обліку гарячої води від 07.02.2019, акту виконання робіт з виконання вимірювань для метрологічної повірки від 04.02.2020 року, показник обліку гарячої води споживача [PERSON] , місце проживання за адресою: [ADDRESS] , незмінний та становить 01093,014 м. куб., що узгоджується з даними наведеними відповідачем в судовому засіданні, тому суд приймає їх до уваги та вважає їх правильними. Отже фактично відповідач не споживала воду в зазначений період. Проте, позивач нараховує їй споживання води за нормою, через що штучно утворилася заборгованість в сумі 9 867,87 грн. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 9 867,87 грн. не підлягають задоволенню через те, що відповідачі не користувались послугами гарячого водопостачання з 2016 року. До того ж відповідач просила суд застосувати позовну давність до позовних вимог за період з лютого 2012 року по грудень 2016 року. В судовому засіданні встановлено, що 16 травня 2017 р. між позивачем та відповідачем укладено договір про реструктуризацію заборгованості на житлово-комунальні послуги. (а.с. 28-31). Згідно вказаному договору підприємство реструктуризує заборгованість з плати за послуги централізованого опалення, підігріву питної води, що утворилась станом на 1 травня 2017 р. на суму 26 090,70 грн. (п. 1.1. договору); суму реструктуризованої заборгованості громадянин сплачує відповідно до графіків здійснення платежів (п. 1.2. договору); у разі несвоєчасного або у неповному обсязі внесення протягом трьох місяців громадянином платежів з погашення розстроченої заборгованості, дія цього договору припиняється з першого числа місяця, наступного за розрахунковим. (а.с. 46-47). За змістом додатку до цього договору споживач в період з 1 липня 2017 р. до 1 травня 2022 р. зобов`язався сплачувати щомісячно по 434,85 грн. на погашення заборгованості, що підлягає реструктуризації. (а.с. 31) Згідно наданому позивачем розрахунку заборгованості відповідач вказаний щомісячний платіж не здійснювала з 01.03.2018 року, в зв`язку з чим відповідно до п. 4.2. вказаного договору його дія припинилась. При вирішені заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності суд приймає до уваги таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В судовому засіданні встановлено, що з позовом про стягнення заборгованості за період з 1 лютого 2012 р. до 31 грудня 2019 р. позивач звернувся до суду 04 грудня 2019 р. Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Таким чином, визнання відповідачем при укладенні договору про реструктуризацію заборгованості від 16 травня 2017 р. свого боргу, що утворилася станом на 1 травня 2017 р., перервало перебіг позовної давності. З цих підстав суд стягує з відповідача на користь позивача усю заборгованість за період з 1 лютого 2012 р. до 31 грудня 2019 р. у розмірі 19 644 грн. 70 коп. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням зайво сплаченого судового збору у розмірі 15,90 гривень, відповідно до платіжного доручення Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 19 644,70 грн., а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1299,73 грн. (19644,70 грн. х 100% : 29512,57 грн. = 67 % х 1939,90 грн.) Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: partial