Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Представник головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення отриманої суми вихідної допомоги. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що [PERSON] була звільнена з посади головного спеціаліста відділу методології та роз`яснювальної роботи управління пенсійного забезпечення головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області за п. 1 ст. 40 КЗпП України, п. 1 ч. 1 ст. 87 ЗУ «Про державну службу». При звільненні їй виплачено вихідну допомогу відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, що становить 18264,90 гривень. Відповідно до постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 10.08.2017 року у справі № 817/894/17, яка залишена без змін судом апеляційної інстанції відповідач наказом головного управління ПФУ в Рівненській області від 10.08.2017 року № 256-ос поновлена на посаді, яку вона займала до звільнення, а тому представник позивача вважає, що [PERSON] втратила правові підстави на набуття вихідної допомоги. Представник позивача Гордійчук О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з мотивів викладених у позовній заяві просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказала що вихідну допомогу у відповідності до ст. 44 КЗпП вона не отримувала, при звільненні їй була виплачена допомога відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на ст. 1215 ЦК України. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до наказу Головного управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області від 03 травня 2017 року № 149-ос [PERSON] була звільнена із посади головного спеціаліста відділу методології та роз`яснювальної роботи управління пенсійного забезпечення головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області за п. 1 ст. 40 КЗпП України, п. 1 ч. 1 ст. 87 ЗУ «Про державну службу». (а.с. 3) П. 2 згаданого наказу наказано виплатити [PERSON] вихідну допомогу в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати згідно п.7 ч.1 ст. 20 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області від 03 травня 2017 року № 149-ос в частині звільнення [PERSON] з посади головного спеціаліста відділу методології та роз`яснювальної роботи управління пенсійного забезпечення головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та поновлено її на посаді з 04 травня 2017 року (а.с. 25-31). Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року постанова Рівненського окружного адміністративного суду залишена без змін. (а.с.32). 10 серпня 2017 року начальником головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області видано наказ № 256-ос про скасування наказу головного управління ПФУ в Рівненській області від 03 травня 2017 року № 149-ос «Про звільнення [PERSON] » та поновлено останню з 04 травня 2017 року на посаді головного спеціаліста відділу методології та роз`яснювальної роботи управління пенсійного забезпечення головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (а.с. 5). Довідкою від 11.04.2019 року № 4606/05 Головного управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області та випискою по рахунку від 09.06.2017 року стверджується нарахування та отримання [PERSON] коштів в сумі 18264 грн. 90 коп. (а.с.7,8). Відповідачем даний факт не оспорюється. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у разі вивільнення працівників у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників їм виплачується допомога в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, а також зберігається за їх бажанням посадовий оклад, тарифна ставка (оклад) на новому місці роботи, але не більше одного року. Їм також гарантується працевлаштування з урахуванням їх побажань або можливість навчання нових професій (спеціальностей) із збереженням у встановленому порядку середньої заробітної плати за останнім місцем роботи за весь період перепідготовки, але не більше одного року. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. У статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Доказів про набуття відповідачем 18264,90 грн у результаті рахункової помилки позивача матеріали справи не містять, на такі обставини сторони не посилаються. Сам факт оскарження відповідачем у судовому порядку наказу про звільнення з посади згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України (зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників) не може свідчити про недобросовісність дій особи, оскільки є реалізацією нею конституційного права, передбаченого статтею 55 Конституції України, на захист судом прав і свобод людини і громадянина. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження недобросовісної поведінки відповідача, виплата допомоги (а не вихідної допомоги в порядку ст.. 44 КЗпП України як стверджує позивач) була проведена позивачем добровільно, на законних підставах, за відсутності рахункової помилки з боку позивача. ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved