Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

представник позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за спожиту воду і послуги водовідведення в сумі 19417,93 гривень. В обґрунтування позову зазначила, що відповідачі є споживачами послуг, які КП «Водоканал» надає у квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з чим на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , як на квартиронаймача та особу, яка є споживачем послуг які надає підприємство за вищевказаною адресою. Відповідачі вчасно оплату за надані послуги не вносять, у зв`язку з чим за період з 01.06.2013 по 28.02.2021 утворилась вищевказана заборгованість. Відповідачі відзиви\~на позов\~не подали. 05.10.2021 відповідачка [PERSON] подала заяву про часткове визнання позову в межах строку позовної давності. Ухвалою суду від 28.04.2021 відкрите провадження у справі, розгляд справи призначений у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін. У зв`язку з неналежним повідомленням відповідачів про розгляд справи ухвалою від 02.08.2021 розгляд справи призначений у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Причини неявки суду не повідомили. Заяви про розгляд справи без їх участі не надали. Враховуючи те, що відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подали, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, заяву відповідачки та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до відповідей на запит Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 23.04.2021 відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Особовий рахунок № [NUMBER] з надання послуг за вказаною адресою відкритий позивачем на ім`я відповідачки [PERSON] як на квартиронаймача та особу, яка є споживачем послуг які надає підприємство за вищевказаною адресою, що підтверджується довідкою КП «Водоканал» по особовому рахунку. Відповідно до витягу з особового рахунку № [NUMBER] та розрахунку суми нарахувань, оплат та заборгованості за вказаним рахунком позивач за період з 01.06.2013 по 28.02.2021 надав відповідачам послуги з централізованого водопостачання та водовідведення на суму 19481,38 гривень. Відповідачами за вказаний період послуги сплачувались частково - в сумі 244,75 гривні, а тому станом на 01.03.2021 заборгованість за спожиті послуги складає 19236,63 гривень. Крім цього, станом на 01.06.2013 існувала заборгованість у сумі 536,83 гривень, яка була погашена частково - в сумі 355,53 гривень. Таким чином, загальна заборгованість за особовим рахунком № [NUMBER] станом на 01.03.2021 складає 19417,93 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до ст. 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У ст. 1 Закону № 1875-IV зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Аналогічні норми містить ст. 1 Закону № 2189-VIII. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-XII) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно зі ст. 13 Закону № 1875-IV, ст. 5 Закону № 2189-VIII позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Відповідно до ст. 67, 68 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця у встановлені строки. Відповідно до ст. 162 ЖК УРСР та ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний самостійно та своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-IV, п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами;. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Суд встановив, що на підставі вищевказаних норм права між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] , за яким проводились нарахування. Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховний Суд України по справі № 6-59цс13 від 30.10.2013, відповідно до якої відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Свої зобов`язання щодо надання комунальних послуг з централізованого водопостачання та водовідведення позивач виконує в повному обсязі. Відповідачі, у свою чергу, порушили свої зобов`язання та своєчасно не вносили оплату за спожиті комунальні послуги, у зв`язку з чим станом на 01.03.2021 мають заборгованість у сумі 19481,38 гривня. Відповідачкою [PERSON] заявлено про застосування позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд встановив, що з даним позовом позивач звернувся до суду 20.04.2021, у зв`язку з чим позовна давність спливла за вимогами до 19.04.2018, що є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині. За період з 20.04.2018 до 28.02.2021 за централізоване водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , заборгованість складає 14313,17 гривень. Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону № 2189-VIII дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за спожиту воду і послуги водовідведення за період з 20.04.2018 до 28.02.2021 у сумі 14313,17 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1673,22 гривень (2270*(14313,17*100%/19417,93)) у рівних частках - по 836,61 гривень з кожного.

Outcome: partial