Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Представник відповідача Януль-Сидорчук Х.В., в судовому засіданні, позовні вимоги позивача [PERSON] не визнала з підстав, викладених у наданих суду запереченнях проти позову. Позивач [PERSON], в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просить суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2014 року по 30 вересня 2014 року в розмірі 12 300,00 гривень та суму компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 157,32 гривні. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши письмові докази по справі приходить до наступного: Згідно ксерокопії трудової книжки позивача, позивач була звільнена з посади юрисконсульта за власним бажанням з ТзОВ «Потенціал-21» /далі по тексту товариство/, 31 березня 2014 року. В день звільнення позивачу не було виплачено всіх сум, що належали позивачу від товариства, як показала свідок [PERSON], яка працює бухгалтером в товаристві, що в день звільнення позивача не було на робочому місці, проти чого не заперечує і позивач, яка прийшла на роботу 01 квітня 2014 року, отримала трудову книжку і довідку про середню заробітну плату, і в взв'язку з тим, що у касі товариства не було грошей, свідок запропонувала позивачу прийти в касу товариства 04 квітня 2014 року, в день виплати заробітної плати, і отримати розрахункові кошти. Згідно платіжної відомості товариства № 4 за березень 2014 року, в якій зазначено «В касу до виплати в строк з 04.04.2014 р.», в товаристві станом на 04.04.2014 року були розрахункові кошти для виплати позивачу [PERSON] в розмірі 3411,48 гривень, за якими 04 квітня 2014 року, як показала свідок [PERSON], позивач [PERSON] не прийшла в товариство і не отримала їх, в взвязку з чим розрахункові кошти позивача було депоновано. Відповідно до п. 1.2 «Положення про проведення касових операцій у національній валюті України», затвердженого постановою Правління НБУ від 15.02.2004 року № 637, депонована заробітна плата це готівкові кошти отримані підприємствами для виплат, пов'язаних з оплатою праці, і не виплачені в установлений строк окремим фізичним особам. Тобто це зарплата, яка видається виключно з каси підприємства і за якою працівник своєчасно не прийшов. Після чого свідок [PERSON] на протязі квітня, червня та вересня 2014 року, неодноразово телефонувала позивачу [PERSON], як показала свідок [PERSON], щоб позивач [PERSON] прийшла в товариство і отримала розрахункові кошти, що підтверджується роздруківкою телефонних дзвінків між ними від 27.01.2015 року, наданою ПрАТ «МТС Україна». Як було встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] прийшла в товариство і отримала розрахункові кошти 30 вересня 2014 року в розмірі 3411,48 гривень. Проте-що вона зверталася в товариство за виплатою розрахункових коштів до 30 вересня 2014 року, позивач суду ніяких доказів не надала. Представник відповідача вважає, що позивач навмисно не зверталася в товариство за отриманням розрахункових коштів, щоб в подальшому звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Позивач [PERSON] в день звільнення не працювала і ніяких доказів суду не надала щодо пред'явлення нею вимог до товариства про розрахунок. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно п.п. 25, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи-по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. В даному випадку суд вважає, що представником відповідача та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами по справі, доведено відсутність вини відповідача в не проведенні розрахунку з позивачем в установлені КЗпП України строки. За таких обставин позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed