Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

Представник позивача Державної екологічної інспекції у Тернопільській області звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної заподіяної шкоди внаслідок незаконного добування видів водних біоресурсів. Позовні вимоги обґрунтував тим, що постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/21192/18 від 17.12.2018 встановлено, що 18.09.2018 0 17 год. 30 хв., [PERSON] разом із [PERSON] на території Тернопільського озера, човном невідомої марки жовто - синього кольору, ловили рибу заборонними знаряддями лову (сіткою ставною синього кольору із зеленим шнуром в кількості 1 шт.), що є порушенням п. 3.15 «Правил любительського та спортивного рибальства) та ст. 63 Закону України «Про тваринний світ». Відповідача визнано винними у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу по 340,00 грн, із конфіскацією незаконних знарядь лову риби. Також, вказав, що внаслідок незаконного вилову риби: «Лящ» в кількості 5 (п`ять) штук [PERSON] завдав шкоду на суму 1 505, 00 грн. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, представник позивача просить стягнути з відповідача сума заподіяної шкоди внаслідок незаконного добування видів водних біоресурсів, що становить 1 505,00 грн, з розподілом (30%) в дохід спеціального фонду Державного бюджету України, (50%) в дохід спеціального фонду місцевого бюджету Тернопільської міської ТГ, (20%) %) в дохід спеціального фонду місцевого бюджету Тернопільської обласної ради, та судовий збір на користь позивача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, просив позов задовольнити та розгляд справи провести без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій позов визнав повністю, не заперечує проти його задоволення та просив справу розглянути без його участі. Відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що є усі законні підстави ухвалити рішення про задоволення позову. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Оглянувши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 18.09.2018 громадським інспектором з охорони довкілля Тернопільської області Сосновим В.М. складено протоколи про адміністративне правопорушення № 000084, № 000083, згідно з якими 18.09.2018 о 17 год. 30 хв., [PERSON] разом із [PERSON] на території Тернопільського озера, човном невідомої марки жовто - синього кольору ловили рибу заборонними знаряддями лову (сіткою ставною синього кольору із зеленим шнуром в кількості 1 шт.), що є порушенням п. 3.15 «Правил любительського та спортивного рибальства» та ст. 63 Закону України «Про тваринний світ». Факт порушення вимог природоохоронного законодавства [PERSON] підтверджується також поясненням [PERSON] , [PERSON] від 18.09.2018. Постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/21192/18 від 17.12.2018 та справа № 607/19629/18 від 12.12.2018 [PERSON] та [PERSON] визнано винними у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу по 340,00 грн, із конфіскацією незаконних знарядь лову риби. Згідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 17.07.2019 Інспекцією, на адресу [PERSON] , з метою досудового врегулювання спору надсилався лист - вимога, щодо добровільного відшкодування шкоди в розмірі 1 505,00 грн. Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності українського народу і права власника від його імені здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє середовище, як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів,природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в народному господарстві в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси. Особливій державній охороні підлягають території та об`єкти природно-заповідного фонду України й інші території та об`єкти, визначені відповідно до законодавства України. Державна екологічна інспекція у Тернопільській області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері хорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів відповідно до ст. 20-2 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища». Відповідно до п. 3.15 Правил любительського і спортивного рибальства затверджених Наказом Державного комітету рибного господарства України від 15.02.99 N 19, забороняється лов водних живих ресурсів із застосуванням вибухових і отруйних речовин, електроструму,колючих знарядь лову, вогнепальної та пневматичної зброї (за винятком гарпунних рушниць для підводного полювання), промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань, а також способом багріння, спорудження гаток, запруд та спускання води з рибогосподарських водойм. Пункт 6.1 Правил зазначає, що особи, винні в порушенні цих Правил, несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку. Згідно ст. 38 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища», використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. Законодавством України, громадянам гарантується право загального використання природних ресурсів для задоволення життєво необхідних потреб (естетичних, оздоровчих, рекреаційних, матеріальних, тощо) безоплатно, без закріплення цих ресурсів за окремими особами і надання відповідних дозволів, за винятком обмежень, передбачених законодавством України. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах. Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» посадові особи органів рибоохорони здійснюють державний контроль та управляння в галузі охорони, використання та відтворення водних біоресурсів та уповноважені подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом господарювання та громадянами, внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних ресурсів. Ст. 34 ЗУ «Про тваринний світ» передбачає, що користувачі об`єктами тваринного світу в установленому законодавством поряду зобов`язані додержуватись встановлених правил, норм, лімітів і строків використання об`єктів тваринного світу, використовувати тваринний світ у способи, що не допускають порушення цілісності природних угрупувань і забезпечують збереження тварин, яких не дозволено використовувати. Порушення правил любительського і спортивного рибальства в водоймах України тягне за собою такі негативні наслідки, як зникнення цінних видів риб в рибогосподарських водоймах та порушує право власності Українського народу на природні ресурси. Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про тваринний світ» передбачено, що «У порядку загального використання об`єктів тваринного світу громадянам у випадках, передбачених законодавством, дозволяється безоплатне любительське і спортивне рибальство для особистого споживання (без права реалізації) у визначених відповідно до законодавства водних об`єктах загального користування у межах встановлених законодавством обсягів безоплатного вилову і за умови додержання встановлених правил рибальства і водокористування. В інших випадках любительське і спортивне рибальство здійснюються на праві спеціального використання об`єктів тваринного світу в порядку, встановленому КМ України відповідно до цього та інших законів». Постановою Кабінету Міністрів України затверджено Порядок здійснення любительського і спортивного рибальства. Відповідно до цього порядку всім громадянам України, іноземним громадянам, а також особам без громадянства дозволяється здійснення любительського і спортивного рибальства у рибогосподарських водоймах України (за винятком водойм, які знаходяться у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, риборозплідних господарств, водойм, які мають обмеження щодо їхнього спеціального використання (питні, технічні тощо), а також водойм або їхніх ділянок, на яких лов (добування) водних живих ресурсів заборонений). Відповідно до ст. 63 ЗУ «Про тваринний світ» порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу, тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідно до ч. 4 ст. 85 КУпАП, грубе порушення правил рибальства (рибальство із застосуванням вогнепальної зброї, електроструму, вибухових або отруйних речовин, інших заборонених знарядь лову, промислових знарядь лову особами, які не мають дозволу на промисел, вилов водних живих ресурсів у розмірах, що перевищують встановлені ліміти або встановлену правилами любительського і спортивного рибальства добову норму вилову) - тягне за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення, які є приватною власністю порушника, та незаконно добутих водних живих ресурсів чи без такої і на посадових осіб - від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення, які є приватною власністю порушника, та незаконно добутих водних живих ресурсів чи без такої. За положеннями статті 40 КУпАП якщо у результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то адміністративна комісія, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди, якщо її сума не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а суддя районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду - незалежно від розміру шкоди, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Оскільки шкода у даному випадку заподіяна державі питання про її відшкодування підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. Відповідно до п. 6.3 «Правил любительського та спортивного рибальства», застосування заходів адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних осіб від , відшкодування у повному обсязі збитків, заподіяних внаслідок порушення Правил рибальства. Відповідно до частини 9, 10 Розділу II «Положення про Державну екологічну інспекцію у Тернопільській області», затвердженого Наказом Державної екологічної інспекції України від 02.02.2021 року № 53, Інспекція вправі пред`являти претензії про відшкодування шкоди, збитків, і витрат заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, розраховувати їх розмір, звертається до суду з відповідними позовними заявами, вживати у встановленому порядку заходів досудового врегулювання спору, виступати Позивачем та Відповідачем у судах. Відповідно до ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природнол середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. На підставі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року суди розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від її вини. У спорах про відшкодування шкоди згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України діє презумпція вини заподіювача шкоди. У зв`язку з цим, саме він повинен довести відсутність своєї вини у завданні шкоди. Також згідно п. 7 постанови пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. За змістом ст. 20 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» шкода, завдана рибному господарству внаслідок знищення або погіршення стану водних біоресурсів та середовища їх перебування внаслідок господарської та іншої діяльності, підлягає відшкодуванню за рахунок осіб, які безпосередньо здійснювали або замовляли здійснення такої діяльності. Відповідно до розрахунку розміру заподіяної шкоди порушенням законодавства про природно - заповідний фонд, проведеного у відповідності до додатку 7 до Постанови КМУ від 24.07.2013 № 541 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно - заповідний фонду», сума заподіяної шкоди внаслідок незаконного вилову риби: «Лящ» в кількості 5 (п`ять) штук - становить 1 505,00 грн. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що відповідач визнав позов, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, а шкода, заподіяна внаслідок незаконного добування видів водних біоресурсів, в сумі 1 505,00 грн, підлягає відшкодуванню відповідачем, який її заподіяв, оскільки його дії були неправомірними, між діями і заподіяною шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Щодо стягнення судових витрати, суд зазначає наступне. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2 270,00 грн., згідно платіжного доручення № 228 від 03.06.2021. За вказаних обставин, зважаючи на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1 135,00 грн та 50 відсотків судового збору у сумі 1 135,00 грн повернути позивачу з державного бюджету. На підставі наведеного,

Outcome: approved