Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

представник позивача [PERSON] - адвокат Тімашов А.С. звернувся до суду із вказаним позовом до в якому просив визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], померлого [INFO], яке складається з 2/9 частини квартири [ADDRESS]. В обґрунтуванні позовних вимог зазначив, що позивач являється дочкою померлого [INFO] [PERSON], однак, на час відкриття спадщини існував судовий спір щодо частки нерухомого майна спадкодавця, яке він передав [PERSON] згідно договору довічного утримання. Натомість, 29.11.2012 рішенням Шевченківського районного суду м.Києва вказаний договір було розірвано, рішення набрало законної сили 12.02.2013, а тому 2/9 частки вищевказаної квартири повернулися до спадкового майна померлого, однак, видати свідоцтво про спадщину на вказану частку нотаріус не може, оскільки відповідно до довідки БТІ ця частка зареєстрована за [PERSON] на підставі договору довічного утримання. Оригінал свідоцтва про право на спадщину яким засвідчено право власності [PERSON] на вказану 2/9 квартири знаходиться в архіві Третьої Київської державної нотаріальної контори, оскільки вилучався нотаріусом як правовстановлюючий документ під час укладання договору довічного утримання, тому в даному випадку згідно постанови нотаріуса від 14.06.2014 останній відмовив представнику позивача у видачі позивачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину, оскільки відповідно до довідки БТІ ця частка зареєстрована за [PERSON] на підставі договору довічного утримання. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з наведених в ньому підстав і просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач Київська міська рада в судове засідання свого представника не направила, про день, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи у свою відсутність не надала. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, судом встановлені наступні обставини і відповідні ним правовідносини. Судом, відповідно до копії свідоцтва про народження та свідоцтва про одруження позивачки, копії яких містяться в матеріалах спадкової справи №72/2010 щодо майна померлого [PERSON] встановлено, що позивач [PERSON] являється рідною дочкою [PERSON]. [PERSON] помер [INFO] року у віці 84 років, про що свідчить відповідне свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане 11.01.2010 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві. Позивач в установлений законом строк - 6.02.2010 звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини і нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори 6.02.2010 року була відкрита спадкова справа № 72/2010 (копія спадкової справи міститься в матеріалах вказаної цивільної справи). Згідно постанови від 11.06.2014 державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори - Кравченко О.О., було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії оскільки порушено вимоги статей 182, 334 ЦК України, статей 67, 68 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій (а.с.4). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно довідки БТІ від 29.03.2010 №10786 (И-2010) вбачається, що станом на 25.03.2010 2/9 частини кв.[ADDRESS] на праві власності було зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого № Київською державною нотаріальною конторою 27.02.2009 р.4-55. Довідкою БТІ від 13.06.2014 КВ-2014 №51140 від 13.06.2014 підтверджено, що 1/9 частини [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі Договору довічного утримання, посвідченого 3-ю Київською державною нотаріальною конторою, 18.04.2009, №6-236 (а.с.5). Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29.11.2012 року, яке набрало законної сили, встановлено, що 18.04.2009 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, який був посвідчений державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори. Цим же рішенням позовні вимоги [PERSON] (після смерті якого участь в розгляді справи приймала участь його правонаступник [PERSON].) до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання - задоволені. Розірваний договір довічного утримання, укладений між [PERSON] та [PERSON] 18.04.2009р., посвідчений державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори Довбах Н.П. (а.с.7-9) Відповідно до ч.І ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього спору. Як уже зазначалось, для оформлення спадщини позивач звернувся до державного нотаріуса, який своєю постановою від 11.06.2014 відмовив представнику позивача адвокату Тімашову А.С. у вчиненні нотаріальної дії : видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/9 частини [ADDRESS] оскільки порушено вимоги статей 182, 334 ЦК України, статей 67, 68 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій (а.с.4). Разом із тим, вимогами ст.182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Натомість, в п.6 (абз.2-3) Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7.02.2014 року роз»яснено, що Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до умов вказаної норми такий позов може бути пред'явлений до будь-якої особи, яка власними діями (бездіяльністю) заявила про свої претензії на річ, яка перебуває у власності іншої особи, оспорює або не визнає право власності позивача. Нормами ст.3 ЦПК України визначають, що кожна особа має в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки [PERSON] не доведено оспорювання та невизнання саме зазначеним в позові відповідачем: Київською міською радою, її право власності за законом в порядку спадкування на вказану квартиру, чи щодо втрати правовстановлюючих документів на спадкове майно, і при цьому не надано доказів щодо реалізації рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29.11.2012 року, яке набрало законної сили, в частині реєстрації відновленого права власності спадкодавця на квартиру після розірвання договору довічного утримання у передбачений чинним законодавством спосіб, при цьому, суд не може перейняти на себе повноваження щодо здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно, - тому суд прийшов до висновку, що право позивача як спадкоємця наразі не порушено, а тому не підлягає судовому захисту в обраний стороною позивача спосіб. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову у позові. Судові витрати в даному випадку не відшкодовуються згідно правил, встановлених ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed