Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до Сватівського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] сільської ради Сватівського району Луганської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, третя особа державний нотаріус Першої Сватівської державної нотаріальної контори [PERSON], який обґрунтовує тим, що 10.11.2009 р. помер батько позивача [PERSON] Після його смерті залишилось майно у вигляді житлового будинку, який розташований за адресою: Сватівський район, с. Мілуватка, вул. Радянська (Слобожанська), 11. Житловий будинок належав батькові позивача на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 24.11.1989 р. Після смерті батька в зазначеному будинку залишилась проживати мати позивача [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, але відповідні документи нею оформлені не були. 01.02.2016 р. мати позивача [PERSON] померла. Позивачем не було вчасно подано заяву про прийняття спадщини через постійну зайнятість на роботі та через те, що позивач добросовісно вважав, що прийняв спадщину, оскільки фактично опікувався будинком. Інших спадкоємців немає. 28.09.2017 р. позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до Першої Сватівської державної нотаріальної контори. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину не виявилося за можливе, оскільки відсутні документи, що підтверджують місце відкриття спадщини. На цій підставі державним нотаріусом Першої Сватівської державної нотаріальної контори [PERSON] було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1119/02-31 від 28.09.2017 р. Просить визнати за позивачем [PERSON] право власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок, який розташований за адресою: Луганська область, Сватівський район, с. Мілуватка, вул. Слобожанська (Радянська), 11 в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 01.02.2016 р. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її та позивача відсутності, на задоволенні позову наполягає. (а.с. 69). Представник відповідача [PERSON] сільської ради Сватівського району Луганської області у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. (а.с. 66). Третя особа державний нотаріус Першої Сватівської державної нотаріальної контори [PERSON] у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. (а.с. 67). Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 10.11.2009 р. помер батько позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЕД № 228896 від 10.11.2009 р. (а.с. 10). Після смерті батька позивача [PERSON] залишилось майно у вигляді житлового будинку, який розташований за адресою: Сватівський район, с. Мілуватка, вул. Радянська (Слобожанська), 11, що належав йому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 24.11.1989 р. (а.с. 14-16). В зазначеному будинку залишилась проживати мати позивача та дружина померлого [PERSON] - [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, що підтверджується довідкою про склад сімї № 1696 від 20.09.2017 р., № 1695 від 20.09.2017 р. (а.с. 6-7). Як зазначив позивач у своєму позові, [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок не отримувала. 01.02.2016 р. померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 510131 від 28.09.2017 р. (а.с. 11). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові справи) №49547414 від 20.10.2017 р., інформація про заповіти та спадкові договори [PERSON] у Спадковому реєстрі відсутні. (а.с. 52). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 49547405 від 20.10.2017 р., інформація про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у Спадковому реєстрі відсутні. (а.с. 53). Згідно позовної заяви, позивачем не було вчасно подано заяву про прийняття спадщини через постійну зайнятість на роботі та через те, що позивач добросовісно вважав, що прийняв спадщину, оскільки фактично опікувався будинком. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1119/02-31 від 28.09.2017 р., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у звязку з тим, що ним не було надано документів, що підтверджують місце відкриття спадщини. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття на протязі шести місяців після відкриття спадщини або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, за винятком якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вищезазначені норми права та оскільки у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у позасудовому порядку, враховуючи повне визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved