Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в обгрунтування своїх позовних вимог зазначає, що відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Мати дитини [PERSON] за рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 січня 2016 року була позбавлена батьківських прав. З 2008 року малолітній [PERSON] проживає зі своєю бабусею - [PERSON], та дідусем - [PERSON], які повністю взяли на себе обов'язки по вихованню та утриманню онука. [PERSON] навчається у 5-В класі «Тернівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 7 Тернівської міської ради Дніпропетровської області», відповідач навчальними успіхами сина не цікавиться, батьківські збори не відвідує. Відповідач не цікавиться життям та здоров'ям сина, не надає матеріальної допомоги на його утримання, та останнім часом втратив з ним будь-який зв'язок. У зв'язку з чим, просить позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина [PERSON], передати малолітню дитини [PERSON] органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради для подальшого вирішення питання щодо його влаштування, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на користь тієї установи або особи, де буде перебувати зазначена дитина. 20 червня 2017 року представник позивача надала письмові уточнення до позовної заяви, згідно яких просила виключити з резолютивної частини позову вимогу щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON], [INFO], як передчасно заявлену. Представник позивача надала до суду письмову заяву, згідно якої позовну заяву з урахуванням уточнених позовних вимог підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, та розглядати справу за відсутності представника позивача, зазначила, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить розміщене оголошення на офіційному сайті Тернівського міського суду Дніпропетровської області http://trm.dp.court.gov.ua/sud0440/ vylkyky1111/. Третя особа надала до суду письмову заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутності, зазначила, що проти ухвалення рішення в заочному порядку не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. Відповідно до ч. 2 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, суд дійшов висновку, що відповідач повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників судового процесу, які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно вимог ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області 24 лютого 2006 року, актовий запис №309 (а.с.4). Своє батьківство відповідач по справі не оспорює. Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 січня 2016 року, яке набрало законної сили 06 лютого 2016 року (справа № 194/1501/15-ц), було позбавлено батьківських [PERSON], [INFO], відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.5). [PERSON] проживає разом зі своїми дідусем - [PERSON], та бабусею - [PERSON] у двокімнатній квартирі, одна з яких відведена для [PERSON], та обладнана всім необхідним для нормального проживання, навчання та відпочинку дитини, про що свідчить акт обстеження умов проживання складений виконуючою обов'язки начальника служби у справах дітей Красніковою Т.В. та головним спеціалістом служби у справах дітей Брусенцевою І.В. від 18 січня 2017 року (а.с.7). Вихованням малолітньої дитини [PERSON] займаються його бабуся та дідусь, відповідач останній раз з'являвся за місцем проживання дитини влітку 2007 року, та вихованням дитини не займається, що підтверджується актом складеним зі слів сусідів головою Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гірник №2» від 18 січня 2017 року (а.с.8). [PERSON] станом на 20 січня 2017 року є учнем 5-В класу Комунального закладу «Тернівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 7 Тернівської міської ради Дніпропетровської області», за місцем навчання характеризується з позитивної сторони: самостійний, врівноважений, вихований, має організаторські здібності, має добре розвинуті комунікаційні здібності, займається спортом. Вихованням дитини займається бабуся - [PERSON], відповідач успіхами сина не цікавиться, батьківські збори не відвідав жодного разу, зазначені обставини підтверджуються характеристикою [PERSON], виданою директором Комунального закладу «Тернівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №7 Тернівської міської ради Дніпропетровської області» від 20 січня 2017 року (а.с.9). На прийоми до лікаря [PERSON] ходить з бабусею - [PERSON], батьки дитини на протязі трьох років на прийом до лікаря з дитиною не з'являлися, про що свідчить довідка видана педіатром КУ «ЦПМСД» м. Тернівка (а.с.10). Виконавчим комітетом Тернівської міської ради Дніпропетровської області 30 січня 2017 року було надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] на підставі того, що [PERSON] з лютого 2008 року припинив піклуватися про сина, покинув його, життям та здоров`ям дитини не цікавиться, про що свідчить висновок Виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року вих. № 265/01-21 (а.с.12). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дітей. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 27 зазначеної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 12 вказаного Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями норм Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно пункту 16 вказаної Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків стосовно виховання сина [PERSON], не проявляє батьківської турботи, не цікавиться його здоров'ям, не турбується про його фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню сина. Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Таким чином, оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку, що у ході розгляду справи встановлено беззаперечні докази повного відсторонення відповідача [PERSON] від виконання ним своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], що буде повністю відповідати інтересам малолітньої дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», суд дійшов висновку, про необхідність стягнення з відповідача судового збору у сумі 640,00 грн. на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved