Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] 08.05.2019 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Товариство з обмеженою відповідальністю «Маквіс Груп», Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Башлай Д.І., Товариство з обмеженою відповідальністю «БОЕДЕМ» про поділ майна подружжя, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування реєстрації та визнання права власності, та просив суд постановити рішення, яким визнати недійсним з моменту укладення Договір купівлі-продажу корпоративних прав на частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «БОЕДЕМ» від 10.11.2011 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Башлай Д.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 1698; скасувати запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № 10721050006001764 від 22.02.2012 року; здійснити поділ спільної сумісної власності подружжя на частку в статутному капіталі ТОВ «БОЕДЕМ» (ідентифікаційний код 14308121) у розмірі 27 056,25 грн., що складає 96,2% в статутному капіталі ТОВ «БОЕДЕМ» (ідентифікаційний код 14308121), в рівних частинах; визнати за [PERSON] право приватної власності на Ѕ (одну/другу) частини в праві спільної сумісної власності, що відповідає частці в статутному капіталі ТОВ «БОЕДЕМ» (ідентифікаційний код 14308121) у розмірі 13 528, 13 грн. та складає 48,1 % статутного капіталу ТОВ «БОЕДЕМ» (ідентифікаційний код 14308121); визнати за [PERSON] право приватної власності на Ѕ (одну/другу) частини в праві спільної сумісної власності, що відповідає частці в статутному капіталі ТОВ «БОЕДЕМ» (ідентифікаційний код 14308121) у розмірі 13 528, 13 грн. та складає 48,1 % статутного капіталу ТОВ «БОЕДЕМ» (ідентифікаційний код 14308121). В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує на те, що [PERSON] з листопада 1967 р. перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Починаючи з 2004 року позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності належало 96,2% статутного фонду ТОВ «БОЕДЕМ». Позивач неодноразово намагався домовитись з [PERSON] про порядок поділу вказаного майна, що належало подружжю на праві спільної сумісної власності, однак в добровільному порядку так і не вдалося домовитись. Крім того, 10.11.2011 р., між [PERSON] , ТОВ «Маквіс Груп» та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Башлай Д.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 1698, відповідно до умов якого [PERSON] здійснив відчуження корпоративних прав на користь ТОВ «Маквіс Груп» та [PERSON] у відповідному, визначеному умовами Договору, співвідношенні. На підставі вказаного Договору, 22.02.2012 р. були внесені зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо інформації про учасників Товариства. Однак позивач вважає, що вказані дії [PERSON] як щодо ухилення від визначення порядку поділу майна подружжя, що належало позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності, так і щодо вчинення [PERSON] подальших дій, пов`язаних з укладенням правочину щодо відчуження зазначеного майна, порушують права позивача, визначені Сімейним кодексом України, а сам правочин щодо укладення Договору вчинено з суттєвим порушенням вимог чинного законодавства України та Цивільного кодексу України, тому вказаний Договір повинен бути визнаний судом недійсним. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2019 р. дана справа передана для розгляду судді П`ятничук І.В. Відповідно до ухвали судді Святошинського районного суду м.Києва від 11.05.2019 р. вказану позовну заяву залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення вказаних в ухвалі суду недоліків. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 24.05.2019 р. відкрито провадження по справі. 02.06.2019 р. відповідачем [PERSON] подано відзив на заявлені позовні вимоги, в якому відповідачем визнано заявлені позовні вимоги. 11.06.2019 р. та 19.06.2019 р. третьою особою ТОВ «Маквіс Груп» подано до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу на ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 24.05.2019 р. Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 30.08.2019 р. дану апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 24.05.2019 р. без змін. 23.09.2019 р. третьою особою ТОВ «Маквіс Груп» подано до Верховного суду касаційну скаргу на ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 24.05.2019 р. та постанову Київського апеляційного суду від 30.08.2019 р. Відповідно до постанови Верховного Суду від 19.12.2019 р. касаційну скаргу ТОВ «Маквіс Груп» залишено без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 24.05.2019 р. та постанову Київського апеляційного суду від 30.08.2019 р. без змін. 14.06.2019 р. від представника третьої особи ТОВ « Маквіс Груп» до суду надійшли пояснення щодо заявлених позовних вимог, в яких представник даної третьої особи просила винести ухвалу про відмову в прийнятті визнання [PERSON] позову та задовольнити частково позовні вимоги [PERSON] , а саме: здійснити поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, у вигляді частки номінальною вартістю 11925 грн., що становить 42,4% статутного капіталу ТОВ «БОЕДЕМ» в рівних частках, визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину в спільній сумісній власності, яка відповідає частці в статутному капіталі ТОВ «БОЕДЕМ» в розмірі 5962,50 грн., та складає 21,2% статутного капіталу ТОВ «БОЕДЕМ», визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину в спільній сумісній власності, яка відповідає частці в статутному капіталі ТОВ «БОЕДЕМ» в розмірі 5962,50 грн., та складає 21,2% статутного капіталу ТОВ «БОЕДЕМ». 20.06.2019 р. представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ «Маквіс Груп» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Башлай Д.І., Товариство з обмеженою відповідальністю «БОЕДЕМ» про визнання права власності на частку у статутному капіталі, яким просить визнати за ТОВ «Маквіс Груп» право власності на частку у розмірі 50 % статутного капіталу ТОВ «БОЕДЕМ», номінальною вартістю 14062,50 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує на те, що ТОВ «МАКВІС ГРУП» є власником частки у розмірі 50 % статутного капіталу ТОВ «БОЕДЕМ», а тому у відповідності до ст. 392 ЦК України підлягає захисту майнові права. 06.03.2020 р. [PERSON] подано відзив на заявлені позовні вимоги третьої особи ТОВ «Маквіс Груп» в якому просить в задоволенні заявлених вимог третьої особи відмовити. 11.03.2020 р. Святошинським районним судом м.Києва винесено ухвалу про закриття підготовчому провадження та призначення справи до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому є можливим розгляд справи в її відсутності. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги основного позову та просив їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, заперечував проти задоволення позову ТОВ «Маквіс Груп» посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду відзив яким визнає позовні вимоги [PERSON] повністю та просить справу розглядати у його відсутність, а також направив до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому є можливим розгляд справи в його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні основного позову визнала, вказуючи на обставини викладені в відзиві, щодо вимог заявлених третьою особою ТОВ «Маквіс Груп» просила в задоволенні вказаного позову відмовити. Представник третьої особи ТОВ «Маквіс Груп» в судовому засіданні проти задоволення заявлених вимог основного позову заперечувала, щодо заявлених даним товариством позовних вимог, як третьої особою з самостійними вимогами, дані вимоги підтримала. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву з проханням розгляду справи в його відсутності, просив заявлені позовні вимоги основного позову задовольнити. Третя особа приватний нотаріус КМНО Башлай Д.І. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, тому є можливим розглянути справу в його відсутності. Представник третьої особи ТОВ «БОЕДЕМ» в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги основного позову та просила їх задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, а позовні вимоги ТОВ «МАКВІС ГРУП» не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що 29.11.1967 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Палацем одружень м. Харкова, актовий запис № 7180. 10.11.2011 р. між [PERSON] , ТОВ «Маквіс Груп» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу корпоративних прав на частку у статутному капіталі посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Башлай Д.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 1698. Відповідно до п. 1.1 вищевказаного договору купівлі-продажу, [PERSON] , який є власником корпоративних прав на частку в статусному капіталі ТОВ «БОЕДЕМ» у розмірі 53,8 %, продав ТОВ «МАКВІС ГРУП» 50 % корпоративних прав на частку в статурному капіталі ТОВ «БОЕДЕМ», що в грошовому еквіваленті складає 14 062,50 грн. та [PERSON] 3,8 % корпоративних прав на частку в статурному капіталі ТОВ «БОЕДЕМ», що в грошовому еквіваленті складає 1 068,75 грн. (а.с. 26-27 т.1). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] надала згоду на укладення вищевказаного договору купівлі-продажу, про що свідчить нотаріально посвідчена заява [PERSON] посвідченої приватним нотаріусом КМНО Башлай Д.І. (а.с. 28). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Крім того, ч. 2 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Як вбачається, з ст. 67 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном. Відповідно до п. 8.1. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «БОЕДЕМ» в редакції, затвердженої рішенням Зборів учасників Товариства відповідно до протоколу № 6 від 24.12.2004 року та зареєстрованої Святошинською районною в м. Києві державною адміністрацією 28.12.2004 року, [PERSON] належала частка в статутному капіталі ТОВ «БОЕДЕМ» в розмірі 92,4% статутного фонду Товариства, а [PERSON] належала частка в статутному капіталі ТОВ «БОЕДЕМ» в розмірі 3,8% статутного фонду Товариства, загальна частка [PERSON] та [PERSON] становила 96,2% статутного фонду ТОВ «БОЕДЕМ». Як, вбачається з матеріалів справи, в період укладення оспорюваного договору купівлі-продажу частка [PERSON] у спільній сумісній власності подружжя не визначалась і в натурі не виділялась, тобто визначення частки [PERSON] в п.1.1. Договору не відповідає дійсності і фактичним обставинам справи. Відповідно до постанови Верховного Суду від 06.02.2019 по справі № 570/60/16-ц встановлено, що: «Спеціальною нормою до частини другої статті 747 ЦК України є частина перша статті 67 СК України, згідно із якою дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном. Недотримання вимог зазначених вище статей ЦК України та СК України при укладенні договору довічного утримання порушує права іншого співвласника.» Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Таким чином, укладення [PERSON] вищевказаного Договору свідчить про порушення його форми, а тому відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України договір купівлі-продажу корпоративних прав на частки у статутному капіталі ТОВ «БОЕДЕМ» від 10.11.2011 р. посвідчений приватним нотаріусом КМНО Башлай Д.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 1698 підлягає визнанню недійсним. В зв`язку з тим, що позовна вимога щодо скасування запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № 10721050006001764 від 22.02.2012 р. є похідною від вимоги про визнання недійсним спірного правочину, а відтак також підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. За змістом п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За ч.1ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч.1ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як роз`яснив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19.09.2012 року по справі № 17-рп/2012, статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об`єктом їх спільної сумісної власності. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що корпоративні права у розмірі 96,2% статутного фонду ТОВ «БОЕДЕМ» було набуто [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, та те, що вони є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. За ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 статті 70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що корпоративні права у розмірі 96,2% статутного фонду ТОВ «БОЕДЕМ» набуті подружжям у період шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, то вони підлягають розподілу в рівних частинах відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України. Щодо позовних вимог про визнання за ТОВ «МАКВІС ГРУП» право власності на частку у розмірі 50 % статутного капіталу ТОВ «БОЕДЕМ», номінальною вартістю 14062,50 грн., то суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. У силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Договором згідно зі статтею 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 цього Кодексу). Згідно з положеннями статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються, зокрема, майнові права та обов`язки, в тому числі і частка в статутному капіталі господарського товариства. Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що за умовами договору купівлі-продажу корпоративних прав на частки у статутному капіталі від 10.11.2011 р. ТОВ «МАКВІС ГРУП» є власником частки у розмірі 50 % статутного капіталу ТОВ «БОЕДЕМ». Проте, в порушення вищенаведених норм чинного законодавства, [PERSON] відчужив на користь ТОВ «МАКВІС ГРУП» корпоративні права ТОВ «БОЕДЕМ» не виділивши свою частку та частку [PERSON] в спільному сумісному майні подружжя, порушивши при цьому права [PERSON] . Враховуючи, що судом задоволено вимоги [PERSON] про визнання оспорюваного договору купівлі-продажу корпоративних прав на частки у статутному капіталі від 10.11.2011 р. недійсним, вимоги ТОВ «МАКВІС ГРУП» щодо визнати за ТОВ «МАКВІС ГРУП» право власності на частку у розмірі 50 % статутного капіталу ТОВ «БОЕДЕМ», номінальною вартістю 14062,50 грн. не підлягають задоволенню, оскільки є необґрунтованими. Згідно зі ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені [PERSON] вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а вимоги ТОВ «МАКВІС ГРУП» не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а відтак не підлягають задоволенню.

Outcome: approved