Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суму заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01.11.2009 року по 30.09.2013 року у розмірі 2665,54 грн. та судовий збір. Представником позивача до суду були надані уточнення позовних вимог, згідно яких сума заборгованості відповідачів по справі зменшилась у зв'язку з частковою сплатою заборгованості та складає 2472,62 грн. за період з 01.11.2009 року по 30.09.2013 року. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість наданих послуг за зазначений період, у зв'язку з чим виникла заборгованість. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, враховуючи вимоги закону щодо трирічного строку позовної давності, однак просив суд поновити строк позовної давності з моменту звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, а саме з 18.10.2010 року. Також представник позивача пояснив, що у оскаржуваний період відповідачами здійснювалася оплата вартості послуг за теплопостачання, однак, з моменту зарахування коштів на рахунок КП «ХТМ» їх власником стає вже теплопостачальна організація. Як власник отриманих коштів КП «ХТМ» зараховує отримані кошти відповідно до призначення платежу, а залишок коштів, які є його власністю та не підпадають під призначення платежу, вказаного споживачем у платіжному документі, зараховує на оплату послуг за попередній період, здійснюючи повноваження розпорядження своїм майном. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що позивачем не надано доказів в обґрунтування існування заборгованості за послуги теплопостачання в розмірі 2472,62 грн. Просив застосувати трирічний строк позовної давності з моменту пред'явлення позову до суду. Також зазначив, що реальна заборгованість складає 53,39 грн. На цій підставі просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, надали суду заяву, в якій просили справу слухати у їх відсутності та довірили представляти свої інтереси [PERSON]. Суд, дослідивши матеріали справи, заперечення відповідача, вислухавши пояснення сторін, оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Стаття 11 Цивільного кодексу України передбачає різні підстави виникнення цивільних прав і обов'язків. Крім договорів і інших угод цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Так, згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630 позивач надає послуги з централізованого опалення та підігріву води для потреб гарячого водопостачання. Судом встановлено, що відповідачі є наймачами жилого приміщення - квартири за адресою: [ADDRESS] та користуються послугами з центрального опалення та підігріву води, у зв'язку з чим вони перебувають з позивачем у зобов'язальних відносинах та у них виникають відповідні цивільні права та обов'язки. Відповідно до розрахунків, які надані позивачем, заборгованість відповідачів за споживання послуг з теплопостачання за період з 01.11.2009 року по 30.09.2013 року складає 2472,62 грн. Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договорів найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну відповідальність за зобов'язаннями. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власником квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або до затверджених нормативів (норм) споживання. Відповідно до п.29 Правил споживач має право на зменшення розміру плати у разі надання послуг не в повному обсязі, зменшення їх якості, зокрема, відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання. Також, відповідно до пункту 24.3 статті 24 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» при використанні документа на переказ готівки ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі. Відповідно до пункту 30.1 статті 30 вищевказаного закону переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Отже, на момент переказу коштів споживач є власником коштів, які він сплачує за послуги з теплопостачання, і тому на підставі ч.1 ст.319 ЦК України розпоряджується ними на свій розсуд, зазначаючи у платіжному документі призначення платежу. З моменту ж зарахування коштів на рахунок КП «Харківські теплові мережі» їх власником стає вже теплопостачальна організація. Як власник отриманих коштів КП «Харківські теплові мережі» зараховує отримані кошти відповідно до призначення платежу, вказаного споживачем у платіжному документі, зараховує на оплату послуг за попередній період відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, здійснюючи розпорядження своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи, призначення платежу у квитанціях визначалось одним місяцем, а в окремих - двома місяцями, що у відповідності до положень ст. 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», п.24.3 ст.24 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ст. 319 ЦК України надавало право позивачу після зарахування суми коштів відповідно до вказаного у квитанції цільового призначення, залишок їх зарахувати за попередній період на власний розсуд. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом з тим, у ст. 256 ЦК України вказано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач звернувся з позовом 18.11.2013 року, в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01.11.2009 року по 30.09.2013 року, тобто включаючи період з 01.11.2009 року по 17.11.2010 року після спливу строку позовної давності. Представник позивача у позові та в судовому засіданні просив суд поновити строк позовної давності, починаючи з моменту подачі до суду заяви про видачу судового наказу щодо вимог про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання, а саме з 18.10.2010 року. У ч. 1 ст. 261 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У позовній заяві та у судовому засіданні представник позивача не довів наявність поважних причин, з яких пропущено строк звернення до суду з позовом. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 267 ЦК України та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, вимога позивача про стягнення заборгованості за період з 01.11.2009 року по 17.11.2010 року заявлена поза межами строку позовної давності, в зв'язку із чим сума заборгованості за цей період, не підлягає стягненню, оскільки як вбачається із заяви, поданої відповідачами, вони просять суд застосувати строк позовної даності у три роки з моменту пред'явлення позову до суду. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за період з 18.11.2010 року по 30.09.2013 року, то така вимога підлягає задоволенню на підставі вищевикладеного. Відтак, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність законних підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача суми заборгованості за спожиту теплову енергію в період з 18.11.2010 року по 30.09.2013 року у розмірі 1373,52 грн. Також, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 229,40 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial