Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Представник Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, мотивуючи свої вимоги тим, що у період з 01.02.2009 року по 01.06.2014 року відповідачу було надано послуги з централізованого опалення та постачання гарячої\~води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS], на загальну суму 7062,87 грн. Боржник частково оплатив борг в розмірі 5198,57 грн. Станом на 01.06.2014 року загальна сума заборгованості складає 1864,30 грн. Проте відповідач продовжував накопичувати заборгованість по оплаті за надані послуги, у звязку з чим загальна сума заборгованості збільшилася і станом на 01.09.2017 року складає 11698,89 грн. (розрахунок із зазначеним перерахованим сальдо боргом за минулий період в сумі 1619,30 грн. Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги у розмірі 11698,89 гривень, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн. Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач просить відмовити суд у задоволенні позовних вимог у сумі 2561,77 грн. нараховану за період з лютого 2009 року по грудень 2014 року, у звязку зі збігом позовної давності. Крім того позивачем заявлено вимогу про стягнення 978,59 грн. суми богу за постачання гарячої води, однак вказана сума погашена відповідачем 21.09.2017 року, про що суду надано копію квитанції. Також позивачем при зверненні до суду не враховано оплату відповідача за централізоване опалення у сумі 1800,00 грн., яка здійснена до предявлення позову. Позивачем подані заперечення на відзив, у яких позивач посилається на те, що відповідач набув право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], на підставі прийняття спадщини. Однак позивач дізнавшись про залишок заборгованості не мав змогу у встановлені строки звернутися до суду з причин відсутності інформації про власника приміщення. Лише після отримання відповідних відомостей позивач зміг реалізувати своє право на судовий захист. Також позивачем підтверджено, що відповідачем погашено борг за централізоване гаряче водопостачання, а борг за централізоване опалення за період 01.02.2009 року по 31.08.2018 року залишився і складає 9170,30 грн. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 9170,30 грн. та судовий збір у розмірі 1600,00 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначено, що представник не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованими листами із повідомленнями. Причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив, відзив не надав. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надходили. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає можливим, за згодою представника позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідача. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що власником квартири за адресою: [ADDRESS], з 22.09.2007 року є [PERSON], що підтверджується Інформацією з Реєстру права власності на нерухоме майно. Звертаючись до суду з позовною заявою, яка в процесі розгляду була уточнена, позивач просить стягнути з відповідача власника вказаної квартири, заборгованість за послуги з централізованого опалення у період за 01.02.2009 року по 31.08.2007 року у розмірі 9170,30 грн. Відповідачем заявлено у відзиві на позовну заяву клопотання про застосування строку позовної давності з лютого 2009 року по грудень 2014 року, оскільки позивач звернувся до суду лише у грудні 2017 року. Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За частинами першою, другою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного суду по справі № справа № 334/10761/15-ц від 08.08.2018 року, в постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15. Матеріалами справі підтверджено, що позивач 06.09.2016 року звертався до суду з заявою про видачу судового наказу, а отже повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, врахувавши, що звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу перервало позовну давність та установивши, що на час подання заяви про видачу судового наказу строк позовної давності щодо деяких платежів вже був пропущений, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за період з вересня 2013 року в межах заявлених позивачем вимог згідно заперечення на відзив відповідача по 31.08.2017 року. Отже, вирішуючи питання про розмір заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з вересня 2013 року по 31.08.2017 року, суд враховує, що за вказаний період відповідачу були надані послуги на суму 12648,66 грн., відповідачем була внесена плата за отримані послуги у розмірі 3740,80 грн., а тому розмір заборгованості за відємним значенням за вказаний період складає 8907,86 грн. У статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до пункту 1 частини першої, пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572, з урахуванням внесених змін постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з централізованого опалення у житлове приміщення за період з вересня 2013 року по 31.08.2017 року, в межах заявлених позовних вимог у розмірі 8907,86 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 1554,08 грн.

Outcome: partial