Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання угоди міни автомобілями ВАЗ-21150 д/н АВ 6781ВМ і DAEWOO SENS д/н АХ 5126АІ, укладеного 24.09.2014 року між [PERSON] та [PERSON] недійсним і про витребування від відповідача на користь позивача автомобіля ВАЗ-21150 д/н АВ 6781ВМ. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] є власником транспортного засобу ВАЗ-21150 держ. номер [NUMBER] 2002р. випуску. 20.10.2012 р. [PERSON] передав даний автомобіль у використання по довіреності [PERSON], залишаючись власником цього автомобіля. На підставі прав, наданих [PERSON], викладених у довіреності, він вирішив помінятися із відповідачем автомобілями, але дану угоду належним чином сторони не оформили, внаслідок чого їх домовленість про обмін автомобілів не вступила в юридичну силу. [PERSON], намагався повернути переданий ним по нездійсненій угоді автомобіль [NUMBER] відповідачу, але [PERSON] від зустрічі з [PERSON] ухилявся, на телефонні дзвінки не відповідав, на письмове звернення про повернення автомобіля відповіді не дав. Дані обставини змусили позивача та його представника звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнав, зазначивши, що автомобіль купив у м. Кривий Ріг, в органах ДАІ його не реєстрував. Відповідач зазначив, що повідомляв [PERSON], що автомобіль зареєстрований на фірму «Міраж». Він надав представнику позивача дані автомобіля для перевірки в органах ВРЕР УДАІ. Відповідач зазначив, що автомобіль перепродав, автомобіль розбитий і не підлягає ремонту. (а.с. 50) В судовому засіданні встановлено, що відповідно до розписки, [PERSON] та [PERSON] обмінялись автомобілями Sens АХ 5126АІ та автомобілем ВАЗ 2115, з обміном сторони згоді, претензій один до одного не мають (а.с. 8). Згідно листа управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, власником транспортного засобу DAEWOO SENS номерний знак [NUMBER] є ТОВ «Міраж», яке знаходиться у Київському районі м. Харкова. Відповідно даного листа, транспортний засіб DAEWOO SENS номерний знак [NUMBER], оголошений в розшук згідно постанови про розшук майна боржника від 05.02.2014 року за виконавчим провадженням № 41533603 (а.с. 6). Згідно листа від 24.04.205 року центру надання послуг повязаних з використанням атотранспортних засобів по Бобринецькому та Компаніївському районів, власником автомобіля [NUMBER] 2002 р.в., зареєстрований 17.05.2012 року Липовецьким МРЕВ Вінницької області є [PERSON] (а.с.51). Згідно довіреності від 22.05.2014 року, наданої на запит суду приватним нотаріусом [PERSON], [PERSON], діючий від імені власника автомобіля [PERSON] уповноважив, крім інших осіб, [PERSON] розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду, позичку) автомобілем ВАЗ 21150, 2002 року випуску. (а.с. 99). Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] попросив його, щоб він був присутній при обміні автомобіля з [PERSON]. За словами свідка зустріч була на дорозі. Обидві сторони подивились автомобілі та погодились на обмін добровільно. Відповідач [PERSON] пропонував перевірити машину у МРЕВ. Зі сторони позивача було присутні три чоловіка, а з сторони відповідача два. Свідок пояснив, що мова про розшук автомобіля не йшла. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснив, що був присутній при обміні автомобілями за проханням представника позивача [PERSON] Свідок зазначив, що з другим свідком були на вулиці, обміну документами особисто свідок не бачив. Він бачив, що представник позивача та відповідач приїхали на автомобілях. Свідок зазначив, що з відповідачем було двоє людей. Свідок зазначив, що його запросив [PERSON] поїхати з ним обміняти автомобіль, автомобіль міняли на дорозі між м. Миколаїв та м. Бобринець. Свідок відповідача знаходився з ними і не міг бачити передачу документів. Розмов про перевірку машини свідок не чув. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснив, що до нього підійшов представник позивача і запропонував йому поїхати з ним і бути присутнім при обміні автомобілів. Десь через 2 дні вони поїхали, сторони обдивились автомобілі, сіли в автомобіль і щось там писали. Момент передачі документів свідок не бачив. Машина на якій вони приїхала, була представника позивача [PERSON] по нотаріально завіреній довіреності. Про те, щоб перевірити машину в ДАІ за словами свідка мова не йшла. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 715 ЦК України визначено, що за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору міни. Згідно ст. 716 до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Відповідно до вимог\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За положеннями ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У розумінні ст. 387 ЦК України позивач повинен довести, а суд встановити факти, які не тільки доводять право власності позивача на майно, а і його право на витребування цього майна; вибуття майна з володіння позивача і знаходження його у відповідача; незаконність володіння відповідачем майном позивача; відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин щодо спірного майна. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.). Правовомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.). У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Причому інколи всі разом або деякі з них можуть належати і не власнику, а іншому володільцю майна, наприклад, довірчому власнику майна, орендатору тощо. На відміну від прав власника, правомочності іншого законного володільця, навіть зі схожими правомочностями власника, не тільки не виключають прав самого власника на це майно, а й зазвичай виникають із його волі і в передбачених ним межах (наприклад, договір найму, договір управління майном). Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: dismissed