Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Представник ПАТ «АКБ «Капітал» звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із зазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що 11 жовтня 2013 року між ПАТ «АКБ «Капітал» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 1/12/308/22-08-13/0007, згідно з яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 20000 гривень строком до 10 жовтня 2015 року зі сплатою 36 % річних. Відповідно до п.п 1.8., 3.4.1 кредитного договору позичальник зобов'язується погашати заборгованість перед банком по наданому кредиту та нараховані відсотки згідно до встановленого графіку. В порушення зазначеного, позичальник не виконує умови кредитного договору і вимог діючого законодавства щодо обов'язковості договору та зобов'язань, що з нього випливають, для належного виконання сторонами. Даний факт підтверджується наявністю заборгованості позичальника згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 03 лютого 2016 року. Всього заборгованість відповідача перед банком за договором з урахуванням пені та штрафу складає 58371,07 гривень, яку позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «АКБ «Капітал». Представник позивача, діючий за довіреністю, [PERSON], у судове засідання не зявилась, надавши суду заяву з проханням розгляд справи провести за її відсутності, при цьому на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин повторно, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. 11 жовтня 2013 року між ПАТ «АКБ «Капітал» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 1/12/308/22-08-13/0007 (далі договір). Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, банк надає позичальнику споживчий кредит у сумі 20000 гривень зі сплатою 36% річних. Відповідно до п. 1.4. кредитного договору строк надання споживчого кредиту за даним договором з 11 жовтня 2013 року по 10 жовтня 2015 року. Відповідно до п. 1.9 кредитного договору підписанням даного договору позичальник про те, що йому до укладення даного договору в письмовій формі була надана повна, необхідна, доступна, достовірна та своєчасна інформація про умови кредитування, а також про орієнтовну сукупну вартість кредиту. Відповідно до п.п. 4.1 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами банк має право вимагати від позичальника сплати пені у розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу. Відповідно до п. 4.2 кредитного договору у випадку порушення позичальником строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами. Банк має право вимагати сплатити штраф у розмірі 50% від суми виданого кредиту. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1/12/308/22-08-13/0007 від 11 жовтня 2013 року вбачається, що у відповідача станом на 03 лютого 2016 року мається перед банком борг на загальну суму 58371,08 грн., яка складається з: заборгованість з повернення кредитних коштів 13713,55 грн.; заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами - 7994,11 грн.; пеня за прострочення основної судної заборгованості -17847,28 грн.; пеня за несплачені проценти 8816,14 грн.; штраф 10000 грн. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За вимогами ст. 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які божник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визна¬чених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В порушення зазначеного, позичальник не виконує умови кредитного договору і вимог діючого законодавства щодо обов'язковості договору та зобов'язань, що з нього випливають, для належного виконання сторонами. Даний факт підтверджується наявністю заборгованості позичальника згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 03 лютого 2016 року. Суд при цьому вважає, що до правовідносин, що склались між сторонами необхідно застосувати Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року. Так за ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. В п. 5 ст. 11 «Прикінцевих та перехідних положень» вказаного Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема, затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Згідно ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції - визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Згідно Наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ № 33/6/а від 7 жовтня 2014 року «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). На виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» за Розпорядженням № 1275-р від 2 грудня 2015 року Кабінету Міністрів України відповідно до п. 20 ч. 1 «Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» місто Маріуполь Донецької області було віднесено до вказаного «Переліку». За матеріалами справи було встановлено, що відповідач, [PERSON], зареєстрований та постійно мешкає в м. Маріуполі з 2002 року, тому на нього розповсюджуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», які є досі чинними. З урахуванням наведеного суд вважає необхідним відмовити ПАТ «АКБ «Капітал» у його вимогах до відповідача щодо стягнення суми штрафу, суми пені за прострочення основної судної заборгованості, а також суми пені по несплаченими процентами за порушення виконання зобовязання за кредитним договором, що були наховані банком після 14 квітня 2014 року, оскільки зазначені вимоги банку суперечать ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», бо ці суми неустойки, нараховані після 14 квітня 2014 року, після набрання чинності Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не були представниками банку скасовані, що вимагає цей Закон. На підставі переліченого судом встановлено у судовому засіданні факт наявності у відповідача відповідальності перед ПАТ «АКБ «Капітал» за невиконане зобовязання по кредитному договору від 11 жовтня 2013 року на загальну суму 21707,66 грн., що складається з заборгованості з повернення кредиту 13713,55 грн.; заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами 7994,11 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). На підставі зазначеного з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також витрати по сплаті судового збору в розмірі 512 грн. 47 коп.( (1378*21707,66) / 58371,07). На підставі ст. ст. 526, 530, 549, 551, 610, 1054 ЦК України, ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ППВСС України №10 від 17 жовтня 2014 року,

Outcome: partial