Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

Представник позивача - адвокат Задерецький Віталій Анатолійович звернувся до суду із позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, уточнивши який, остаточно просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на користь позивача на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , з 09.07.2013 року по 01.01.2020 року у розмірі 81979 грн. 78 коп. та судові витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, представник позивач зазначив, що за рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 06.08.2013 року за виконавчим листом по справі №478/1164/13-ц (провадження №2/478/255/2013) з відповідача примусово стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.07.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Однак, відповідач оплату аліментів не здійснював. Відповідно до розрахунку Казанківського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заборгованість відповідача по аліментам, станом на 01.01.2020 року становить 81979 грн. 78 коп. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання рішення суду, позивач просить стягнути з нього неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в судовому порядку. Ухвалою від 01.06.2020 року було прийнято позовну заяву та відкрито провадження за вказаним позовом, а справу призначено до підготовчого засідання. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, 07.07.2020 року представник позивача, надав до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника, в якому позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на зазначений позов не подав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, під час шлюбу між сторонами у них народилась дитина, - син [PERSON] , [INFO] , про що, відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , 25.05.2013 року складено відповідний актовий запис №32. Згідно копії виконавчого листа, виданого Казанківським районним судом Миколаївської області 18.08.2013 року, на підставі рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 06.08.2013 року (справа №478/1164/13-ц, провадження №2/478/255/2013), з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.07.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 02.12.2014 року між сторонами було розірвано шлюб. [PERSON] допустив заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , яка за період з 09.07.2013 року по 01.01.2020 року становить 81979 грн. 78 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості по сплаті аліментів, виданим державним виконавцем Казанківського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області. У пункті 9 частини першої статті 129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Відсутність гарантій виконання судового рішення в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є порушенням права на справедливий, відкритий і швидкий судовий розгляд справи. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на дитину, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою ст.196 СК України. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Верховний Суд в своїй постанові від 12.09.2018 року у справі №522/26181/15-ц зазначив, що відповідно до частини першої статті 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пеню) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. ЇЇ завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Таким чином, враховуючи наявність у відповідача перед позивачкою заборгованості по сплаті аліментів, відсутність в матеріалах справи жодної інформації (доказів) щодо матеріального/сімейного стану платника аліментів або застосування відносно нього заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», що можуть бути враховані при визначенні розміру неустойки, а тому суд вважає необхідним стягнути з останнього неустойку (пеню) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня ухвалення рішення, проте в межах позовних вимог (з березня 2016 року до травня 2019 року). При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц прийшла до висновку, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Вирішуючи спір, суд, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що відповідач допустив прострочення щодо сплати аліментів, а тому позивач має право на стягнення пені, відповідно до частини першої статті 196 СК України. З урахуванням вищенаведеного, суд погоджується з сумами розрахунку пені, наданими позивачем. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість по аліментам виникла саме з вини відповідача, який, призначені за судовим рішенням аліменти за вказаний період своєчасно та у визначеному розмірі не сплачував, та не надав доказів, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів: на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , з 09.07.2013 року по 01.01.2020 року становить 81979 грн. 78 коп. Що стосується вимог представника позивача стосовно стягнення з відповідача судових на правову допомогу у розмірі 10000 грн., то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Як передбачено ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто, законодавець пов`язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі. Верховний Суд у своїй Постанові від 03.05.2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Представником позивача на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу не надано до суду ніяких доказів, не надано ні договору про надання правової допомоги, ні акту виконаних робіт з розрахунком часу витраченого на надання правової допомоги, у зв`язку з чим, суд не може достовірно встановити, з наявних в матеріалах справи документів, що фактично такі послуги дійсно надавалися, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, що входить до предмету доказування по справі, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає. Загальний розмір неустойки (пені) становить 81979 грн. 78 коп., тому, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial