Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Наказом №150-к від 3.06.2016 року [PERSON] було звільнено з посади інспектору кадрів відділу кадрів підприємства-відповідача у зв»язку із ліквідацією підприємства на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України і цим же наказом зобов»язано виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки та вихідну допомогу відповідно до ст.44 КЗпП України. При цьому, позивачу було видано розрахунковий лист за травень-червень 2016 року, однак розрахунок на підставі вказаного розрахункового листка проведено не було та не виплачено зазначені суми в розмірі 18367,03 грн., які складаються із : 1142,86 грн. посадового окладу; грошової компенсації за невикористану відпустку в розмірі 7028,96 грн.; індексацію заробітної плати в розмірі 286,86 грн.; вихідну допомогу в розмірі 9908,35 грн. Також, в позові зазначено, що у розрахунковому листі не всі виплачені раніше суми враховано при визначенні вихідної допомоги. Так, у травні 2016 року позивачу нараховано і виплачено премію в розмірі 3600,00 грн., яку не враховано при розрахунку розміру вихідної допомоги, а розмір індексації заробітної плати за травень 2016 року складає 449,50 грн., однак, згідно розрахунку в позові, з урахуванням цього, розмір вихідної допомоги повинен складати 11900,00 грн., а не 9908,35 грн., як вказано в розрахунковому листі відповідача. Розмір компенсації за невикористану відпустку, на думку сторони позивача та з наведеними розрахунками повинен складати 8233,06 грн., а не 7028,96 грн. Разом з тим, фактичний розрахунок відповідача з позивачем не проведений, грошові кошти у день звільнення та на час подачі позову до суду [PERSON] виплачені не були. У зв»язку із порушенням своїх трудових прав, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь позивача 39412,79 грн. з яких: посадовий оклад - 1142 грн. 86 коп.; компенсація за невикористані відпустки у розмірі - 8322 грн., 06 коп.; вихідна допомога - 11900 грн. 01 коп.; індексація заробітної плати - 286 грн.86 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.06.2016 р. по день подання позову до суду 18.07.2016р., розрахований за формулою наведеною в позовній заяві -17850 грн. 00 коп. По даній справі 12.10.2016 р. було ухвалено заочне рішення, яким задоволено вимоги [PERSON] в тому числі вирішено питання про стягнення судових витрат, зокрема, витрат на правову допомогу, оскільки представник позивача було залучено до участі в справі в якості особи, яка надає правову допомогу в порядку положень ст. 56 ЦПК України. 11.04.2017 р. за відсутності заперечень з боку представника позивача заочне рішення було скасовано, справу призначено до нового розгляду в загальному порядку. В подальшому представником [PERSON] було подано заяву про збільшення вимог, відповідно до якої представник остаточно просив стягнути на користь [PERSON] заборгованість по виплаті заробітної плати при проведенні розрахунків при звільненні в розмірі 21 562,79 грн., а саме: 1 142, 86 грн. посадового окладу, 8 233,06 грн. грошової компенсації за невикористану відпустку, 11 900,01 грн. вихідної допомоги, 286,86 грн. індексації заробітної плати та середній заробіток за весь час затримки проведення розрахунків при звільненні у розмірі 152 915,00 грн. В судовому засіданні представник [PERSON] підтримав вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову. Пояснив, що позивачем не надано на підтвердження своїх вимог жодних належних і допустимих доказів. Позивач керувався розрахунками та сумами, які не надавались підприємством, та дані яких не підтверджуються даними бухгалтерського обліку підприємства. Крім того, заборгованість відповідача перед [PERSON] взагалі відсутня. У ході виконання своїх обов»язків Головою комісії з припинення підприємства були виявлені значні перевитрати не передбачені у фінансовому плані підприємства, що були здійсненні колишнім керівником. Так у 2016 р. працівникам відповідача нараховувались та сплачувались премії в тому числі і позивачу без достатніх правових підстав. Також безпідставно позивачу нараховано і матеріальну допомогу на оздоровлення дитини шкільного віку у розмірі 250 000,00 грн. Такі накази у травні 2016 року були скасовані. Загалом позивачу було безпідставно виплачено 226 463,26 грн. При звільненні позивачу було нараховано 18 376,03 грн., до виплати належало - 14 785,45 грн., проте, оскільки [PERSON]. мала заборгованість перед підприємством, сума у розмірі 14 785,45 грн. була зарахована позивачу в порядку ст. 601 ЦК України і зобов»язання [PERSON] щодо повернення підприємству коштів були припинені на цю суму. Про проведення такого зарахування позивач була повідомлена листом відповідача в серпні 2016 року. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як свідчить запис у трудовій книжці позивача, [PERSON] дійсно працювала у відповідача з 24.02.2015 року на посаді інспектора з кадрів відділу кадрів. При цьому, відповідно до наказу №150-к від 03.06.2016 року, копія якого міститься в матеріалах справи, вона була звільнена з 03.06.2016 року із вказаної посади у зв»язку з ліквідацією підприємства, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України . Також у вказаному наказі зазначено про виплату [PERSON] : грошову компенсацію за 16 невикористаних днів щорічної відпустки: 12 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 29.11.2015 по 3.06.2016 та 4 календарні дні невикористаної щорічної відпустки за особливий характер праці, відповідно до умов Колективного договору, за період роботи з 29.11.2015 по 03.06.2016; грошову допомогу у розмірі середньомісячного заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України. Приписами ст.44 КЗпП України встановлено, що при припиненні трудового договоруз підстав, зазначених у пункті 6 статті 36та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу,працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку;у разі призову або вступу на військову службу,направлення на альтернативну (невійськову) службу(пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективногочи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Представник відповідача зазначає, що дані вказані у позові не відповідають дійсності по - перше, а по - друге у зв»язку із здійсненням без достатньої правової підстави виплат премій та матеріальної допомоги [PERSON] суми, що мали бути виплачені позивачу після в зарахування таких вимог підприємства та зменшення на цю суму суми боргу. За положеннями ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу Однак, під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що керівником виносились розпорядження про такі відрахування. Положеннями ст. 601 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Проте, дана норма матеріального права не застосовується до правовідносин, які виникли між роботодавцем та працівником, які регулюються положеннями спеціального закону - КЗпП України. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення (ч. 1 ст. 116 КЗпП України). При розрахунку вихідної допомоги необхідно керуватися «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженим Постановою Кабінету міністрів України №100 від 08.02.1995 року в п.п. «є» п.1 якого передбачено його застосування Згідно абз. 3 п.2 вказаного Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюєтьсявиходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Згідно копії розрахункового листка за травень 2016 року вбачається, що [PERSON] нараховано та виплачено премію за травень 2016 року в розмірі 3600,00 грн., суму якої не враховано при розрахунку розміру вихідної допомоги. При цьому, розмір вихідної допомоги розраховується, враховуючи виплати за квітень та травень 2016 року. В даному випадку розмір вихідної допомоги розраховується наступним чином: 7238,10 (оклад квітень 2016) + 2895,24 грн. (премія квітень 2016)+8000,00 (оклад травень 2016)+3600,00 (премія травень 2016) = 22610,02 грн. / 38 (кількість фактично відпрацьованих днів за квітень-травень 2016) х 20 (середня кількість робочих днів у розрахунковому періоді) = 11900,01 грн. Виходячи із вказаного, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. Відповідно до положень ст.. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам частини втрати доходу у зв»язку із порушенням строків її виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу ( особи ). В свою чергу за приписами ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам частини втрати доходу у зв»язку із порушенням строків її виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати ( далі - компенсація ) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Як свідчить розрахунок, що його було перевірено в судовому засіданні, розмір індексації заробітної плати за травень 2016 року складає 286,86 грн. Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. А положення абз.1 п.2 цього Положення передбачають, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Згідно наданих позивачем копій розрахункових листків, її заробіток за останні 12 місяців перед місяцем виплати компенсації становить 183185,51 грн. (розрахунки наведені в позові і перевірені судом). Кількість днів року за вирахуванням святкових і неробочих днів становить - 356, невикористаної відпустки - 16 днів (згідно наказу про звільнення). Розмір компенсації за невикористану відпустку при звільненні розраховується наступним чином: 183185,51/356 х 16 = 8233,06 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Зважаючи на те, що під час розгляду справи не встановлено обставин, які свідчать про те, що вищевказані належні позивачеві суми були виплачені відповідачем згідно до вимог чинного законодавства, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача: посадовий оклад - 1142 грн. 86 коп.; компенсація за невикористані відпустки у розмірі - 8322 грн., 06 коп.; вихідна допомога - 11900 грн. 01 коп.; індексація заробітної плати - 286 грн.86 коп. є обґрунтованими, доведеними належними і допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, у випадку розрахунку середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку, за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів. Враховуючи робочі дні у квітні-травні 2016 року - 38, заробітну плату позивача за вказані місяці (10560,52 + 12049,50 грн.), середньоденна заробітна плата позивача становить (10560,52 + 12049,50 грн.)/ 38 = 595,00 грн. За розрахунком, наданим представником позивача та перевіреним судом, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 03.06.2016 по 15.06.2017 р. становить за розрахунком представника позивача, який було перевірено під час розгляду справи, 152 915,00 грн., які,відповідно до вимог чинного законодавства України також підлягають стягненню з відповідача. З огляду на вказані положення чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України та вважає за можливе стягнути з відповідача витрати на правову допомогу, підтверджені належним чином, у розмірі 1 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved