Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

представник Державного підприємства «Харківський електромеханічний завод» подав до суду позовну заяву та просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором зберігання № 1/ДХ від 01 вересня 2013 року в розмірі 180403,26 гривень, з яких: 108475,15 гривень основний борг за договором; 7719,00 гривень проценти за використання грошових коштів; 64209,11 гривень збитки від інфляції. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 01 вересня 2013 року між Державним підприємством «Харківський електромеханічний завод» та [PERSON] укладено договір зберігання № 1/ДХ, відповідно до умов якого позивач зобовязався зберігати маневровий тепловоз ТГМ-4А, а відповідач зобовязався у встановлений цим договором порядок та строки перераховувати кошти за зберігання тепловозу. Позивач повністю виконав свої зобовязання за договором зберігання № 1/ДХ від 01 вересня 2013 року, проте відповідач свої зобовязання щодо своєчасного розрахунку з ДП «ХЕМЗ» не виконав, в результаті чого, станом на 01 листопада 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 108475,15 гривень. Оскільки грошові кошти за вищевказаним договором не сплачені, відповідач зобовязаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням, встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 64209,11 гривень та проценти річних від простроченої суми в розмірі 7719,00 гривень. За вказаних обставин позивач змушений звернутися до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року відкрито провадження по справі. Представник Державного підприємства «Харківський електромеханічний завод» - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення вимог позивача заперечував, посилаючись на те, що дійсно 01 вересня 2013 року між ним та Державним підприємством «Харківський електромеханічний завод» укладено договір зберігання № 1/ДХ, предметом якого був тепловоз і він сумлінно виконував обовязки за вказаним договором шляхом внесення грошових коштів в касу підприємства до 11 листопада 2014 року. Після зміни керівництва підприємства, його перестали пускати на територію, що ускладнило проведення платежів і до нього виходила співробітник бухгалтерії, який приймав гроші, але будь яких документів про їх утримання не видавала посилаючись на те, що усі кошти обліковуються. Потім йому стало відомо, що майно, яке підлягало зберіганню - втрачено. Представник [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, в судовому засіданні проти задоволення вимог позивача заперечував, посилаюсь на те, що позивачем не виконано умови договору зберігання тепловозу і він не зберіг предмет зберігання, тому у відповідача відсутні підстави для оплати послуг позивача. Будь-яких заяв та клопотань сторонами не надано. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 01 вересня 2013 року між Державним підприємством «Харківський електромеханічний завод» та [PERSON] укладено договір зберігання № 1/ДХ, відповідно до умов якого відповідач передав на зберігання ДП «ХЕМЗ» маневровий тепловоз ТГМ-4А та зобовязався щомісячно сплачувати позивачу платіж за зберігання майна в розмірі 6455,00 гривень з ПДВ; грошові кошти за надані послуги передаються шляхом перерахування на розрахунковий рахунок позивача. Додатковою угодою № 1 до договору зберігання № 1/ДХ від 01 вересня 2013 року, яка укладена 03 січня 2014 року між позивачем та відповідачем, збільшено розмір виплати за зберігання тепловоза ТГМ-4А до 6870,11 гривень з ПДВ на місяць та визначено строк дії договору зберігання № 1/ДХ від 01 вересня 2013 року до 31 грудня 2014 року. Додатковою угодою № 2 до договору зберігання № 1/ДХ від 01 вересня 2013 року, яка укладена 02 січня 2015 року між позивачем та відповідачем, збільшено розмір виплати за зберігання тепловоза ТГМ-4А до 7129,86 гривень з ПДВ на місяць та визначено строк дії договору зберігання № 1/ДХ від 01 вересня 2013 року до 31 грудня 2015 року. Також суду надано: лист [PERSON] від 09 липня 2015 року з проханням на виїзд локомотива ТГМ-4А зав. № 2452 для проходження огляду на станції «Харків - Сортувальний»; акт звірки взаємних розрахунків за договором зберігання № 1/ДХ від 01 вересня 2013 року між ДП «ХЕМЗ» та [PERSON] за період з 01 січня до 31 грудня 2014 року, де вказано що сальдо на кінець періоду складає 54426,21 гривень; акт звірки взаємних розрахунків за договором зберігання № 1/ДХ від 01 вересня 2013 року між ДП «ХЕМЗ» та [PERSON] за період з 01 січня до 31 березня 2015 року, де вказано що сальдо на кінець періоду складає 75815,79 гривень. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 01 листопада 2017 року загальна сума заборгованості відповідача за договором зберігання № 1/ДХ від 01 вересня 2013 року за період з вересня 2014 року до 18 серпня 2015 року складає 108475,15 гривень з яких: за вересень 2013 року заборгованість в розмірі 2455,00 гривень; інфляція в розмірі 2779,68 гривень; 3% річних в розмірі 301,00 гривень; за травень 2014 року заборгованість в розмірі 3880,44 гривень; інфляція - 3528,19 гривень; 3% річних - 340,00 гривень; за червень 2014 року заборгованість в розмірі 6870,11 гривень; інфляція 6116,60 гривень; 3% річних - 584,00 гривень; за липень 2014 року заборгованість в розмірі 6870,11 гривень; інфляція - 6064,86 гривень; 3% річних 567,00 гривень; за серпень 2014 року заборгованість в розмірі 6870,11 гривень; інфляція - 5962,20 гривень; 3% річних 549,00 гривень; за вересень 2014 року заборгованість в розмірі 6870,11 гривень; інфляція - 5600,55 гривень; 3% річних 532,00 гривень; за жовтень 2014 року заборгованість в розмірі 6870,11 гривень; інфляція - 5308,27 гривень; 3% річних 515,00 гривень; за листопад 2014 року заборгованість в розмірі 6870,11 гривень; інфляція - 5081,19 гривень; 3% річних 498,00 гривень; за грудень 2014 року заборгованість в розмірі 6870,11 гривень; інфляція - 4733,10 гривень; 3% річних 481,00 гривень; за січень 2015 року заборгованість в розмірі 7129,86 гривень; інфляція - 4549,97 гривень; 3% річних 481,00 гривень; за лютий 2015 року заборгованість в розмірі 7129,86 гривень; інфляція - 3962,10 гривень; 3% річних 464,00 гривень; за березень 2015 року заборгованість в розмірі 7129,86 гривень; інфляція - 2880,93 гривень; 3% річних 446,00 гривень; за квітень 2015 року заборгованість в розмірі 7129,86 гривень; інфляція 1651,54 гривень; 3% річних 428,00 гривень; за травень 2015 року заборгованість в розмірі 7129,86 гривень; інфляція - 1462,51 гривень; 3% річних 410,00 гривень; за червень 2015 року заборгованість в розмірі 7129,86 гривень; інфляція - 1428,27 гривень; 3% річних 393,00 гривень; за липень 2015 року заборгованість в розмірі 7129,86 гривень; інфляція - 1514,72 гривень; 3% річних 374,00 гривень; за 18 днів серпня 2015 року заборгованість в розмірі 4139,92 гривень; інфляція - 1584,43 гривень; 3% річних 356,00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Плата за зберігання та строки її внесення, відповідно до ст. 946 ЦК України, встановлюються договором зберігання. Відповідно до статей 950 та 951 ЦК України, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд аналізуючи\~доводи представника\~позивача,\~відповідача,\~його представника,\~надані докази,\~вважає,\~доведеним,\~що відповідач\~не виконав\~свої зобовязання про оплату послуг зберігання тепловозу, у строки та на умовах, встановлених договором зберігання № 1/ДХ від 01 вересня 2013 року, тому сума заборгованості у розмірі 165304,33 гривень по оплаті послуг зберігання за період: вересень 2013 року; з 01 травня 2014 року до 01 червня 2015 року, підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку. Таким чином суд частково задовольняє вимоги позивача та відмовляє в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за договором зберігання за липень 2015 року та 18 днів серпня 2015 року за їх недоведеністю та безпідставністю, оскільки позивачем не доведено, що оплата за вказаний місяць повинна була бути проведена до 20 липня 2015 року, а у судовому засіданні позивач визнав, що 20 липня 2015 року предмет застави (тепловоз) залишив територію підприємства, де він зберігався, на територію підприємства не повертався і у серпні 2015 року предмет застави (тепловоз) у позивача не перебував. На підставі викладеного суд стягує з відповідача на користь ДП «ХЕМЗ» суму заборгованості в розмірі 165304,33 гривень (165304,33 гривень = 180403,26 гривень (9018,58 гривень (сума заборгованості, інфляції та 3% річних за липень 2015 року) + 6080,35 гривень (сума заборгованості, інфляції та 3% річних за 18 днів серпня 2015 року)), при цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача, що він сплачував грошові кошти на виконання умов договору зберігання, оскільки відповідач не надав доказів на підтвердження такої оплати, у судовому засіданні відповідач не зміг вказати за який період він розрахувався з позивачем, і сумнівним є що за відмови видати документ про отримання грошових коштів, передача грошових коштів у такий спосіб продовжувала мати місце, тим більше, що за договором зберігання відповідач мав розраховуватись шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок. Також, суд критично ставиться до посилань представника відповідача на те, що у звязку із втратою предмета зберігання відсутні підстави для стягнення коштів за його зберігання та не приймає їх до уваги, оскільки втрата зберігачем предмета зберігання не звільняє поклажодавця від оплати послуг зберігання за період коли такі послуги надавались, а втрата зберігачем предмета зберігання є підставою для звернення поклажодавцем до суду з відповідним позовом, в тому числі про відшкодування завданих збитків. Враховуючи викладені обставини, суд частково задовольняє вимоги позивача і питання про розподіл судових витрат вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України - сплату судового збору покладає на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, при цьому враховує, що за платіжним дорученням № 227 від 23 жовтня 2017 року позивачем при предявленні позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 2860,49 гривень.

Outcome: partial