Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.04.2014 року між позивачем та відповідачем була підписана Рамкова угода № FW105.826, згідно з умовами п. 2.1 якої відповідач зобов`язувався здійснити кредитування позивача у межах встановлених договором лімітів, а останній своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань. Натомість відповідач не виконав умов підписаної угоди, не передав позивачу жодних грошових коштів, тим самим кредит позивачу не виданий як позичальнику. Просить визнати рамкову угоду недійсною. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача по справі, дослідивши матеріали справи вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 18.04.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» була підписана Рамкова угода № FW105.826, згідно з умовами п. 2.1 якої відповідач зобов`язувався здійснити кредитування позивача у межах встановленого договором ліміту кредитування, який складає 5 000 000,00 грн., а останній своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Представником позивача не надано доказів на підтвердження заявлених вимог, а тому відсутні правові підстави визнавати укладену рамкову угоду недійсною, оскільки вона відповідає нормам чинного законодавства та підлягає виконанню сторонами, у зв'язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed