Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Представник позивача [PERSON], в інтересах [PERSON], звернувся до суду із позовною заявою до територіальної громади с. Кулівці Заставнівського району Чернівецької області про визнання права власності на спадщину за законом. Посилається на те, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] Вказане спадкове майно [PERSON], згідно заповіту від 28.03.2007 року, який на час відкриття спадщини змінений та скасований не був, заповів внуку [PERSON] Проте спадкоємець за заповітом [PERSON] із спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживав і на спадщину після його смерті не претендує. Дружина спадкодавця [PERSON], померла [INFO], згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] Спадкоємцями за законом першої черги майна померлого є доньки - [PERSON], яка на час відкриття спадщини із спадкодавцем не проживала і на спадщину після смерті батька не претендує та [PERSON]- позивач по справі, яка вчасно прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала із батьком. Посилається на те, що позивач [PERSON], має намір оформити свої спадкові права після смерті батька, тому звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, у вигляді згаданого житлового будинку, нотаріусом було відмовлено, оскільки нею не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на спадкове майно за [PERSON] Відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, вона змушена в судовому порядку визнавати право власності на спадкове майно. Позивач [PERSON] та представник позивача - [PERSON], в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та просили їх задовольнити. Представник відповідача територіальної громади с. Кулівці Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу в його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, врахувавши заяви сторін вважає, що визнання представником відповідача територіальної громади с. Кулівці Заставнівського району Чернівецької області позову не суперечить закону, позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] в с. Кулівці Заставнівського району Чернівецької області помер [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.04.2007 року (а.с. 9). Відповідно до ч.ч. 1,1 ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Внаслідок смерті [PERSON] по місцю його останнього проживання - [ADDRESS], відкрилась спадщина на все належне йому майно, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за вищевказаною адресою. Вказане вбачається із довідки Кулівецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №497 від 01.12.2016 року (а.с. 19). За правилами ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу Відповідно до ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. При житті [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Кулівецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області та зареєстрований в реєстрі за №17 від 28.03.2007 р. ( а.с.23), в якому розпорядився усім належним йому майном на користь внука [PERSON] Однак, [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняв та на неї не претендує, про що подав до нотаріальної контори відповідну заяву . Дружина спадкодавця [PERSON], померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.08.2003 р. (а.с.24). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що вбачається із свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 28.04.1956 р. та серії [NUMBER] від 09.09.1960 р.( а.с.25,31) Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1273, ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Судом встановлено, що на виконання вказаних вимог закону дочка спадкодавця [PERSON]- [PERSON], яка на час відкриття спадщини із спадкодавцем не проживала, подала до Заставнівської державної нотаріальної контори заяву про те, що не претендує на спадщину, після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], яка знаходиться в матеріалах спадкової справи №109. Позивач [PERSON] вчасно прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], оскільки на час її відкриття постійно проживала разом із ним в одному будинку, за адресою: [ADDRESS], а тому вважається такою, що прийняла спадщину. Вказане вбачається із довідки Кулівецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області № 495 від 01.12.2016 (а.с.10,26), копії виписки із погосподарської книги (а.с. 15), витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №26324132 від 09.03.2011 року (а.с. 27) та змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №1231/02-31 від 15.12.2016 року (а.с. 24), що досліджені судом. Відповідно до положення ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. На виконання вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України позивач звернулася до Заставнівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] їй було відмовлено у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ, який мав би підтвердити право власності померлого на будинок, що вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №1231/02-31 від 15.12.2016 року (а.с. 24). Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] належав [PERSON], який побудував його на відведеній земельній ділянці. Вказане вбачається із довідки виконавчого комітету Кулівецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 01.12.2016 р. №497, в якій вказується, що згідно запису по господарської книги №3 Кулівецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області номер об'єкта по господарського обліку 0129-3, по [ADDRESS] значиться житловий будинок із господарськими спорудами, який належав [PERSON], який помер [INFO] та на день смерті був зареєстрований в [ADDRESS] (а.с. 19); довідки виконавчого комітету Кулівецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 01.12.2016р № 496, в якій вказується, що згідно по господарської книги №3 Кулівецької сільської ради під номером об'єкта по господарського обліку 0129-3 числиться домогосподарство [PERSON], за яким закріплено земельні ділянки: 0,20 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ; 0,15 га - для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Пожарниця» ІІ гони с. Кулівці та 0,24 га - для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Ковіньки» с. Кулівці (а.с.20); рішенням Кулівецької сільської ради народних депутатів ХХІ сесії VІ скликання від 20 грудня 1993 року «Про приватизацію земельних ділянок», яким було передано безоплатно у власність 0,25 га [PERSON] (а.с.21-22); копії погосподарської книги, в якій [PERSON] зазначається як голова домогосподарства (а.с. 15). Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Інструкцією «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» (далі - Інструкція), затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. В інформаційному листi Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. В п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» зазначено, що право власності на житловий будинок, збудований громадянами на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що оскільки спадкодавець [PERSON] побудував житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований по [ADDRESS] на відведеній ділянці, сільська рада зареєструвала його у по господарській книзі, то [PERSON] набув право власності на спірний житловий будинок, проте не оформив право власності на нього належним чином. Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На даний час позивачем, як спадкоємицею майна померлого [PERSON] за законом, виготовлено технічний паспорт на житловий будинок (а.с. 11 зворот). Згідно зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд (а.с. 12 зворот), а також довідки - характеристики Заставнівського РБТІ №6778 від 25.11.2016 року (а.с.14) згаданий житловий будинок побудований у 1950 році, а господарські споруди та будівлі до нього у 1910 р., їх вартість становить 86912 (вісімдесят шість тисяч дев»ятсот дванадцять) гривень. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачем своїх законних спадкових прав. На підставі викладеного ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1258, 1261, 1268, 1297 ЦК України, ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved