Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, заперечення проти позову або заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ІТ - БІЗНЕС ГРУП», в якому просив суд поновити його на роботі майстром зміни на дільниці навантаження - розвантаження ТОВ «ІТ - БІЗНЕС ГРУП» з 30 квітня 2014 року, стягнути з відповідача на його користь оплату за листи непрацездатності з 30 квітня 2014 року по 06 травня 2014 року в розмірі 1190,00 грн., з 08 травня 2014 року по 14 травня 2014 року у розмірі 1190 грн., з 16 травня 2014 року по 27 травня 2014 року в розмірі 1780 грн., всього на загальну суму 4160,00 грн., також стягнути кошти у розмірі середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 30 травня 2014 року до дня поновлення на роботі, на день подання позовної заяви розмір складає 8000 грн, витрати, пов'язані з поштовими послугами в сумі 180 грн., моральну шкоду в сумі 100000 грн., судові витрати в сумі 121,80 грн. 29 липня 2014 року [PERSON] надав зміни та доповнення до позовної заяви, і 18 вересня 2014 року [PERSON] повторно змінив та доповнив свої позовні вимоги, і просить суд визнати накази № 30-к від 20 березня 2014 року та № 34-к від 02 квітня 2014 року про оголошення йому догани незаконними та скасувати їх; визнати рішення профспілкового комітету первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничої промисловості України ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім.. Ф.Е. Дзержинського» від 30 квітня 2014 року про надання згоди на його звільнення незаконним та скасувати його, визнати наказ № 45-к від 30 квітня 2014 року про його звільнення за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку незаконним та скасувати його, зобов'язати ТОВ «ІТ - БІЗНЕС ГРУП» поновити його на роботі з 01 травня 2014 року на посаді майстра зміни, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 25090,80 грн. та моральну шкоду в сумі 100000 грн., стягнути з відповідача на його користь за листи непрацездатності на загальну суму 4181,80 грн., витрати, пов'язані з поштовими послугами на суму 200 грн., за надання оголошення в пресі в сумі 895 грн. та за сплату судового збору в сумі 121 грн. 09 жовтня 2014 року позивач відмовився від своїх позовних вимог в частині стягнення з відповідача на його користь оплати за листи непрацездатності в сумі 4181,80 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що він має багаторічний досвід роботи на одному й тому ж виробництві, тринадцять років працював на дільниці навантаження - розвантаження ПАТ «ДМКД», неодноразово заохочувався керівництвом комбінату, про що свідчать записи в трудовій книжці. З 01 квітня 2013 року він працював майстром зміни на дільниці навантаження - розвантаження ТОВ «ІТ - БІЗНЕС ГРУП», яке працює на території ПАТ «ДМКД» на умовах аутсорсингу. 31 січня 2014 року директор ТОВ «ІТ - БІЗНЕС ГРУП» [PERSON] безпідставно обвинуватив його у невідповідності відмічених ним у нарядах кількості працюючих вантажників. 03 лютого 2014 року на виконання розпорядження керуючого з виробництва ТОВ «ІТ - БІЗНЕС ГРУП» [PERSON] від 03 лютого 2014 року № 20, відповідно до затвердженого плану робочої групи, це питання було розглянуто на засіданні робочої групи, до складу якої входив голова профспілки колективу ТОВ «ІТ - БІЗНЕС ГРУП» [PERSON] Було зроблено звірку закритих ним, позивачем, нарядів від 16 січня 2014 року, 20 січня 2014 року, 28 січня 2014 року та 01 лютого 2014 року з економістом праці [PERSON], і розбіжностей між табулюванням та нарядами не виявлено. Робоча група дійшла до висновку, що в усіх змінах в зв'язку з виробничою необхідністю, системно виникає потреба у переведенні вантажників з однієї дільниці на іншу. Але зважаючи на те, що керівництвом ТОВ «ІТ - БІЗНЕС ГРУП» не здійснюється доплата до середньої заробітної плати за вимушене переведення вантажників на нижче оплачувані дільниці, з метою недопущення зменшення заробітної плати вантажників, забезпечується закриття нарядів та табулювання вантажників на тій дільниці, на якій вони закріплені. В його, позивача, випадку, вантажник [PERSON] в зв'язку з виробничою необхідністю, з дільниці доменних печей був направлений для виконання робіт на дільниці станції Аглофабрика, і оскільки вантажник [PERSON], який підміняв бригадира на дільниці доменних печей і який немає достатнього досвіду роботи на посаді бригадира, не відмітив [PERSON] в своєму наряді, він, позивач, як майстер зміни, дописав його власноручно, тобто підтвердив присутність вантажника на роботі та не допустив зменшення його заробітної плати. Згідно висновку робочої групи ніяких порушень з його, позивача, боку не було виявлено. На протязі лютого - квітня 2014 року керівництво відповідача системно його переслідувало і наприкінці лютого 2014 року, повторно в березні 2014 року йому було запропоновано перейти працювати вантажником, але він відмовився. І тоді керівництво стало погрожувати йому наступним звільненням за статтею. 02 квітня 2014 року його запросили на робочу нараду за участю керівництва відповідача, голови профспілки компанії та майстрів змін, на якій заслуховувалися питання стосовно надання всіма майстрами змін звітів щодо розроблення заходів з оптимізації виробництва, але він, позивач, відмовився від написання письмового пояснення, і його разом з іншим майстром попросили залишити приміщення. За результатами роботи за лютий та березень 2014 року його незаконно позбавили премії. У квітні 2014 року, без ознайомлення з будь-яким документом, його направляли на позаурочну роботу, після нічної зміни у чергову нічну зміну, що принижувало його честь та гідність, і тому 17 квітня 2014 року він письмово звернувся до директора ПАТ «ДМКД» та голови профкому комбінату щодо системного порушення керівництвом відповідача законів про працю, про охорону праці, невиконання колективного договору. Зранку 30 квітня 2014 року, перебуваючи на роботі, він відчув погіршення самопочуття, а вже о 09.00 годині керуючий з виробництва [PERSON] повідомив його про запрошення о 09.30 на засідання профкому, у призначений час він разом із членом профкому [PERSON], прибули за засідання профкому, але через грубе поводження голови профкому [PERSON] щодо них, вони були вимушені залишити приміщення профкому. І він, позивач, одразу звернувся до медичного закладу з приводу подальшого погіршення його стану здоров'я, де лікарем йому було надано медичну допомогу та оформлений лист непрацездатності, на якому він перебував до 06 травня 2014 року. Повторно він перебував на лікарняному з 08 травня по 14 травня 2014 року. 16 травня 2014 року, 0 06.30 годині, він вийшов на роботу у свою зміну та передав листи непрацездатності економісту з праці [PERSON], і в цей же день о 10.20 годині керуючий виробництвом [PERSON] відсторонив його від роботи на підставі наказу директора ТОВ «ІТ - БІЗНЕС ГРУП» від 30 квітня 2014 року № 45-к про звільнення з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України та наказів № 30-к від 20 березня 2014 року та № 34 від 02 квітня 2014 року «Про оголошення догани», та згоди профспілкового комітету ПАТ «ДМКД». Але з наказом про звільнення він не згодний, так як свої посадові обов'язки він виконував сумлінно та відповідально без порушень трудового договору та Правил внутрішнього трудового розпорядку, і вважає, що накази № 30-к від 20 березня 2014 року та № 34-к від 02 квітня 20134 року «Про оголошення догани» були прийняті відповідачем з порушенням вимог ст. 149 КЗпП України, і він був позбавлений законного права на своєчасне їх оскарження та недопущення подальшого незаконного звільнення його з роботи. Крім цього, йому було відмовлено у видачі трудової книжки. 16 травня 2014 року кур'єрською поштою він направив звернення до директора відповідача щодо незаконного звільнення та поновлення його на роботі. Протиправні дії керівництва відповідача, незаконне звільнення та відсторонення його від роботи спричинило погіршення стану здоров'я, внаслідок чого він потрапив на стаціонарне лікування з діагнозом гіпертонічний криз, де перебував до 27 травня 2014 року. 28 травня 2014 року він вийшов на роботу та передав лист непрацездатності економісту з праці [PERSON], яка у свою чергу видала йому трудову книжку та забрала в нього пропуск. Його звернення стосовно надання йому довідку про розмір заробітної плати, копій наказів про оголошення догани та документів, які були підставою для прийняття відповідних наказів, відповідач проігнорував. Наказ про його звільнення взагалі є незаконним, оскільки не допускається звільненням працівника в період його перебування на листку непрацездатності. Протокол засідання профспілкового комітету від 30 квітня 2014 року, на якому було надано згоду на його звільнення, проведення з порушенням вимог діючого законодавства, за його відсутності, тому він є незаконним. Вважає, що відповідача звільнив його без законних підстав і тому він, позивач, повинний бути поновлений на роботі. Оскільки через незаконне звільнення йому не нараховувалася і не виплачувалася заробітна плата, відповідач повинний виплати йому середній заробіток за час вимушеного прогулу, тобто за період з 01 травня 2014 року по 09 жовтня 2014, тобто по день ухвалення рішення в сумі 25090, 80 грн, виходячи із такого розрахунку: 4459,91 (заробітна плата за лютий 2014 року) + 4501, 28 (заробітна плата за березень 2014 року) = 8961,19 грн., і відповідно середньоденна заробітна плата становить 298,70 грн. (8941,10 / 30 робочих днів), а отже середня заробітна плата за період з 01 травня 2014 року по 09 жовтня 2014 року, тобто за 84 робочих дня становить 298,70 грн. х 84 = 25090,80 грн.. Також оскільки з боку відповідача йому було завдано моральної шкоди, і внаслідок нервового стресу погіршилося його здоров'я, було завдано шкоди його діловій репутації, честі та гідності, вважає, що відповідач повинний відшкодувати йому завдану моральну шкоду. Позивач [PERSON] до судового розгляду справи надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, відмовився від позовних вимог в частині стягнення з відповідача на його користь оплати за листи непрацездатності на загальну суму 4181,80 грн., в іншій частині свої позовні вимоги по суті та за обставинами справи підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити, і у випадку неявки представника відповідача, згодний на розгляд справи за його відсутності на підставі наданих доказів та ухвалення заочного рішення. Позивачу роз'яснений порядок перегляду заочного рішення за заявою відповідача. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача відповідно до вимог ст. 158 ч.2 ЦПК України, згідно якої особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача повторно в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач неодноразово повідомлявся належним чином: рекомендованими поштовими відправленнями, смс -повідомленнями та через оголошення у пресі «Вісі Придніпров'я» та «Урядовий кур'єр», про причини неявки відповідач суд не повідомив, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи за відсутності свого представника суду не надав. Суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, оскільки доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки суду не надав. В зв'язку з чим суд визнає, що представник відповідача не з'явився до суду без поважних причин, і відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), так як вважає, що є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, і потреба дачі особистих пояснень відповідачем відсутня. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних чи доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті у відсутність відповідача, суд, з її згоди, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом досліджені такі докази у справі: - наказ № 45-к від 30 квітня 2014 року ТОВ «ІТ - БІЗНЕС ГРУП» (а.с. 16), яким підтверджується факт звільнення позивача, майстра зміни, 30 квітня 2014 року за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором; - розпорядження № 20 від 03 лютого 2014 року ТОВ «ІТ - БІЗНЕС ГРУП», склад та план робочої групи (а.с. 17, 18, 19, 20), яким підтверджується факт створення робочої групи, ознайомлення позивача з розпорядженням «Про проведення інвентаризації розхідних матеріалів, інвентарю, СІЗ та обліку розхідних матеріалів, включення позивача до робочої групи та висновки робочої групи щодо питання невідповідності кількості вантажників, що працюють в нарядах; - звернення [PERSON] до голови профкому від 15 квітня 2014 року (а.с. 21-23), яким підтверджується факт звернення позивача з приводу системного порушення чинного законодавства ТОВ «ІТ - БІЗНЕС ГРУП» на території підприємства ПАТ «ДМКД»; - листки непрацездатності (а.с. 24, 25), якими підтверджується факт перебування позивача на амбулаторному лікуванні з 30 квітня 2014 року по 06 травня 2014 року, з 08 травня 2014 року по 14 травня 2014 року, - звернення позивача до директора ТОВ «ІТ - БІЗНЕС ГРУП» від 16 травня 2014 року ( а.с. 25), яким підтверджується факт звернення позивача до директора товариства з приводу його незаконного звільнення 30 квітня 2014 року та пропозиція добровільно поновити його на роботі; - трудова книжка [PERSON] (а.с. 27-33), якою підтверджується факт прийняття позивача на роботу в ТОВ «ІТ - БІЗНЕС ГРУП» 01 квітня 2013 року на підставі наказу від 01 квітня 2013 року № 14-к на посаду майстра зміни, та факт його звільнення з посади 30 квітня 2014 року на підставі наказу від 30 квітня 2014 року № 45-к за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України; - звернення позивача від 19 червня 2014 року (а.с. 34), яким підтверджується факт звернення позивача до директора ТОВ «ІТ - БІЗНЕС ГРУП» про надання довідки про заробітну плату та копій наказів про прийняття на роботу, про оголошення догани, підстав для наказів, протоколу профкому про надання згоди на звільнення; - копії поштових відправлень ( а.с. 35, 36), якими підтверджується факт оплати позивачем послуг кур'єрської пошти за направлення відповідачу письмового звернення в загальній сумі 120 грн..; - листок непрацездатності (а.с. 38), яким підтверджується факт перебування позивача на денному стаціонарі з 16 травня 2014 року по 27 травня 2014 року; - Виписка № 753 із медичної картки [PERSON] (а.с. 39), якою підтверджується факт його перебування на денному стаціонарному лікуванні з приводу гіпертонічної хвороби ІІ ст., неускладненого кризу 16 травня 2014 року по 27 травня 2014 року; - відповідь ТОВ «ІТ - БІЗНЕС ГРУП» від 02 липня 2014 року на лист позивача (а.с. 61), якою підтверджується факт відмови відповідача надати позивачу довідку про розмір середньої заробітної плати та копій наказів і підстав для видання наказів; - квитанції за надання рекламних послуг (а.с. 72, 73), якими підтверджується факт оплати позивачем оголошення у газеті «Вісті Придніпров'я», «Урядовий кур'єр» про час та місце розгляду справи для відповідача в сумі 255 грн. та в сумі 640 грн.; - індивідуальні відомості про застраховану особу в Пенсійному фонду України, форми ОК-5 ( а.с. 74), якими підтверджується розмір заробітної плати позивача в період роботи в ТОВ «ІТ - БІЗНЕС ГРУП». Вивчивши письмові докази та матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі наказу від 01 квітня 2013 року № 14-у був прийнятий на роботу на посаду майстра зміни Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ - БІЗНЕС ГРУП», що підтверджується записом в трудові книжці відповідача (а.с. 30), та індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON] за формою ОК -5 ( а.с. 74). Наказом № 45-к від 30 квітня 2014 року [PERSON], майстра зміни, було звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. Підставою для звільнення позивача в наказі про звільнення зазначено: наказ № 30-к від 20 березня 2014 року про оголошення догани, наказ № 34-к від 02 квітня 2014 року про оголошення догани, згода профспілкового комітету комбінату (протокол від 30 квітня 2014 року) ( а.с. 16 - копія наказу). Судом встановлено, що з наказом про звільнення позивач був ознайомлений 16 травня 2014 року, що підтверджується його особистим підписом на самому наказі, де він також зазначив, що з наказом не згодний, не бачить причин порушень, трудова книжка, заробітна плата та виплати, що повинні бути виплачені при звільнені не видані. Також судом встановлено, що 03 лютого 2014 року керуючим по виробництву ТОВ «ІТ - БІЗНЕС ГРУП» було видано розпорядження № 20 про проведення інвентаризації розхідних матеріалів, інвентарю, СІЗ та обліку розхідних засобів (а.с. 17), яким був затверджений склад робочої групи, до складу якої був включений позивач [PERSON] (а.с. 18). Згідно затвердженого керуючим виробництвом ТОВ «ІТ - БІЗНЕС ГРУП» плану робочої комісії, пунктом 2 передбачалося встановити причину невідповідності кількості працюючих вантажників в нарядах ( а.с. 19). І згідно висновків по питанню невідповідності кількості працюючих вантажників в нарядах, робочою групою було встановлено, що в зв'язку з тим, що відсутня доплата до середнього заробітку, передбаченого колективним договором, вантажнику, що переводиться з дільниці, де вище заробітна плата, на дільницю, де заробітна плата нижче, є вимушеною міра відмічати вантажника в нарядах на закріпленій за вантажником дільниці (а.с. 20). Таким чином, згідно висновків робочої групи, станом на 03 лютого 2014 року, будь - які порушення з боку позивача встановлені не були, а отже висновки робочої групи не були підставою для оголошення позивачу догани. А тому ствердження позивача, що відсутні підстави для видання відповідачем наказів від 20 березня 2014 року та від 02 квітня 2014 року про оголошення йому догани, об'єктивно приймаються судом, як такі, що відповідають дійсності, оскільки підтверджуються дослідженими вище розпорядженням, складом робочої групи, планом та висновками робочої групи. Також на підтвердження цих висновків судом приймається в якості доказів і письмове звернення позивача до директора ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Дзержинського» та голови профкому комбінату, яке отримано 17 квітня 2014 року Дубина Л,.Б. (а.с. 21-23), в якому позивач просить захистити його конституційні права на працю, які порушуються керівництвом ТОВ «ІТ - БІЗНЕС ГРУП». На підставі наданих [PERSON] належних та допустимих доказів судом також встановлено, що позивач дійсно з 30 квітня 2014 року по 06 травня 2014 року та з 08 травня по 14 травня 2014 року перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листками непрацездатності (а.с. 24, 25), а отже дійсно не мав можливості бути присутнім на засіданні профспілкового комітету, яким в цей же день, тобто 30 квітня 2014 року, було надано згоду на звільнення позивача. Суд вважає, що надання профспілковим комітетом згоди на звільнення позивача суперечить чинному законодавству, оскільки подання керівництва ТОВ «ІТ - БІЗНЕС ГРУП» щодо надання згоди на звільнення було прийнято у відсутність позивача, який перебував на лікарняному і не міг належним чином захистити свої права. Не зважаючи на порушення процедури надання згоди на звільнення працівника, в той же день, 30 квітня 2014 року відповідач видав наказ № 45- к про звільнення позивача із займаної посади на підставі протоколу профкому від 30 квітня 2014 року, згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України, при тому, що в день звільнення позивач перебував на лікарняному. Той факт, що про своє звільнення позивач дізнався лише 16 травня 2014 року, підтверджується власноручним записом [PERSON] на наказі про його звільнення, і листками непрацездатності. Отже суд вважає, що відповідач дійсно порушив вимоги діючого трудового законодавства, не ознайомив позивача з наказами про оголошення йому догани, якщо такі дійсно видавалися відповідачем, з документами, що стали підставою для видачі наказів про оголошення догани, і звільнив [PERSON] з роботи в період знаходження позивача на листі непрацездатності на підставі незаконним чином отриманої згоди профспілкового комітету комбінату. Будь-яких доказів на підтвердження правомочності виданих наказів про оголошення догани позивачу та про його звільнення відповідач суду не надав, хоча неодноразово повідомлявся про знаходження в суді цивільної справи за позовом [PERSON] як самим позивачем, так і судом.. Крім цього, суд приймає до уваги і той факт, що позивач [PERSON] особисто письмово звертався до відповідача з клопотанням про ознайомлення та направлення йому наказів про оголошення догани, про надання документів, що підтверджують наявність підстав для оголошення доган, про надання довідки про заробітну плату, але відповідач своїм листом від 02 липня 2014 року відмовив позивачу в наданні зазначених документів, пославшись на їх належність до внутрішньої документації (а.с. 61), що розцінюється судом як ухилення відповідача від надання позивачу документів, які він мав право отримати і бути з ними ознайомлений. Зазначене також свідчить про тривале порушення відповідачем вимог діючого законодавства, і про необхідність захисту прав позивача шляхом відновлення його на роботі з 01 травня 2014 року. В зв'язку з відмовою відповідача надати позивачу довідку про розмір його заробітної плати, суд приймає як доказ на підтвердження отриманої відповідачем плати за працю під час роботи в ТОВ «ІТ - БІЗНЕС ГРУП» індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5, що була надана Пенсійним фондом України (а.с. 74), і відповідно приймає виконаний позивачем розрахунок заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за час вимушеного прогулу за період з 01 травня 2014 року до дня ухвалення рішення, тобто до 09 жовтня 2014 року в сумі 25090,80 грн., виходячи із середньоденної заробітної плати в сумі 298,70 грн. за 84 робочі дні. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, то суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що позивач дійсно зазнав нервового стресу внаслідок незаконного звільнення його з роботи, порушення гарантованого Конституцією України права на працю, приниження його честі, гідності та ділової репутації, порушився його звичайний уклад життя, він втратив душевний спокій.. Через незаконні дії відповідача погіршився стан здоров'я позивача, внаслідок чого з 16 травня 2014 року до 27 травня 2014 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні з приводу гіпертонічної хвороби ІІ ст., неускладненого кризу, що підтверджується випискою № 753 із медичної картки [PERSON] (а.с. 39). І при визначенні розміру й форми відшкодування моральної шкоди суд ураховує такі фактори, як глибину психологічного дискомфорту, значні порушення душевної рівноваги, тривалість страждань, які отримав позивач, а також ураховує вимоги розумності й справедливості. З увагою на зазначені позивачем обставини завдання моральної шкоди, суд вважає, що з відповідача на користь позивача належить стягнути моральну шкоду в сумі 25000 грн. Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи та організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Систематичними порушниками трудової дисципліни визнаються працівники, що мали дисциплінарне чи громадське стягнення за порушення трудової дисципліни і порушили її знову протягом року з дня застосування стягнення за перше порушення. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. З наведеного вбачається, що такими, що систематично порушують трудову дисципліну визнаються працівники, які мають дисциплінарне стягнення за порушення трудової дисципліни та порушили її знову протягом року з дня застосування стягнення за перше порушення. Відповідно до ст. 147 КзпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1)догана, 2) звільнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі(розпорядженні) і повідомляється і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен отримати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ч.1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначення моральної шкоди визначається у ст. 23 ЦК України й у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування морального (немайнового) шкоди», Так, під моральною шкодою варто розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю осіб. Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, він підлягає відшкодуванню одноразово. Враховуючи те, що судом встановлені факти порушення відповідачем законних прав позивача при його звільненні, то накази про оголошення [PERSON] догани, рішення профспілкового комітету про надання згоди на звільнення, наказ про звільнення повинні бути визнані незаконними та скасовані, а позивача належить поновити на роботі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 25090,90 грн. та моральну шкоду в сумі 25 000 грн. В зв'язку із частковим задоволенням позову, заявленого позивачем, який звільнений від сплати судового на підставі ст. 81 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в сумі 500,91 грн. за задоволення позовних вимог майнового характеру та судовий збір в сумі 243,60 грн. за задоволення позовних вимог немайнового характеру. Також з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений судовий збір за подання заяви про забезпечення доказів в сумі 121 грн. та судові витрати, пов'язані з поштовими послугами в сумі 200 грн., та витрати, пов'язані з наданням оголошень у пресі про виклик відповідача в сумі 895,00 грн. На підставі ст. ст. 21, п.3 ст. 40, 147, 147-1, 148, 149 , 233, 235, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial