Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Представник відповідача Нагірненської сільської ради, позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву. Позивач, її представник на задоволенні позову наполягали, просили про розгляд справи без їх участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту позивачки та іпн; копія довіреності; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого 11.02.2003 р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої 30.04.2011 р.; копії інформаційних довідок зі спадкового реєстру; довідки виконкому Нагірненської сільради від 31.10.2011 р.; копія державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 003274 від 20.01.2003 р.; копія витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами № 108 по вул. Степова в с. Нагірне Ренійського району Одеської області; копія свідоцтва про право власності на майновий пай; копія сертифікату на право на земельну частку (пай); копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про розірвання шлюбу; копія витягу з державного реєстру актів цивільного стану; копії витягів про нормативно-грошову оцінку земельних ділянок; копія постанови нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії від 20.07.2017 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулася із відповідними вимогами та просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя її батькові [PERSON] належало: -право на земельну частку (пай) розміром 3,34 в умовних кадастрових гектара в колективному сільськогосподарському підприємстві «Нове життя» с. Нагірне Ренійського району Одеської області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0092181 від 2 листопада 1996 р. -майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Буджак» с. Нагірне Ренійського району Одеської області, на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії ОД-ХХ № 13080 від 14.06.2007 р. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 11.02.2003 р. - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] помер у 2003 р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а на момент смерті разом із ним проживала його дружина [PERSON], матір позивачки, яка фактично прийняла спадщину після його смерті на підставі ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., вступом в управління та володіння спадковим майном, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Таким чином, [PERSON], дружина нині померлого [PERSON] прийняла спадщину, що залишилася після смерті чоловіка фактично, вступом в управління та володіння спадковим майном, в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, оскільки мешкала разом із ним, розпоряджалась спадковим майном, однак не встигла її оформити на себе, у звязку із тим, що закон повязує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ст. 9 ЦК УРСР, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обовязки фізичної особи припиняється у момент її смерті. Позивачка, як спадкоємець першої черги за законом, після смерті спадкодавця, у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини не звернулась, на момент смерті спадкодавця разом із ним не проживала, спадщину не прийняла. 30.04.2011 року померла мати позивачки, [PERSON] За життя [PERSON] належало: -земельна ділянка загальною площею 3,74 га. (із кадастровим номером: 5124182400:01:003:0023), яка розташована на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділена для ведення товарого сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 003274 від 20.01.2003 р. -житловий будинок із надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Ренійський район, с. Нагірне, вул. Степова, 108, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок складений 15.06.2017 р. -право на земельну частку (пай) розміром 3,34 в умовних кадастрових гектара в колективному сільськогосподарському підприємстві «Нове життя» с. Нагірне Ренійського району Одеської області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0092181 від 2 листопада 1996 р., фактично успадкованої після смерті [PERSON], на підставі ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. -майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Буджак» с. Нагірне Ренійського району Одеської області, на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії ОД-ХХ № 13080 від 14.06.2007 р., фактично успадкований після смерті [PERSON], на підставі ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, заповіту не залишила, 30.04.2011 р. - померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Спадкоємство після її смерті здійснюється за законом. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], є її донька, позивачка по справі. Інших спадкоємців, які б мало право на обовязкову частку у спадщині після смерті спадкодавця не має. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], позивачка (як спадкоємець першої черги за законом) звернулась до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За зверненням позивача нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено та державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, посилаючись на те, що на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи. У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, позивач в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці відсутні, представник відповідача не заперечував, щоб позивач оформила право власності на спадкове майно після смерті спадкодавця на своє ім'я. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Позивач у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається такою, що її прийняла. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки згідно із положеннями ст. 25 ЦК України, правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. У випадку смерті власника нерухомого майна, первинну реєстрацію права власності на яке не було проведено та правовстановлюючий документ на яке відсутній, питання про перехід права власності на це нерухоме майно до спадкоємця повинно вирішуватися у судовому порядку. Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України, одним із шляхів захисту прав громадян на землю є визнання прав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved