Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Представник позивача [PERSON] за дорученням [PERSON] уточнивши позивні вимоги звернулася до суду з позовом до Рівненської сільської ради Тарутинського району Одеської області, відділу Держземагентства у Тарутинському районі Одеської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, встановлення факту родинних відносин, визнання недійсним та скасування державного акту на землю та визнання права власності на землю в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON], після смері якої залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 3,64га, що розташована на території Рівненської сільської ради Тарутинського району Одеської області, та яка отримана померлою у власність на підставі рішення Рівненської сільської ради народних депутатів від 12 травня 2000 року за № 69 11 сесії ХХІІІ скликання, що підтверджується державним актом серії [NUMBER], виданим Рівненською сільською радою 05 вересня 2003 року та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 148. Тож, зазначений державний акт був отриманий позивачем вже після смерті його матері. Так, при зверненні до нотаріуса з заявою про видачу свідоцва про право на спадщину за законом, позивачу було відмовлено у його видачі, оскільки в свідоцтві про народження позивача [PERSON] в графі «мати» його мати записана як «[PERSON]», а в свідоцтві про смерть його мати зазначена як «[PERSON]». Крім того, в зазначений вище державний акт внесено виправлення в прізвище власника державного акту, а саме згідно виправлення його необхідно читати як «[PERSON]», що є недопустимим відповідно «Інсрукції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на землю». Більш того, Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 3,64 га, яка розташована на території Рівненської сільської ради Тарутинського району Одеської області та надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданий на імя [PERSON] лише 05 вересня 2003 року, після її смерті тобо після припинення правоздатності яка припинилася в момен її смерті ( [INFO]). Позивач фактично прийняв спадщину, однак оформити її належним чином не зміг, тож просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача до судового засідання не з'явилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність на позові наполягає (а.с.40). Відповідач Рівненська сільська рада Тарутинського району Одеської області в особі її голови Сєрєк-Басан Я.М. до судового засідання не з'явився, надав заяву про погодження з позовними вимоги, просив справу розглядати у його відсутність (а.с.39), що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. Представник відповідача - Відділу Держземагентства у Тарутинському районі Одеської області - до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, про що свідчать розписки про отримання судової повістки (а.с.45,48). В зв'язку з цим в силу ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо це не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають зі спадкового права по встановленню факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, тому необхідно користуватися ЦК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. [INFO] народився позивач, його батьками є «[PERSON]» та «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] російською мовою (а.с.10). [INFO] померла [PERSON], згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.11). З довідки Рівненської сільської ради Тарутинського району Одеської області № 691 від 10 вересня 2015 року вбачається, що [PERSON], [INFO] є рідним сином [PERSON], померлої [INFO] (а.с.12). Крім того, той факт, що [PERSON], [INFO] є рідним сином [PERSON], померлої [INFO], підтверджується показами свідків, мешканців с. Рівне Тарутинського району Одеської області [PERSON] (а.с.14) та [PERSON] (а.с.15). Факт, про встановлення якого просить позивач, має для нього юридичне значення, оскільки надасть останньому змогу належним чином оформити право на спадок, який залишився після смерті матері. Згідно абзацу другого п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, наведений в ст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності необхідних умов, суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факт володіння на праві приватної власності. З копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 28 жовтня 1997 року на підставі рішення Тарутинської райдержадміністрації від 23 жовтня 1997 року № 354/97 вбачається, що [PERSON] отримала право на земельну частку (пай) у розмірі 3,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебувала у колективній власності КСП «Рівнянський» (а.с. 17). Таким чином, на підставі вищевказаних письмових доказів, суд приходить до висновку, що [PERSON] володіла земельною часткою (пай) у розмірі 3,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, а тому вважає встановленим за нею факт володіння вищевказаною земельною часткою (пай). Частиною 2 ст. 158 ЗК України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. За змістом п.п.1.15 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі», затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 червня 1999 року за №354/3647, розробку технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою здійснюють суб'єкти господарювання, які отримали ліцензії на провадження господарської діяльності щодо проведення землевпорядних робіт, або територіальні органи земельних ресурсів. Вказаною «Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» не передбачено можливості внесення змін у Державний акт шляхом його виправлення. Отже, для того щоб внести зміни у Державний акт, його слід визнати недійсним та зобов'язати проектну організацію, яка була первісним розробником технічної документації із землеустрою, повторно провести всі обміри та виготовити нову технічну документацію. Відповідно до п.3.3. «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» порядок ведення книги записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, встановлюється наказом Держкомзему України. Указом Президента України «Про державне агентство земельних ресурсів України» від 08 квітня 2011 року установлено, що Державне агентство земельних ресурсів України є правонаступником Державного комітету України із земельних ресурсів. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус, як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію права власності та інших речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна. Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно одним з необхідних документів є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст.16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер, який скасовується лише у разі скасування її державної реєстрації. У відповідності з п.60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. [INFO] померла [PERSON], згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.11). 05 вересня 2003 року на підставі рішення 11 сесії ХХІІІ скликання Рівненської сільської ради народних депутатів від 12 травня 2000 року № 69 на ім'я «[PERSON]» було виписано Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], про що в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю зроблено запис № 148, тобто вже після сметрі [PERSON], крім того, в який було внесено виправлення в прізвище власника державного акту. (а.с.16). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно до ст.ст. 1217, 1220, 1221, 1268 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право на спадщину або має право не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк в шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [INFO] померла [PERSON], згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.11). Позивач є сином померлої [PERSON], факт родинних відносин був встановлений судовому засіданні. У зв'язку з викладеним вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для: встановлення факту родинних відносин, а саме того факту, що [PERSON], [INFO] є рідним сином [PERSON], померлої [INFO]; встановлення факту володіння [PERSON] сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]; визнання державного акту серії [NUMBER] недійсними та скасувати його реєстрацію, оскільки позивач фактично позбавлений можливості в інший спосіб поновити порушене право та визнання за позивачем права власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved