Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом до в якому просив визнати за [PERSON] право власності на 3/8 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті його батька [PERSON]. В обґрунтуванні позовних вимог зазначив, що позивач являється рідним сином померлого [PERSON], а відповідач [PERSON] - дружиною [PERSON], який помер [INFO] у віці 75 років, але за життя він склав заповіт на все своє майно на користь свого сина - позивача [PERSON] Разом із тим, при зверненні до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право власності на спадкове майно, яке складається з урахуванням обов»язкової частки відповідача - із 3/8 частин квартири, нотаріус позивачу відмовив через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на вказану квартиру. В свою чергу, відповідач відмовила позивачу у наданні оригіналів документів на квартиру, посилаючись на те, що квартира належить їй особисто. При цьому, вона не оформлювала свої права після смерті чоловіка на спадкове майно, а відділ приватизації Шевченківської РДА в м. Києві відмовив у видачі дубліката свідоцтва про право власності на квартиру, оскільки свідоцтво не втрачено і знаходиться у співвласника квартири - відповідача. Представник позивач в судовому засіданні позов підтримав з наведених в ньому підстав і просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлялалась належним чином, причину неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи у свою відсутність не надала. Суд, з урахуванням думки представника позивача, якій не заперечував проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача, вважає можливим розглядати справу у його відсутність на підставі ст. 224 ЦПК України. Треті особи в судове засідання не з»явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши надані докази, судом встановлені наступні обставини і відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється рідним сином [PERSON], а відповідач [PERSON] - на день смерті [PERSON] була його дружиною. [PERSON] помер [INFO], у віці 75 років, про що свідчить відповідне свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане 28.04.2010 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с.10). Позивач [PERSON] в установлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини і приватним нотаріусом [PERSON] 25.08.2010 року була відкрита спадкова справа № 03/2010 (копія спадкової справи міститься як додаток до вказаної цивільної справи). Приватним нотаріусом 23.10.2013 року за №119/02-31 позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом оскільки він не подав оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що належало спадкодавцеві (а.с.16). Згідно вимог ч.1 ст.68 Закону України «Про нотаріат», серед іншого, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. На час спірних правовідносин діяла Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, пунктом 212 якої передбачено, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва,склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Відповідно до п.216 Інструкції, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлювального документа, витяг з Реєстру прав власності, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку відповідного органу місцевого самоврядування. На запит приватного нотаріуса видати дублікат свідоцтва про право власності на спірну квартиру для оформлення спадкових прав, відділ приватизації житлового фонду Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації листом від 11.10.2010 року за вих.№418 повідомив, що квартира [ADDRESS], загальною площею 36,9 кв.м (житлова - 21,50 кв.м.) приватизована на ім.»я [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO], в рівних частках кожному згідно розпорядження органу приватизації Державної акціонерної холдингової компанії «Артем» від 23.12.2999 № 4307. Свідоцтво про право власності виписується одне на всі власників квартири. Дублікат свідоцтва про право власності на житло виготовляється у разі втрати або псування оригіналу. Свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру не втрачено, а знаходиться у співвласника [PERSON] (а.с.32 додатку - копії спадкової справи). Виходячи із вищевикладеного, державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори при оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом були дотримані норми діючого на той час законодавства. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.І ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього спору. Також судом встановлено, що батько позивача за життя склав заповіт на користь свого сина [PERSON], згідно умов якого все його майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що за законом матиме право - заповів позивачу (а.с.11). Також, судом встановлено, що на час смерті заповідача йому належала на праві власності ? частина [ADDRESS], а інша частина ? - належить відповідачу [PERSON], яка за повідомленням позивача являється інвалідом ІІ групи. Тобто, після смерті заповідача, серед спадкоємців, які мають право на обов»язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту, залишилась його дружина - відповідач [PERSON] За змістом ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи зазначене, відповідач має право на обов»язкову частку у спадщині після смерті спадкодавця, яка б належала їй у разі спадкування за законом, що вданому випадку становить 1/8 частина спірної квартири, а позивач після смерті батька спадкує 3/8 частини квартири. Для оформлення спадщини позивач звернувся до позивача про надання свідоцтва про право власності на квартиру для оформлення і отримання в подальшому у нотаріуса свідоцтва про спадщину, однак відповідач відмовилась надавати будь які документи на квартиру оскільки вважає її своєю повністю. На неодноразові виклики до нотаріальної контори відповідач не з»являлась, а також не оформила право власності на свою часину квартири після смерті свого чоловіка - батька позивача, всіма своїми діями порушує право позивача на спадкове майно за заповітом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до умов вказаної норми такий позов може бути пред'явлений до будь-якої особи, яка власними діями (бездіяльністю) заявила про свої претензії на річ, яка перебуває у власності іншої особи, оспорює або не визнає право власності позивача. Нормами ст.3 ЦПК України визначають, що кожна особа має в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оскільки [PERSON] доведено оспорювання та невизнання саме відповідачем [PERSON] його права власності за заповітом на вказану квартиру, тому обраний спосіб захисту її права власності за заповітом визначений правильно, а саме визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на вказану квартиру. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням вимог статті 1223 ЦК України, яка передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а також те, що заповіт [PERSON] на користь [PERSON] є чиним, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та визнати за [PERSON] право власності на 3/8 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті його батька [PERSON]. Судові витрати розподілені згідно правил, встановлених ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved