Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши позовні вимоги, просить встановити факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON], який помер 8.12.2014, без реєстрації шлюбу з червня 2006 року по 8 грудня 2014 року; встановити нікчемність заповіту [PERSON], [INFO], складеного 1 липня 2014 року на імя [PERSON], [INFO]; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого 8.12.2014 [PERSON]. Вимоги представник позивача [PERSON] обґрунтував тим, що [PERSON] та [PERSON] протягом вказаного періоду проживали разом однією сімєю як чоловік і жінка, вели спільне господарство, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, спільний бюджет, вважали себе подружжям. Проживали у [INFO], хоча зареєстрована [PERSON] була у квартирі [ADDRESS], які зєднані спільним тамбуром. За час спільного проживання проводили ремонт у квартирі № 119: встановлювали металопластикові конструкції, вхідні двері, клеїли шпалери. Останні роки життя [PERSON] хворів, позивач займалася його лікуванням та доглядом, так як дітей та близьких родичів у нього не було. Після перенесеного інфаркту 31.08.2010 [PERSON] заповів все належне йому майно [PERSON]. 21.02.2014 заповіт був скасований з невідомих позивачу причин. 8.12.2014 [PERSON] помер, позивач взяла на себе організацію та всі витрати на поховання. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS]. Ключі від квартири знаходяться у позивача, вона продовжує сплачувати комунальні послуги. Для прийняття спадщини необхідно встановити вищевказаний юридичний факт, від якого залежить виникнення прав у позивача як спадкоємця. 10.02.2015 [PERSON] подала до приватного нотаріуса [PERSON] заяву про прийняття спадщини. Заяви також подали [PERSON] та [PERSON], за заявою якої була відкрита спадкова справа. 17.02.2015 позивач звернулася до нотаріуса із заявою про надання витягу із спадкового реєстру, з якого їй стало відомо про існування заповіту, посвідченого [PERSON] сільською радою Білоцерківського району від 1.07.2014, згідно з яким [PERSON] заповів все своє майно [PERSON]. Проте, при посвідченні вказаного заповіту було порушено низку нормативно-правових актів. Так, заповіт з незрозумілих причин посвідчувався [PERSON] сільською радою, в той час як спадкодавець проживав у м.Білій Церкві, де є нотаріальна контора. Заповіт не містить всіх необхідних реквізитів та зареєстрований у Спадковому реєстрі не в день вчинення, а лише 17.01.2015 в порушення вимог «Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у спадковому реєстрі», затвердженого Постановою КМУ від 11.04.2011 № 491. А як згодом зясувалося, [PERSON] сільська рада взагалі заповіт не посвідчувала, а зазначена у заповіті посадова особа ніколи не працювала у сільраді. Недодержання загальних вимог до форми заповіту, порядку його посвідчення та реєстрації має наслідком його нікчемність у відповідності до ст.1257 ЦК України. Окрім того, до правоохоронних органів подана заява про підробку оскаржуваного заповіту, в звязку з чим відкрите кримінальне провадження № 12015110030001628 від 21.04.2015 за ст.358 КК України. Враховуючи викладене, позивач просить визнати за нею право на спадкове майно. В судовому засіданні позивач, представники позивача підтримали позовні вимоги. Позивач додатково пояснила, що саме 27 червня [PERSON] на родинному святі дні народження онуки позивачки у квартирі [ADDRESS] повідомив присутнім, що вони вирішили проживати разом як сімя. Останній пропонував їй неодноразово укласти шлюб, але вона відмовлялася, пояснюючи, що це не має ніякого значення, а ще вона не хоче бути «Пеньок». В роках вона плутається в силу свого віку та внаслідок перенесеної травми голови, яку заподіяла їй жінка, яка прийшла до її квартири з [PERSON], вимагаючи надати ключі від квартири [PERSON]. Проте, позивач зазначила, що вона проживала разом з [PERSON] близько 8 років, останній недавно помер. Про скасування заповіту на її імя та про існування заповіту на імя [PERSON] за час життя вона не знала. Представник позивача, який є її сином, [PERSON] додатково пояснив, що на прохання [PERSON] він повідомив [PERSON], що [PERSON] з [PERSON] «розписалися», оскільки останні «насідали на нього», щоб отримати квартиру в спадщину. Після смерті [PERSON] [PERSON] повідомив у присутності [PERSON] (цивільного чоловіка [PERSON]), що померлий не був одружений з [PERSON] та заповіт на неї відсутній, чим відповідач і скористалася. А заповіт на імя позивачки був скасований в звязку з продажем автомобіля [PERSON], яким користувався з 2009 по 2013 рік [PERSON], оскільки [PERSON] вважав, що заповіт буде перешкоджати переоформленню автомобіля (згідно довіреності) на нового власника. Також представник пояснив, що з червня 2006 року він вирішив проживати з матірю - [PERSON] в звязку з її похилим віком і помітив близькість стосунків між нею та [PERSON], який мав вільний доступ до квартири позивачки, мав ключі, знав де знаходяться гроші, так само як і позивачка мала доступ до квартири [PERSON] та мала ключі від неї. Між [PERSON] та [PERSON] були теплі стосунки, симпатія один до одного, вони разом їздили на дачу позивачки, [PERSON] допомагав пиляти дрова, варив ворота, тощо. Разом святкували всі родинні свята, їздили з [PERSON] на 9 травня у м.Чорнобиль, звідки він родом, протягом 2007 2009 років, про що свідчать надані фото. Згодом здоровя його погіршилося. [PERSON] доглядала за [PERSON], обробляла протягом тривалого часу рани, ночувала з ним у квартирі № 119, готувала їсти, проте їли у квартирі № 118, купували необхідні ліки. Син позивачки [PERSON] супроводжував [PERSON] у магазин, у ощадбанк для отримання коштів та сплати комунальних послуг. Завжди був поряд, не залишав «старих» самих більш ніж на годину-півтори. Разом робили ремонт у квартирі. Коли [PERSON] захворів, відвезли у лікарню та відвідували. Після смерті [PERSON] займалися похованням, організацією похорону, поминального обіду, отримували свідоцтво про смерть та соціальну допомогу на поховання. Ніхто інший участі в цьому не брав, допомоги не надавав. [PERSON] за час життя [PERSON] декілька раз приходила, щоб позичити гроші. Відповідач [PERSON] та її представник позов не визнали. Заперечення обґрунтували тим, що [PERSON] та [PERSON] проживали лише як сусіди, були людьми похилого віку, в звязку з чим [PERSON] і переїхав жити до позивачки. Остання не виконувала ніяких обовязків як дружина, не готувала їсти, [PERSON] харчувався у кафе магазину «Край», не прала, не прибирала, в квартирі було брудно, із заміною вікон допомагав [PERSON]. [PERSON] сам взмозі був ходити в магазин, купував собі харчі. До нього часто заходили товариші. [PERSON] та [PERSON] були лише сусідами, про що значиться у документах на отримання допомоги на поховання та написах на похоронних вінках «від сусідів». Про відсутність заповіту на імя [PERSON] дізналися після смерті [PERSON], про наявність заповіту на своє імя дізналася від нотаріуса при подачі заяви. Заповіт не вважає недійсним, підстав для визнання його недійсним чи нікчемним немає. Представник відповідача заперечила проти уточнень представника позивача щодо встановлення нікчемності заповіту в звязку з їх несвоєчасністю. Представник відповідача - [PERSON] сільської ради Білоцерківського району Київської області в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином. На ухвалу суду про забезпечення доказів відповідач надав відповідь 23.06.2015 № 02-14-73 про те, що сільською радою не був посвідчений заповіт [PERSON] 1.07.2014; [PERSON] на посаді секретаря сільської ради не працювала; та надав копію реєстру нотаріальних дій органу місцевого самоврядування та штатного розпису працівників сільради. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] - вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки [PERSON] жив сам, часто телефонував до [PERSON], яка була його «коханкою» в молодості та останні роки навіть пропонував переїхати жити до нього. Але в силу того, що остання живе у м.Мукачево Закарпатської області та не може вільно пересуватися, не змогла приїхати до нього. [PERSON] декілька разів на рік у своїх справах приїздила до м.Білої Церкви та заходила до [PERSON], проте жінки в його домі не бачила, у квартирі не було порядку. Про можливість заповіту на імя [PERSON] повідомила в телефонній розмові [PERSON]. Заслухавши доводи сторін, їх представників, представника третьої особи, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що 8.12.2014 у м.Білій Церкві помер [PERSON], уродженець [INFO], [INFO], про що видане свідоцтво про смерть. Отримав свідоцтво у реєстраційній службі відділу ДРАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області 10.02.2015 заявник [PERSON] син [PERSON], при цьому паспорт громадянина України СК 900222, виданий [PERSON] був вилучений, про що свідчить актовий запис про смерть № 2023 від 9.12.2014та повний витяг з ДРАЦС щодо актового запису про смерть. 8.12.2014 [PERSON] сплатила за надання ритуальних послуг на поховання [PERSON] 4354грн., про що свідчить накладна, видана ПП [PERSON]. Крім того, як пояснив представник [PERSON], позивачем було сплачено 10.02.2014 вартість поминального обіду в Білоцерківському УПП УТОС в розмірі 2600грн., що не заперечувала відповідач [PERSON] та свідки, допитані в судовому засіданні. 11.12.2014 [PERSON] подав до УПФУ у м.Білій Церкві заяву про надання одноразової грошової допомоги на поховання сусіда [PERSON], яку отримав 17.12.2014 в розмірі 5809,20грн., згідно з талоном до разового доручення № 127404/1635. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом [PERSON] Білоцерківського міського нотаріального округу була заведена спадкова справа № 1/2015, копія якої надана на запит суду. 26.01.2015 до нотаріуса надійшла заява [PERSON] про прийняття спадщини за законом або за заповітом, що проживає [INFO]. 10.02.2015 заяву про прийняття спадщини подала [PERSON], яка зазначила, що проживала разом з [PERSON] однією сімєю. 13.02.2015 заяву про прийняття спадщини подала [PERSON], в якій зазначила, що [PERSON] залишив на її імя заповіт, посвідчений секретарем Чупирянської сільської ради Білоцерківського району від 1.07.2014 за № 25. Звідки довідалася [PERSON] про наявність заповіту на її імя остання суду достеменно не повідомила. Пояснила, що за час життя [PERSON] про заповіт їй не було відомо. 10.02.2015 приватним нотаріусом [PERSON] був оформлений запит на адресу [PERSON] сільської ради Білоцерківського району про надання копії заповіту [PERSON] від 1.07.2014, який був виявлений згідно інформаційної довідки із спадкового реєстру № 394502 від 26.01.2015. В матеріалах справи міститься копія заповіту [PERSON] від 1.07.2014, яким він заповів [PERSON], [INFO], всі свої права та обовязки щодо всього належного йому майна, заповіт посвідчений секретарем Старинською В.П. Чупирянської сільської ради Білоцерківського району Київської області, зареєстрований в реєстрі № 25. Згідно з витягом зі Спадкового реєстру № 40478434 від 25.05.2015, заповіт [PERSON] від 31.08.2010. посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] на імя [PERSON] був скасований за заявою 21.02.2014; чинним є заповіт [PERSON] від 1.07.2014, посвідчений [PERSON] сільською радою Білоцерківського району, номер в реєстрі нотаріальних дій № 25, номер у спадковому реєстрі 56999384, дата та час реєстрації ДП «Інформаційний центр» МЮУ 17.01.2015. Проте, згідно відповіді [PERSON] сільської ради Білоцерківського району від 23.06.2015 № 02-14-73 на ухвалу суду про забезпечення доказів, підписаної сільським головою [PERSON], сільською радою не був посвідчений заповіт [PERSON] 1.07.2014; [PERSON] на посаді секретаря сільської ради не працювала, секретарем значиться [PERSON]. На підтвердження даної відповіді надана копія Реєстру нотаріальних дій органу місцевого самоврядування за період з 4.04.2014 по 4.12.2014, в якому реєстрація заповіту [PERSON] відсутня, та копію штатного розпису працівників сільради, в якому секретар Старинська В.П. теж відсутня. Зазначена відповідь підтверджується і фотокопією Реєстру, наданого представником позивача, витягом із офіційного сайту органу місцевого самоврядування [PERSON] сілької ради щодо керівного складу попередніх скликань, де секретарем сільради [PERSON] не значиться, та копією пояснень [PERSON], на запит адвоката [PERSON] представника позивача, яка зазначила, що вона працює на посаді секретаря сільради з 2007 року по теперішній час, [PERSON] на посаді секретаря не працювала та не виконувала тимчасово таких обовязків. Позивач подала до Білоцерківського МВ ГУМВС України в Київській області заяву про підробку оскаржуваного заповіту співмешканця [PERSON], в звязку з чим відкрите кримінальне провадження № 12015110030001628 від 21.04.2015 за ст.358 КК України. На підтвердження факту проживання однією сімєю [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], позивач надала фотокартки та їх копії, як прокоментував представник позивача, поїздки [PERSON] та [PERSON] до м.Чорнобиль на день святкування 9 травня 2007 року, прогулянки у парку в м.Білій Церкві у 2009 році, святкування 9 травня 2010 року у квартирі [ADDRESS], дня народження [PERSON] 21.10.2009, а також листівки з вітаннями [PERSON] від позивачки з підписом «твоя [PERSON]»; копії паспорта [PERSON] та свідоцтва про смерть, оригінал якого знаходиться у позивача; копії квитанцій про сплату комунальних послуг за адресою: квартира [ADDRESS], за період з серпня 2007 по січень 2015 року, ключі від якої знаходяться у позивача та знаходилися за життя [PERSON]; копії акту прийому-передачі металопластикових конструкцій від 3.04.2009, де замовником значиться [PERSON], а в графі підпис розписалася [PERSON]; квитанції про сплату вартості конструкцій; договору купівлі-продажу № 8380 від 6.02.2010 дверей металевих та акту прийому-передачі від 6.02.2010, де замовником значиться «[PERSON], м.Б.Ц., Ярослава мудрого,44, кв.119», а підпис зазначений «Сизоненко»; витяг з історії хвороби [PERSON] з 8.08.2010 по 23.08.2010, виданий Білоцерківською МЛ № 1; накладну, видану ПП [PERSON] 8.12.2014 за сплату вартості ритуальних послуг на поховання [PERSON] в розмірі 4354грн., тощо. Факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] підтвердили свідки на стороні позивача, допитані в судовому засіданні. Так, свідок [PERSON], пояснила , що вона є сусідкою по дачі позивачки по вул.Сухий яр у м.Білій Церкві, [PERSON] постійно приїздив та допомагав працювати на дачі, а [PERSON] піклувалася про нього, робила ремонт у його квартирі, що вона особисто бачила, навідуючись в гості, стосунки були між ними теплими, виглядали закоханими, [PERSON] дарував квіти позивачці, разом святкували всі родинні свята, років 5 назад остання говорила, що [PERSON] пропонував одружитися, але вона сміялася, що не хоче бути «Пеньок», останні 3 роки [PERSON] хворів, позивач його доглядала. Свідок [PERSON] зять представника позивача [PERSON] пояснив, що з 2006 року зустрічався з онукою позивачки, бачив у квартирі позивача [PERSON], після одруження у 2007 році разом святкували всі родинні свята, на яких завжди був [PERSON], у нього були теплі стосунки до [PERSON], обіймав її, шуткував, завжди були поряд, позивач сміялася на пропозицію одруження: «досить, що ти [PERSON]». Свідок [PERSON] сусід [PERSON] та [PERSON]- пояснив, що у 2006 чи 2007 році ходив до [PERSON], бачив на кухні [PERSON], всі в підїзді вважали, що вони живуть разом, разом їх бачили на вулиці, на лавочці, тощо. Свідки на стороні відповідача [PERSON] начальник сектора дільничих інспекторів міліції пояснив, що у березні 2015 року виходив на перевірку заяви [PERSON], яка предявивши заповіт вимагала, щоб їй забезпечили доступ до квартири [ADDRESS], на що [PERSON] та [PERSON], представившись сусідами, згодом пояснили, що [PERSON] співмешканка [PERSON], ключі від квартири в неї. При цьому, їй була завдана травма жінкою, що була з [PERSON], проводиться перевірка по даному факту. Квартиру було запропоновано сторонам конфлікту опечатати. Свідок [PERSON] цивільний чоловік відповідачки [PERSON] пояснив, що мав дружні стосунки з [PERSON]. які в нього були стосунки із [PERSON] не знає, ніколи її не бачив у квартирі № 119, заходив часто, давав поради щодо заміни вікон, про заповіти йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] сусідка з І-го підїзду пояснила, що не знає хто така [PERSON], [PERSON] завжди бачила на вулиці самого, на кладовищі бачила вінки на могилі [PERSON] «від сусідів [PERSON] і [PERSON]». Свідок [PERSON] сусідка по підїзду пояснила. що декілька раз отримувала за [PERSON] пенсію та заносила йому додому до квартири № 119, нікого у його квартирі не бачила, на похороні бачила [PERSON], [PERSON] не бачила, чи прощалася вона з покійним теж не бачила. Відповідно до п.5) ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає факти про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до Судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення Верховного суду України, згідно п.5 ч. 1 ст. 256 ЦПК суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, термін спільного проживання (не менше п'яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом). Відповідно до ч.2 ст.3 СК України: «Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.» Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про необхідність встановлення факту проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON], який помер 8.12.2014, без реєстрації шлюбу з червня 2006 року по 8 грудня 2014 року та доведеність такого факту. Факт підтверджується вищевказаними наданими позивачем доказами: фотознімками, документами померлого, які знаходяться у позивача, наявністю у позивача ключів від квартири покійного, до якої вона мала вільний доступ як за життя [PERSON], так і після його смерті, документами про організацію поховання, тощо, та показами свідків, які підтвердили факт спільного проживання, ведення господарства, догляду за [PERSON] під час хвороби, намірів останнього одружитися із [PERSON]. Сама позивач плутається у роках в силу свого віку та стану здоровя, але період, про який йдеться мова достеменно встановлений на підставі пояснень представника позивача, свідків та на підставі поданих позивачем документів. Покази відповідача [PERSON] та її свідків ніяким чином не спростували твердження позивача про спільне проживання зі спадкодавцем, не надали будь-яких доказів заперечуючи даний факт, свідки лише зазначили, що не бачили [PERSON] у квартирі [PERSON], не змогли надати детальних пояснень щодо обставин проживання [PERSON], тощо. Тому, суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача щодо встановлення факту, від якого залежить виникнення прав позивача на спадкування за законом після смерті спадкодавця. Відповідно до ст.1264ЦК України: «У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.» На думку суду, вимога щодо нікчемність заповіту [PERSON], [INFO], складеного 1 липня 2014 року на імя [PERSON], [INFO], та посвідченого секретарем Чупирянської сільської ради Білоцерківського району [PERSON], підлягає до задоволення. Відповідач [PERSON] сільська рада Білоцерківського району повідомила суд про те, що 1.07.2014 сільською радою не посвідчувався заповіт [PERSON], [PERSON] на посаді секретаря сільської ради не працювала, що підтверджується наданими сільською радою письмовими доказами. Крім того, реєстрація заповіту в порушення вимог законодавства була проведена у спадковому реєстрі лише 17.01.2015, а не в день його посвідчення. Відповідно до ст.1247 ЦК України: «Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.» Відповідно до ст.1251 ЦК України: «Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.» Проте, з незрозумілих причин, у заповіті [PERSON], який постійно проживав у м.Білій Церкві та де знаходилося його майно, зазначено, що він посвідчується [PERSON] сільською радою. Відповідно до загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених ч.1 ст.203 ЦК України: «Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.» Відповідно до ч.1, ч.2 ст.215 ЦК України: «Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.» Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України, що встановлює підстави недійсності заповіту: «Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.» Тому, суд вважає, що вимоги позивача щодо встановлення нікчемності оспорюваного заповіту підлягають до задоволення, оскільки, як зазначалося вище він не посвідчувався особою, яка зазначена у заповіті, не реєструвався у день вчинення у спадковому реєстрі, складений з порушенням вимог ст.1247 ЦК України. Заперечення представника відповідача щодо неможливості уточнення позовних вимог щодо недійсності чи то нікчемності заповіту суд не може взяти до уваги, оскільки підстави недійсності заповіту, відповідно до ст.1257 ЦК України, якою зокрема встановлені підстави нікчемності заповіту, були зазначені представником позивача у позовній заяві від 7.05.2015, поданій на виконання вимог ухвали суду від 16.04.2015 про залишення позовної заяви без руху, тобто до відкриття провадження по справі. Враховуючи, що факт проживання однією сімєю позивача та спадкодавця встановлений, нікчемність заповіту на імя відповідача [PERSON] встановлена, суд прийшов до висновку про задоволення вимоги позивача про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого 8.12.2014 [PERSON], на підставі ст.1264 ЦК України, як за спадкоємцем четвертої черги. Підстав для спадкування після смерті [PERSON] за законом чи заповітом у [PERSON] та у [PERSON] за законом - немає, інші особи із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Згідно з довідкою № 1083 від 14.07.2015 КП КОР «Білоцерківське бюро технічної інвентаризації», наданою на запит суду, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № 3537 від 5.04.1993, виданого виконкомом Білоцерківської міської ради; вартість квартири зазначена у свідоцтві в розмірі 25900крб.. Тому, судом повторно направлено до КП КОР «Білоцерківське бюро технічної інвентаризації» запит щодо інвентарної вартості спірної квартири. На день ухвалення рішення така відповідь у матеріалах справи відсутня, в звязку з чим розмір судового збору за подання вимог майнового характеру встановлена судом у максимальному розмірі 3654грн.. Відповідно до п.10 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», позивач звільняється від його сплати. До повернення позивачу підлягає сплачена сума судового збору в розмірі 243,60грн.. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України: «Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.» Судовий збір за розгляд позовних вимог немайнового характеру становить 243,60грн. та за розгляд позовних вимог майнового характеру в розмірі 3654грн., всього - 3897грн. 60коп., що підлягає до стягнення з відповідачів у рівних частках. На підставі ст. 3 СК України, ст.ст. 203, 215, 1216, 1220, 1222, 1223, 1247, 1257, 1251, 1252, 1258, 1264 ЦК України,

Outcome: approved