Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

Представник відповідача Долинської сільської ради позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивачка, її представник на задоволенні позовних вимог наполягали, просили про розгляд справи без їх участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої 19.01.2016 р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої 20.10.2006 р.; копія заповіту [PERSON] від 13.01.2016 р., складеного на імя позивача [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої 25.03.1996 р.; копія почтового відправлення; копія сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0094235 від 20.11.1996 р.; копія сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0094868 від 06.08.1997 р.; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.04.2008 р., реєстр № 1284; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.12.2000 р., реєстр 2/11584; копія довідки Долинської сільради від 15.07.2016 р.; копія паспорту гр.. України позивача; копія довідки про нормативно-грошову оцінку земельних ділянок; копія технічного паспорту на житловий будинок № 37 по вул. Г. Калінку в с. Долинське Ренійського району Одеської обл.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулася із відповідними вимогами та просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя [PERSON] належало: -земельна частка (пай) розміром 3,29 в умовних кадастрових гектарах, члена колективного сільськогосподарського підприємства «Анадол» с. Долинське Ренійського району Одеської області, на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0094868 від 06.08.1997 р. -житловий будинок із надвірними спорудами, розташований в с. Долинське Ренійського району Одеської області по вул. Г. Калінку № 37, що підтверджується технічним паспортом на вказаний будинок, складений Ренійським БТІ 29.07.2016 р. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] померла у 1996 р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а на момент смерті разом із нею проживала її донька [PERSON], яка фактично прийняла спадщину після смерті матері, на підставі ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Таким чином, [PERSON] після смерті матері [PERSON] до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звернулася, однак прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, .І., проте не встигла її оформити на себе, у звязку із тим, що закон повязує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ст. 9 ЦК УРСР, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обовязки фізичної особи припиняється у момент її смерті. 20.10.2006 року померла [PERSON] За життя [PERSON] належало: -житловий будинок із надвірними спорудами, розташований в с. Долинське Ренійського району Одеської області по вул. Г. Калінку № 37, що підтверджується технічним паспортом на вказаний будинок, складений Ренійським БТІ 29.07.2016 р. (успадкованого після смерті матері [PERSON], померлої 25.03.1996 р. на підставі ст. 549 ЦК УРСР 1963 р.). -земельна частка (пай) розміром 3,29 в умовних кадастрових гектарах, члена колективного сільськогосподарського підприємства «Анадол» с. Долинське Ренійського району Одеської області, на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0094868 від 06.08.1997 р., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.12.2000 р., реєстр № 2/11584. -земельна частка (пай) розміром 3,29 в умовних кадастрових гектарах, члена колективного сільськогосподарського підприємства «Анадол» с. Долинське Ренійського району Одеської області, на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0094235 від 20.11.1996 р., 19.01.2016 року померла [PERSON] За життя [PERSON] належало: -житловий будинок із надвірними спорудами, розташований в с. Долинське Ренійського району Одеської області по вул. Г. Калінку № 37, що підтверджується технічним паспортом на вказаний будинок, складений Ренійським БТІ 29.07.2016 р. (успадкованого після смерті матері [PERSON]І , померлої 20.10.2006 р., на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України). -земельна частка (пай) розміром 3,29 в умовних кадастрових гектарах, члена колективного сільськогосподарського підприємства «Анадол» с. Долинське Ренійського району Одеської області, на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0094868 від 06.08.1997 р. (успадкованого після смерті матері [PERSON], на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України). -земельна частка (пай) розміром 3,29 в умовних кадастрових гектарах, члена колективного сільськогосподарського підприємства «Анадол» с. Долинське Ренійського району Одеської області, на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0094235 від 20.11.1996 р. (успадкованого після смерті матері [PERSON]І , померлої 20.10.2006 р., на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України). На випадок смерті [PERSON] розпорядилася належним їй майном, 13.01.2016 р. залишила заповіт на імя позивачки [PERSON], яким заповідала їй все майно, яке буде належати їй за життя та на яке за законом вона матиме право на момент її смерті. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно, що належало їй на момент смерті та на яке вона за законом мало право. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], позивачка у справі (як спадкоємець за заповітом) звернулася до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За зверненням позивача нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно (належним чином не було зареєстровано право власності на спадковий житловий будинок, відсутність оригіналів сертифікатів на право на земельні частки (паї)). Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок, земельні частки(паї) як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачка в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину, що залишилася після померлих [PERSON], [PERSON], [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців не встановлено, відповідач не заперечував проти визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Вона у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається такою, що її прийняла. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса (поштове відправлення від 24.05.2016 р.). Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, у звязку із відмовою нотаріуса, (належним чином не було зареєстровано право власності на спадковий житловий будинок, відсутність оригіналів сертифікатів на право на земельні частки (паї)), у звязку із чим позивачка була вимушена звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є субєктом набуття права власності на житловий будинок, земельні частки (паї) з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved