Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14.02.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 979 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, із сплатою відсотків у розмірі 0,01 % на місяць. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 13.01.2019 року має заборгованість по кредиту в розмірі 35296 грн. 24 коп., яка складається з 14028 грн. 87 коп. - тіло кредиту; 6715 грн. 70 коп. - нараховано відсотків за користування кредитом, 12394 грн. 71 коп. - нараховано пені; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 1656 грн. 96 коп. - штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача заборгованість та суму сплаченого судового збору в розмірі 1921 грн. 40 коп. Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 07 лютого 2019 року відкрито провадження у спрощеному позовному порядку. Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 17 липня 2019 року здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено до судового розгляду. Відповідач у відповідності до вимог ч. 1 ст. 178 ЦПК України, надала відзив, в якому заперечила проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначила, шо з «Умовами та правилами надання банківських послуг», Тарифами банку вона не була ознайомлена та не підписувала їх, в зв`язку з чим ці документи не можуть вважатися складовою частиною укладеного договору між нею та Банком. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» викладені в позовній заяві підтримав в повному обсязі та зазначив, що згідно виписки по рахунку відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом. Наведене свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнавала свої зобов`язання за договором, але належним чином їх не виконала. Відповідач в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, застосувати строки позовної давності. Вказала, що вона фактично кредитний договір не укладала, заяву про відкриття карткового рахунку до банку не подавала. Перевипущені картки не отримувала. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви відповідача б/н від 14 лютого 2007 року, між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач АТ КБ «Приватбанк», укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 979 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, із сплатою відсотків у розмірі 0,01 % на місяць. Вказаний кредитний договір було укладено між сторонами шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. В подальшому кредитний ліміт збільшено до 15000 грн. 00 коп. Як вбачається з матеріалів справи, а саме заяви позичальника, [PERSON] був відкритий рахунок [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості покредиту, відсоткам, винагороді та ін. платежам. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, надав можливість [PERSON] користуватися кредитними коштами. [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 13.01.2019 року має заборгованість по кредиту в розмірі 35296 грн. 24 коп., яка складається з 14028 грн. 87 коп. - тіло кредиту; 6715 грн. 70 коп. - нараховано відсотків за користування кредитом, 12394 грн. 71 коп. - нараховано пені; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 1656 грн. 96 коп. - штраф (процентна складова) (т. 1 а.с. 5-10). [PERSON] отримувала кредитні кошти, користувалася ними та протягом тривалого періоду часу частково виконувала зобов`язання щодо їх повернення. Згідно розрахунку заборгованості останній платіж на погашення кредиту у сумі 23 грн. 51 коп. [PERSON] здійснила 03.07.2018 року (а.с. 10). У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в даному випадку АТ КБ «Приватбанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів у сумі 14028 грн. 87 коп. Відповідно до положень ст. ст. 549, 625, 1048, 1050 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, неустойки (штраф, пеня) у разі порушення боржником зобов`язання. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника від 14 лютого 2007 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені, штрафів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема відсотки за користування кредитом, пеню та штрафи. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14 лютого 2007 року, посилався на підписану [PERSON] заяву позичальника, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/ як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів, комісії), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. За таких обставин, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів, наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. З таких же підстав не можна вважати складовою частиною кредитного договору витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, оскільки вони також не містять підпису позичальника. Отже, суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді заборгованості за пенею та штрафами. Разом з тим, в підписаній [PERSON] заяві позичальника від 14 лютого 2007 року зазначена процентна ставкау розмірі 0,01 % на місяць, відповідно 0,12 % річних та 0,00034 % на день. Згідно розрахунку заборгованості, який надано позивачем заборгованість за відсотками за користування кредитом становить 6715 грн. 70 коп. Дії банку щодо підвищення процентної ставки до 30% річних, потім до 34,80%, потім 36% та до 43,20% річних є неправомірними оскільки це виходить за межі узгодженого сторонами договору розміру процентів за користування грошовими коштами. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом, виходячи із узгодженої сторонами базової процентної ставки 0,01 % на місяць, відповідно 0,00034 % на день. Так, кількість днів прострочення сплати заборгованості за кредитним договором за період з 14 лютого 2007 року (день підписання заяви) по 13 січня 2019 року (заборгованість станом на по позовній заяві ) становить 4337 днів, з урахуванням відсоткової ставки у розмірі 0,12 % річних, 0,01 % на місяць та 0,00034 % на день. Отже, розмір заборгованості за процентами за вказаний період складає 206 грн. 87 коп. (14028 грн. 87 коп. (тіло кредиту) х 0,00034% (відсотки на день)/100* 4337 (днів прострочки за відсотками). Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за відсотками у розмірі 206 грн. 87 коп. Щодо застосування строків позовної давності, зазначених у заяві відповідача, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Верховний Суд України у постанові від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14 дійшов висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, з огляду на який картка діє в межах визначеного нею строку. У такому разі, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Як зазначив представник позивача, відповідач у рамках вказаного кредитного договору неодноразово отримувала перевипущені кредитні картки. Строк дії останньої перевипущеної кредитної картки, яка видавалася [PERSON] встановлений до останнього дня липня 2021 року, зазначене підтверджується матеріалами справи (т. 1 а.с. 193, 215). З розрахунків заборгованості та виписки, наданих банком до суду вбачається, що останній платіж у розмірі 23 грн. 51 коп. (а.с.10) [PERSON] здійснила 03.07.2018 року, а з позовом Банк звернувся до суду 06.02.2019 року, тобто в межах строку позовної давності. Зважаючи на вказане, суд не приймає твердження відповідача щодо пропуску банком строку позовної давності. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 323/3555/16-ц (провадження № 61-1200св17), 18.03.2020 року у справі № 619/1642/17 (провадження № 61-10445св18). Суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 14028 грн. 87 коп. та відсотків за користуванням кредитом у розмірі 206 грн. 87 коп., а всього 14235 грн. 74 коп. В задоволенні позову в частині стягнення пені та штрафів слід відмовити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.08.2019 року у справі № 182/1806/17. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, понесені позивачем, документально підтверджуються: за подачу позовної заяви - в розмірі 1921 грн. 00 коп. (а.с. 1). Враховуючи, що задоволенню підлягає тільки частина позовних вимог, судовий збір стягується з відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягненню підлягають кошти в сумі 774 грн. 78 коп. (14235 грн. 74 коп. х 1921 грн. 00 коп. / 35 296 грн. 24 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial