Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Представник заявниці у судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву у якій вимоги підтримав у повному обсязі та просив визнати приналежність [PERSON] Виписки з рішенням від 18 червня 1997 року за №135, помилково видану [PERSON]. Також, просив визнати встановленою належність [PERSON] Державного акту на право приватної власності на землю виданого Підгородненською міською радою 17 червня 2002 року і разом з тим визнати факт набуття [PERSON] право приватної власності на землю, розташованої за адресою: [ADDRESS] з 17 червня 2002 року. Представник зацікавленої особи надав заяву про розгляд справи без їхньої участі. Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов наступного. Встановлено, що 13 червня 2014 року Реєстраційної службою Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області було винесено рішення по справі №13764842 про відмову в державній реєстрації права власності на земельну ділянку у мотивувальній частині якого зазначається наступне: «неможливо однозначно ідентифікувати адресу земельної ділянки, оскільки відомості, зазначені в поданих на державну реєстрацію документах, містять розбіжності в назві вулиці. Також, в державному акті на право приватної власності на землю [NUMBER] від 17 червня 2002 року власником земельної ділянки є [PERSON]. Відповідно до відомостей, що містяться у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (НВ-1201579182014) від 28 травня 2014 року власником земельної ділянки є [PERSON]. Таким чином, неможливо встановити належність правовстановлюючого документу, а саме державного акту на право приватної масності на землю [NUMBER] від 17 червня 2002 року заявниці». Зокрема, земельна ділянка, на який видано спірний державний акт, розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER]. 27 червня 2014 року Підгородненською міською радою була видана довідка громадянці [PERSON] про те, що у виписці з рішення Підгородненської міської ради передачу земельних ділянок у приватну власність та користування від 18 червня 1997 року №135 і в Державному акті на право приватної власності на землю [NUMBER] від 17 червня 2002 року виданих міською радою помилково зазначено ім'я власника як «[PERSON]», оскільки відповідно до паспорта громадянина України [NUMBER] виданим Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 13 листопада 1998 року правильним є «[PERSON]». Крім того, довідка про присвоєння ідентифікаційного номера в Бабушкінському районі видана [PERSON]. Витяг з Державного земельного кадастру від 28 травня 2014 року про земельну ділянку за кадастровим [NUMBER] видана саме [PERSON]. Також у відомостях про право власності та право постійного користування зареєстрована [PERSON]. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та технічний звіт по перенесенню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території [ADDRESS] видана також [PERSON]. Згідно до ч. 1,2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої,що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення (п.1 Постанови ВСУ №5 від 31 березня 1995 р.). Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що Витяг з рішення про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування від 18 червня 1997 року за №135 та Державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] від 17 червня 2002 року містять невідповідність в імені особи, якій вказані документи видані, а саме: помилково вказано [PERSON], замість [PERSON], тому заява про встановлення факту підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі наведеного, суд вважає, що вимоги заявника про встановлення факту належності документів обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved