Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Представник позивача звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що КБ «Приватбанк» уклав із [PERSON] кредитний договір 4 серпня 2006 року, згідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на прийняття Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, відповідно до яких договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та автоматично лонгується на той же термін, якщо жодна зі сторін не запропонує припинення договору. Порядок та умови погашення кредиту, відсотків, комісії та відповідальність за порушення умов кредитування передбачено умовами договору від 4 серпня 2006 року. Однак відповідач не виконав своїх зобов'язань, на підставі чого заборгував банку 19855,78 грн. Враховуючи, що добровільно сплатити суму боргу відповідач не бажає, представник позивача просив стягнути суму боргу з відповідача у вказаному розмірі разом із судовими витратами. Представник позивача, яка діє на підставі довіреності, Пархоменко М. О., у судовому засіданні повністю підтримала заявлені позовні вимоги, надавши суду письмові пояснення, за якими вказувала, що відповідачка, отримавши кошти на відкритий картковий рахунок, визнавала борг, періодично сплачуючи суми кредиту та відсотків за користування кредитом. [PERSON] була обізнана із умовами кредитування, та не заперечувала проти цього. При цьому вказувала, що нема підстав для застосування положень позовної давності до даних правовідносин, бо за умовами кредитування кредитний договір із [PERSON] автоматично лонгується, тому договір діє та повинен виконуватись у повному обсязі. Оскільки відповідач не виконав належним чином умови договору, то повинен повністю погасити існуючий борг. На задоволенні позову наполягала. При цьому не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, [PERSON], у судове засідання не з'явилась за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленою про час та місце слухання справи належним чином. Представник відповідача, яка діє на підставі договору, [PERSON], до суду також не з'явилась повторно, надавши суду заяву з проханням розгляд справи відкласти внаслідок її перебування на лікарняному. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановлячи заочне рішення. За ст. 169 ч. 2 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов ПАТ «КБ «Приватбанк» таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. На підставі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Факт укладення договору 4 серпня 2006 року між сторонами по справі підтверджується копією заяви позичальника від 4 серпня 2006 року, з якої вбачається, що КБ «Приватбанк» надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 8000 грн. з відкриттям карткового рахунку та зі сплатою відсотків за їх використання в розмірі 36% на рік. Своїм підписом відповідач також підтвердив згоду на Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку, що разом із заявою позичальника є договором кредитування (а. с. 12-13, 44). Згідно до Тарифів кредитування з використанням кредитної картки вбачається, що в разі несвоєчасного погашення кредитного ліміту позичальник сплачує 200 % діючої ставки за кредитним лімітом. У Тарифах також визначено розмір щомісячного платежу, який становить 7% від заборгованості (а. с. 46). За п. 6.5 Умов надання банківських послуг клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам, комісії на умовах договору (а. с. 17). Відповідно до п. 8.6 Умов надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж 120 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову (а. с. 17). За п. 9.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з часу його підписання. Якщо протягом вказаного строку не було договір припинено, то він автоматично вважається пролонгованим на такий же термін (а. с. 17). Відповідно до п. 5.4 Правил користування платіжною картою строк погашення за картковим рахунком відсотків проводиться щомісячно за минулий місяць (а. с. 19). Згідно до п. 5.5 вказаних Правил за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірах, встановлених у Тарифах банку, які нараховуються щомісячно (п. 5.5.2), а за п. 5.5.1 Правил за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань позичальник сплачує відсотки за підвищеною ставкою або додаткову комісію, розміри яких визначені Тарифами банку (а. с. 20). Зміна назви юридичної особи КБ «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи та статутом ПАТ «КБ «Приватбанк» (а. с. 27, 28). Відповідно до судового наказу, винесеного Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя, від 28 листопада 2008 року було стягнуто з [PERSON] на користь КБ «Приватбанк» борг за кредитним договором від 4 серпня 2006 року в розмірі 5288,90 грн. (а. с. 6). За положеннями ст. 599 ЦК України, за якими зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, та з урахуванням умов договору від 4 серпня 2006 року, суд дійшов висновку, що договір між сторонами про надання кредиту є діючим, тому повинен виконуватись згідно діючого законодавства та умов договору. За довідкою-розрахунком та випискою з карткового рахунку, відкритого на [PERSON], вбачається, що у відповідачки мається заборгованості станом на 31 грудня 2013 року за кредитним договором від 4 серпня 2006 року перед КБ «Приватбанк» у загальному розмірі 19855,78 грн. (за відрахуванням суми, стягнутої за судовим наказом від 28 листопада 2008 року, в розмірі 5288,90 грн.), з яких заборгованість по кредиту - 6628,70 грн., заборгованість по відсоткам - 17094,28 грн., штраф фіксований - 500 грн., штраф відсотковий - 921,70 грн. (а. с. 7-11, 48-65). Факт наявності заборгованості у позичальника у вказаному вище розмірі підтверджується умовами договору кредитування від 4 серпня 2006 року, за яким передбачено порядок сплати наданого кредиту, відсотків за його використання, відсотків за підвищеною ставкою, а також встановлена відповідальність за порушення умов договору. Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Однак умовами договору від 4 серпня 2006 року закріплена подвійна цивільна відповідальність позичальника одного виду за одне й те саме правопорушення (п. 8.6 Умов). Суд натомість зауважує, що згідно положень ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. На підставі переліченого суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог банку в частині стягнення з відповідача фіксованої суми штрафу в розмірі 500 грн. за кредитним договором, оскільки поняття фіксованого штрафу, що закріплене в Умовах надання споживчого кредиту, також не відповідає поняттю штрафу, закріпленому в нормах цивільного законодавства, та є подвійною цивільною відповідальністю одного виду за одне й те саме правопорушення. За ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 ЦК України, за ст. 253 якого перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі за текстом - Закон) кошти, які надані кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом. Таким чином суд встановив, що договір банківського обслуговування від 4 серпня 2006 року, укладений між сторонами, є споживчим кредитуванням. Відповідно до п. 7 ст. 11 Закону, яка містить перелік прав споживача в разі придбання ним продукції у кредит, вказано, що кредитодавцю заборонено вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. В п. 31 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наголошено, що за п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Верховним Судом України у справі № 6-116цс13 було надано правовий висновок, на підставі якого відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Таким чином суд робить висновок, що згідно до кредитного договору від 4 серпня 2006 року відповідач повинен був погашати борг по кредиту, відсоткам, комісії та іншим платежам щомісячно, що однак ним не було дотримано. Тому право зі зверненням до суду до відповідача в представників банку виникло з моменту ненадходження чергового платежу від позичальника у момент, коли відповідач повинен був здійснити черговий платіж, тому з відповідної дати необхідно обраховувати початок перебігу позовної давності за заявленими позовними вимогами, що стосується окремо кожної суми платежу, який повинен був внести на картковий рахунок відповідач. На підставі ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Суд дійшов того, що після винесення судового наказу Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя від 28 листопада 2008 року було перервано перебіг позовної давності щодо вимог позивача до відповідача по зобов'язанням, що виникли з умов кредитного договору від 4 серпня 2006 року. З переліченого виходить, що починаючи з 28 листопада 2008 року слід заново обраховувати за вказаним позовом початок перебігу строку позовної давності. При цьому за довідкою-розрахунком вбачається, що 4 серпня 2009 року відповідачкою було проведено погашення відсотків на суму 2359,25 грн., що свідчить про визнання нею боргу та про переривання строку позовної давності, який обраховується заново, внаслідок чого новий трирічний строк позовної давності для вимог по договору від 4 серпня 2006 року закінчувався таким чином у серпні 2012 року. Натомість в судовому засіданні було встановлено відсутність доказів переривання зазначеного строку позовної давності за період з серпня 2009 року по серпень 2012 року. Оскільки представники позивача звернулись до суду із позовом до відповідача в лютому 2014 року, то заявлені вимоги підлягають задоволенню в межах позовної давності, яка дорівнює трирічний період часу, починаючи з лютого 2011 року по момент звернення до суду із вказаним позовом. Таким чином оскільки кредитний договір від 4 серпня 2006 року є чинним, за ним проводяться нарахування відсотків та інших платежів, то вимоги банку підлягають задоволенню частково в межах визначеного судом строку позовної давності окремо щодо кожного чергового платежу, який повинен був внести відповідач. Згідно до наданого представниками банку розрахунку вбачається, що станом з лютого 2011 року по лютий 2014 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 4 серпня 2006 року становить: по наданій кредитній лінії - відсутня (6628,70 - 6628,70 = 0), по відсоткам за користування кредитом - 12108,31 грн. (17094,28 - 4985,97 = 12108,31), по відсотковому штрафу - 605,42 грн. (12108,31 х 0,05 = 605,42), а загальна сума заборгованості дорівнює - 12713,73 грн. (12108,31 + 605,42 = 12713,73). З урахуванням переліченого, незважаючи на існування невиконаного зобов'язання у відповідача перед банком за договором від 4 серпня 2006 року, суд вважає необхідним задовольнити вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» частково в розмірі 12713,73 грн., тобто в межах строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог. Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони, відповідно до частки задоволених вимог, понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно копії платіжного доручення представниками банку було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. за подання до суду вказаного позову, на підставі чого на користь банку з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial