Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом в інтересах [PERSON], який підтримала і уточнила в ході судового засідання та просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму борг за договором позики в сумі 33 950 грн., 2849 грн. - розмір відсотків річних від суми позики та 25 123 грн. - проценти індексу інфляції, а всього в розмірі 61 922 грн. та судові витрати по справі в сумі 619,22 грн.. Представник позивача в судове засідання не зявилася, але надала суду письмову заяву, в якій підтримує позов [PERSON] в повному обсязі та просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача та просив відмовити в його задоволенні, оскільки грошові кошти від [PERSON] він не отримував, а договір позики та розписку писав власноручно під психічним впливом. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 30 листопада 2012 року та між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики в письмовому виді. Згідно п. 1.1. Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти, а Позичальник зобов'язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, згідно п. 1.2. Позикодавець передає на умовах Договору у власність Позичальника грошові кошти в сумі 36000 грн. 00 коп.. Позичальник зобов'язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. На підтвердження укладання договору відповідачем було власноруч написано розписку в отриманні коштів. Повернення позики повинно було проходити згідно з графіком, але не пізніше 30-го числа кожного місяця. Також, відповідно до договору, несвоєчасне внесення щомісячних сум, заборгованість буде вважатися простроченою, починаючи з наступного дня, що настає за датою погашення позики. У пункті 3.4. зазначається, що позикодавець має право в будь-якому разі вимагати, в тому числі - у судовому порядку, дострокового виконання всіх зобов'язань позичальника за цим договором, якщо прострочення грошових зобов'язань позичальника становить більше ніж один місяць від моменту настання терміну сплати обов'язкового платежу за позикою. У зазначений строк відповідач борг не повернув, чим порушив свої договірні зобов'язання. Відповідач ухиляється від виконання зобов'язання та не відповідає на усні та письмові претензії щодо добровільної оплати боргу. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших іктів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно давляться. Відповідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної ротової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором чи законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Також в цій статті зазначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Верховний Суд України в Ухвалі від 12.03.2009 року зазначив, що «відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають на підставах, встановлених ст..11 цього Кодексу, зокрема, договорів та інших правочинів (ч.2 ст.509 ЦК України). Зобовязання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Ці підстави зазначені у ст.ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобовязання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст..599 ЦК України). Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, в результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, право кредитора на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання, а також 3% річних від простроченої суми та оплату цих сум. Відповідно до аналізу норм ст.ст. 11, 12, 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України слід зробити висновок, що право, яке захищає суд, повинно існувати на день ухвалення судового рішення. Наявність судових рішень про стягнення боргу та передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України грошових сум за інші періоди невиконання боржником зобовязання й відкриття виконавчого провадження за цим рішенням за відсутності реального виконання боржником свого зобовязання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін.» Вищий арбітражний суд України в листі від 7 березня 1996 року № 01-8/106 зазначив, що кредитор не позбавлений права вимагати в установленому порядку відшкодування всіх збитків, заподіяних йому до припинення зобов'язання, у тому числі пов'язаної з втратою майна. Зобов'язання припиняється виконанням, здійсненим належним чином, і на інших підставах, передбачених ЦК. Оскільки рішення суду не входить в перелік підстав припинення зобов'язань, у разі якщо до виконання рішення про відшкодування збитків збільшилися ціни на майно, на придбання якого були стягнуті кошти, кредитор не позбавлений права заявити додаткові вимоги до боржника. Договірні відносини між позикодавцем і позичальником продовжують існувати та фактично не виконані. Договором позики та розпискою передбачено, що позика повинна була проходити щомісячно, не пізніше 30-го числа, кожного місяця, рівними частинами по 1000 грн., натомість відповідач не приступив до виконання зобов'язань належним чином, як того вимагав договір позики та розписка, тому його зобов'язання вважаються простроченими з 1 січня 2013 року, так як черговий платіж він зобов'язаний був внести до 30 грудня 2012 року в сумі 1000 гривень (як того вимагають умови розписки). Натомість Відповідач з порушеннями та просрочкою на розрахунковий рахунок позивача, який вказано у договорі позики, вніс наступні суми: 28.12.2012 року 450 грн., 22.02.2013 року 150 грн., 16.04.2013 500 грн., 08.05.2013 450 грн., 30.05.2013 року 500 грн., загалом 2050 грн. 00 коп.. Таким чином, сума основного боргу складає 33 950 грн. 00 коп.. Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором чи законом. Розрахунок 3% річних з 01.01.2013 року по 19.10.2015 року (а саме з дати прострочення зобов'язання) розраховується за формулою: сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення, що у цифровому значенні є таким: 33950 : 365 x 3 x 1021 : 100 = 2849,00 грн.. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача. Окрім того представник позивача, посилаючись норми та рекомендації Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.97 року відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, зазначає, що сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: І Іс = (І І 1:100) х (І І 2:100) х (І І 3:100) х ...(І І Z:100), де І І 1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, І І 2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення, ... I I Z - індекс інфляції за останній місяць прострочення, що у цифровому значенні є таким: (1,002 х 0,999 х 1,000 х 1,000 х 1,001 х 1,000 х 0,999 х 0,993 х 1,000 х 1,004 х 1,002 х 1,005 х 1,002 х 1,006 х 1,022 х 1,033 х 1,038 х 1,010 х 1,004 х 1,008 х 1,029 х 1,024 х 1,019 х 1,030 х 1,031 х 1,053 х 1,108 х 1,140 х 1,022 х 1,004 х 0,990 х 0,992 = 1,74). Індекс інфляції становить - (1,74), що в цифровому значенні є таким: 33950 грн. х 1,74 = 25123 грн.. У зв'язку з тим, що відповідач не приступив до повернення позивачу коштів вчасно, як це передбачено договором позики та розпискою, він зобов'язаний повернути 33\~950 грн. - сума боргу, 2849 грн. - розмір відсотків річних від суми позики, а в задоволенні позовних вимог представника позивача щодо стягнення процентів індексу інфляції у розмірі 25 123 грн. слід відмовити, оскільки вищенаведений позивачем розрахунок не відповідає вимогам цивільного законодавства України та існуючій на сьогоднішній день судовій практиці. Суд дає критичну оцінку доводам відповідача, висловлені ним в судовому засіданні щодо невизнання позовних вимог позивача, оскільки вони є голослівними, безпідставними та нічим не підтвердженими і спростовуються стабільними поясненнями представника позивача, висловлених в позовних заявах, наданими ними належними та достовірними письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності. Відповідач не оспорює факт укладення з позивачем письмового договору позики від 30.11.2012 року та факт власноручного написання ним письмової розписки про отримання грошових коштів, про свідчать і оригінали вказаних документів, які є в матеріалах справи, але всіляко намагається уникнути від виконання договору позики та цивільної відповідальності, не дивлячись на те, що частку грошових коштів він повернув позивачу по справі. Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] «про стягнення боргу за договором позики» - задовольнити частково; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 30.11.2012 року у розмірі 33.950 грн., 2849 грн. розмір відсотків річних від суми позики, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 368,00 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог відповідно до ст.. 88 ЦПК України. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Outcome: partial