Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Представник позивача - адвокат Голик Євген Валерійович в інтересах позивача [PERSON] , законний представник позивача: [PERSON] , пред`явив до суду позов до відповідача, Семенівської міської ради Чернігівської області, в якому представник позивача просив: визнати за [PERSON] , [INFO] , право приватної власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, який розташований по [ADDRESS] , що належала померлій [INFO] [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 липня 1999 року. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача у позовній заяві зазначив про те, що позивач є власником 1/2 частки житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27 липня 2010 року та витягом про державну реєстрацію прав № 36820559 від 19 грудня 2012 року, виданим комунальним підприємством «Новгород-Сіверське міжміське бюро технічної інвентаризації». Вказану частку будинку позивач отримала у спадщину після смерті своєї матері - [PERSON] , яка в свою чергу прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після смерті свого батька (діда позивача) - [PERSON] . Власником іншої половини (1/2 частки) вказаного житлового будинку є рідна сестра діда позивача [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 21 липня 1990 року). [PERSON] померла [INFO] . Після смерті останньої спадщину прийняв її син - [PERSON] (двоюрідний дядько позивача), але не оформив своїх спадкових прав. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] позивач, як єдиний спадкоємець, звернулася до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса за місцем відкриття спадщини для отримання свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку будинку по [ADDRESS] , що належала [PERSON] . Проте державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса 26 лютого 2020 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відмова мотивована тим, що в свідоцтві про право на спадщину від 21 липня 1990 року вказано, що спадкоємцем в 1/2 частці є [PERSON] , а спадкове майно складається з 1/2 частки житлового будинку, таким чином, на думку нотаріуса, до [PERSON] перейшла у спадок за вказаним свідоцтвом про право на спадщину 1/4 частка, а не 1/2. І тому зареєструвати за [PERSON] 1/2 частку за вказаним свідоцтвом КП «Новгород-Сіверське МБТІ» не мало права. Таким чином на підставі наданих документів не можливо достеменно встановити, яка саме частка будинку належить померлій [PERSON] . Представник позивача вважає, що позивач має право на 1/2 частку житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , яка належить померлій [PERSON] , за слідуючих підстав. Згідно даних свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 липня 1990 року спадкоємцем померлої [PERSON] в 1/2 частці є її дочка [PERSON] . Спадкове майно складається з 1/2 частки вищевказаного житлового будинку. На іншу половину вказаного спадкового будинку видане свідоцтво про право на спадщину [PERSON] . На зворотньому боці вказаного свідоцтва про право на спадщину проставлений штамп КП «Новгород-Сіверське МБТІ» про реєстрацію права власності за [PERSON] 1/2 частки (половину) житлового будинку 15 жовтня 1990 року за реєстровим номером 1429. Згідно даних свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 липня 2010 року позивач є спадкоємцем майна після смерті [PERSON] . Спадщина складається з 1/2 частки вищевказаного житлового будинку, належного на праві власності [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Єрмоленко Р.І. , державним нотаріусом Семенівської державної нотаріальної контори 21 липня 1990 року за реєстровим № 785 та зареєстрованого Новгород-Сіверським міжміським бюро технічної інвентаризації 08 серпня 1990 року за реєстровим № 1429, що записано в реєстрову книгу № 13. Таким чином, аналізуючи свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 21 липня 1990 року та свідоцтво про право на спадщину за законом від 27 липня 2010 року вбачається, що 21 липня 1990 року державним нотаріусом Єрмоленко Р.І. були видані два свідоцтва про право на спадщину за заповітом на [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці на кожного після смерті їх матері. Обидва свідоцтва (і [PERSON] , і [PERSON] ) були зареєстровані в КП «Новгород-Сіверське МБТІ» з зазначенням права власності 1/2 частка щодо кожного. Проте, державний нотаріус Семенівської державної нотаріальної контори Єрмоленко Р.І., у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 21 липня 1990 року, виданому [PERSON] , допустила неоднозначне формулювання: «...является в 1/2 (одной второй) доле ее дочь [PERSON] , проживающая в [ADDRESS] . Наследственное имущество , на которое в указанной доле выдано настоящее свидетельство, состоит из 1/2 (одной второй) доли жилого дома...». Через таке вищезазначене формулювання державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори не може оформити спадщину на позивача після смерті [PERSON] та [PERSON] , оскільки достеменно не зрозуміло, яку ж частку остання успадкувала - 1/2 чи 1/4, хоча фактично [PERSON] успадкувала 1/2 частку будинку (пополам зі своїм братом [PERSON] ). Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке відповідно до ст. 1217 ЦК України може здійснюватися за заповітом або за законом. Позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач не має можливості через неточності в документах нотаріальним шляхом оформити право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, що розташований по [ADDRESS] , позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Ухвалою судді від 02 червня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, а справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 23 червня 2020 року. Неповнолітній позивач [PERSON] та її законний представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися. У судове засідання представник позивача - адвокат Голик Євген Валерійович не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, до суду надав письмову заяву, згідно даних якої просить розгляд даної справи провести без його участі та без участі позивача, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити повністю. Представник відповідача, Семенівської міської ради Чернігівської області, Семенівський міський голова Чернігівської області Деденко Сергій Іванович у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, надав до суду письмову заяву, згідно даних якої просить розглянути справу без участі представника Семенівської міської ради, позовні вимоги Семенівська міська рада Чернігівської області визнає повністю. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приморська державна нотаріальна контора у місті Одеса, у судове засідання свого представника не направила, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, про поважні причини неявки представника суд не повідомила, письмове пояснення з викладом своїх аргументів і міркувань на підтримку або заперечення проти позову до суду не подала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши справу у відповідності до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У справі встановлено, що неповнолітній позивач [PERSON] , [INFO] , є власником 1/2 частки житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27 липня 2010 року та витягом про державну реєстрацію прав № 36820559 від 19 грудня 2012 року, виданим комунальним підприємством «Новгород-Сіверське міжміське бюро технічної інвентаризації». Вказану частку будинку позивач отримала у спадщину після смерті своєї матері - [PERSON] , яка в свою чергу прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після смерті свого батька (діда позивача) - [PERSON] . Власником іншої половини (1/2 частки) вказаного житлового будинку є рідна сестра діда позивача [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 21 липня 1990 року). [PERSON] померла [INFO] . Після смерті останньої спадщину прийняв її син - [PERSON] (двоюрідний дядько позивача), але не оформив своїх спадкових прав. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] позивач, як єдиний спадкоємець, звернулася до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса за місцем відкриття спадщини для отримання свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку будинку по [ADDRESS] , що належала [PERSON] . Проте державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса 26 лютого 2020 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відмова мотивована тим, що в свідоцтві про право на спадщину від 21 липня 1990 року вказано, що спадкоємцем в 1/2 частці є [PERSON] , а спадкове майно складається з 1/2 частки житлового будинку, таким чином, на думку нотаріуса, до [PERSON] перейшла у спадок за вказаним свідоцтвом про право на спадщину 1/4 частка, а не 1/2. І тому зареєструвати за [PERSON] 1/2 частку за вказаним свідоцтвом КП «Новгород-Сіверське МБТІ» не мало права. Таким чином на підставі наданих документів не можливо достеменно встановити, яка саме частка будинку належить померлій [PERSON] . Позивач має право на 1/2 частку житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , яка належить померлій [PERSON] , за наступних підстав. Згідно даних свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 липня 1990 року спадкоємцем померлої [PERSON] в 1/2 частці є її дочка [PERSON] . Спадкове майно складається з 1/2 частки вищевказаного житлового будинку. На іншу половину вказаного спадкового будинку видане свідоцтво про право на спадщину [PERSON] . На зворотньому боці вказаного свідоцтва про право на спадщину проставлений штамп КП «Новгород-Сіверське МБТІ» про реєстрацію права власності за [PERSON] 1/2 частки (половину) житлового будинку 15 жовтня 1990 року за реєстровим номером 1429. Згідно даних свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 липня 2010 року позивач є спадкоємцем майна після смерті [PERSON] . Спадщина складається з 1/2 частки вищевказаного житлового будинку, належного на праві власності [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Єрмоленко Р.І. , державним нотаріусом Семенівської державної нотаріальної контори 21 липня 1990 року за реєстровим № 785 та зареєстрованого Новгород-Сіверським міжміським бюро технічної інвентаризації 08.08.1990 року за реєстровим № 1429, що записано в реєстрову книгу № 13. Таким чином, аналізуючи свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 21 липня 1990 року та свідоцтво про право на спадщину за законом від 27 липня 2010 року вбачається, що 21 липня 1990 року державним нотаріусом Єрмоленко Р.І. були видані два свідоцтва про право на спадщину за заповітом на [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці на кожного після смерті їх матері. Обидва свідоцтва (і [PERSON] , і [PERSON] ) були зареєстровані в КП «Новгород-Сіверське МБТІ» з зазначенням права власності 1/2 частка щодо кожного. Проте, державний нотаріус Семенівської державної нотаріальної контори Єрмоленко Р.І., у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 21 липня 1990 року, виданому [PERSON] , допустила неоднозначне формулювання: «...является в 1/2 (одной второй) доле ее дочь [PERSON] , проживающая в [ADDRESS] . Наследственное имущество , на которое в указанной доле выдано настоящее свидетельство, состоит из 1/2 (одной второй) доли жилого дома...». Через таке вищезазначене формулювання державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори не може оформити спадщину на позивача після смерті [PERSON] та [PERSON] , оскільки достеменно не зрозуміло, яку ж частку остання успадкувала - 1/2 чи 1/4, хоча фактично [PERSON] успадкувала 1/2 частку будинку (пополам зі своїм братом [PERSON] ). Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке відповідно до ст. 1217 ЦК України може здійснюватися за заповітом або за законом. Позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач не має можливості через неточності в документах нотаріальним шляхом оформити право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, що розташований по [ADDRESS] , позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки позов відповідачем визнається повністю, а тому немає ніяких перешкод для визнання права власності на зазначений будинок за позивачем [PERSON] , суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи у підготовчому судовому засіданні. Виходячи з викладеного, позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved