Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Представник ПАТ Комерційний Банк «Приватбанк» 30.10.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 15.11.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № б/н, та отримано [PERSON] кредит у розмірі 1700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачем було порушено умови зазначеного договору щодо належного виконання зобов'язань, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 8581,69 грн., у зв'язку з чим позивач просить суд: стягнути з відповідача на користь ПАТ Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 8581,69 грн. за кредитним договором №б/н від 15.11.2006 року,а також судові витрати у розмірі 243,60 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причина неявки суду не відома (а.с.34). Відповідач у судове засідання не з'явився, від його представника до суду надійшла заява з проханням розглядати справу у відсутність та застосувати положення ст.256,258 ЦК України(а.с.35). У зв'язку із неявкою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.11.2006 року між ЗАТ Комерційний Банк «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, який складається з заяви позичальника та Умов та правил надання банківських послуг(а.с.8-14). Відповідно до умов договору позичальнику, тобто [PERSON] було надано кредит у розмірі 1700 грн. із сплатою відсотків у розмірі 3% в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості із розрахунку 360 днів у році. Відповідач погодився із тим, що Заява разом із Памяткою клієнта та Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.8). Відповідно до п. 6.5. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрату платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених даним договором. Відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів щодо будь-якого грошового зобов'язання , передбачених договором більш ніж на 120 днів, боржник повинен сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми позову. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на той же строк, тобто 12 місяців. Однак подальша пролонгація дії зазначеного договору вказаними Умовами не передбачена. Таким чином, вищевказаний кредитний договір № б/н від 15.11.2006 року, укладений між позивачем та відповідачем, враховуючи його пролонгацію закінчився 15.11.2008 року. З цих підстав, в розумінні п.9.12 Кредитного договору, після закінчення строку його дії 15.11.2008 року почався перебіг трирічного строку позовної давності, який сплинув 15.11.2011 року. Оскільки позивач звернувся до суду лише 30.10.2014 року строк позовної давності сплинув. У відповідності до ст.256 ЦК України,позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина 2 ст.258 ЦК України передбачає строк спеціальної позовної давності, яка застосовується до стягнення неустойки (пені, штрафу) в 1 рік. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про аовернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Крім того, з наданої до суду заяви представника відповідача від 23.12.2014 року вбачається, що ним було заявлено суду про необхідність застосування строку позовної давності до спірних правовідносин (а.с.35). На підставі вищенаведеного та враховуючи, що строк позовної давності сплинув, що минуло більше трьох років і причини пропущення строків позовної давності позивачем не вказані, суд вважає за необхідне застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, і в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Outcome: dismissed