Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Мартин В.І. звернулась до суду з позовом до Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області, Городоцької районної державної адміністрації у Львівській області, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, треті особи - [PERSON] , [PERSON] , про визнання за позивачем права власності на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами [ADDRESS] , визнання недійсним та скасування Державного акту на право приватної власності на землю серії I-ЛВ № 016973, виданого 12.02.2002 р. Городоцькою районною державною адміністрацією Львівської області про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 1.1072 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області та визнання за ним права на земельну частку (пай) площею 1,41 умовних кадастрових гектари, що належало [PERSON] згідно Сертифікату серії ЛВ 147609, виданого 28.02.1997 р. та зареєстрованого за № 200, в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , мотивуючи тим, що нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері позивача, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, на ім`я померлого [INFO] [PERSON] , виданий Городоцькою райдержадміністрацією 12.02.2002 р., тобто після його смерті та, крім того, правовстановлюючий документ на житловий будинок відсутній. З покликанням на відсутність спору щодо вказаного спадкового майна та інших спадкоємців, неможливість іншим шляхом реалізувати своє право на спадкове майно, просить позов задовольнити. Представник позивача - адвокат Мартин В.І. в судове засідання не з`явилась, подала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, з мотивів, наведених у ній, просила про розгляд справи без її участі та без участі позивача (а.с. 110). Представник Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області в судове засідання не з`явився, сільський голова подав до суду лист, в якому позов визнав, просив справу розглядати без участі представника сільської ради (а.с. 64, 100). Представники Городоцької районної державної адміністрації Львівської області та Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судові засідання не з`являлись, відзиву на позов не надали, причини неявки суду не повідомили (а.с. 80, 81, 98). Треті особи [PERSON] та [PERSON] - рідні сестра і брат позивача в судове засідання не з`явились, подали до суду письмові заяви, в яких вказали, що проти задоволення позову в користь [PERSON] не заперечують, спадщину після смерті [PERSON] не приймали, на спадкове майно не претендують, просять про розгляд справи без їхньої участі (а.с. 105-106, 107-108). Оглянувши заяви представників позивача та відповідача, третіх осіб, вивчивши матеріали справи, суд приходить до переконання про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 328ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За положеннями ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За положеннями ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається із позовної заяви, копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , погосподарських книг за 1983-1985 рр., 1986-1990 рр., 1991-1995 рр., [INFO] помер [PERSON] , який проживав та був головою колгоспного двору по [ADDRESS] (а.с. 10, 29-34). Разом з ним до дня смерті проживали та були зареєстровані дружина - [PERSON] та син - позивач по справі - [PERSON] , що видно із довідки, виданої виконкомом Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області № 706 від 20.12.2018 р. (а.с. 16). Після його смерті шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном спадщину прийняла дружина - [PERSON] , інші спадкоємці - діти [PERSON] та [PERSON] від належних їм часток у спадковому майні відмовились, про що подали нотаріально посвідчені заяви (а.с. 12-13). Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видно, що [PERSON] була матір`ю позивача - [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , позовної заяви, [PERSON] померла [INFO] , на випадок своєї смерті спадковим майном не розпорядилась (а.с. 11). Із копій Свідоцтв про право на спадщину за законом від 21.01.2019 р., видно, що після смерті [INFO] [PERSON] , її син - [PERSON] прийняв спадщину в порядку спадкування за законом, зокрема, на земельні ділянки, площею 1.6593 га, та площею 0.2487 га, що розташовані на території Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, інших спадкоємців немає (а.с. 23-24). З копії довідки, виданої виконкомом Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області № 10 від 04.01.2019 р., технічного паспорта, довідки Самбірського міжміського бюро технічної інвентаризації № 18 від 03.01.2019 р., довідки, виданої КП «Городоцьке районне бюро технічної інвентаризації» № 17 від 16.01.2019 р., оригіналу інвентаризаційної справи № 48 вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] 1950 року побудови, право власності на нього не реєструвалось, за будинком закріплена земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,41 га (а.с. 18, 19-22, 25, 26). З копії витягу з книги реєстрації сертифікатів на середню земельну частку (пай), виданого на підставі Сертифікату серії ЛВ 147609 від 28.02.1997 р., листа, виданого начальником відділу у Городоцькому районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області № 13-0.21-5/103-19 від 03.01.2019 р., Рішення речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області № 29 від 15.05.1996 р., вбачається, що [PERSON] на підставі розпорядження Городоцької РДА № 24 від 12.01.1996 р. надано право на земельну частку (пай), розміром 1,41 умовних кадастрових гектари у землі, яка перебуває на території Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області, про що у Книзі записів (реєстрації) сертифікатів зроблено запис за № 200 від 28.02.1997 р. (а.с. 27-28, 40, 41). Із матеріалів справи вбачається, що 12.02.2002 р. головою Городоцької райдержадміністрації Ради народних депутатів на ім`я [PERSON] , який помер [INFO] . виданий Державний акт серії [NUMBER] на право приватної власності на земельну ділянку площею 1.1072 га для ведення товарного сількогосподарського виробництва на підставі розпорядження №68 від 12.02.2002 р., тобто після його смерті (а.с. 15). Державний акт серії І-ЛВ № 016973 від 12.02.2002 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 534 (а.с. 15 зворот). Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно положень абзацу першого ч.1 ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 3 вищезазначеного Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до глави 16 Цивільного Кодексу України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсним і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно. Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 Постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 Цивільного Кодексу України,статті 15 Цивільного процесуального Кодексу України (2004 року), статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце в разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішенням чи угодам. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Згідно положень ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Отже, враховуючи, що Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 016973 на ім`я [PERSON] від 12.02.2002 р. виданий після його смерті, а отже, в порушення вимог закону, суд визнає недійсним Державний акт та скасовує його державну реєстрацію в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 534. З огляду на вищенаведене, а також враховуючи фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин і досліджені судом під час розгляду справи докази, суд приходить до висновку, що обставин, які б вказували, що [PERSON] , а згодом і [PERSON] при житті набули, або володіли житловим будинком та правом на земельну частку (пай) неправомірно, в суді не встановлено, після смерті матері позивач фактично прийняв спадщину, після смерті батька отримав свідоцтво на право на спадщину за законом на інше майно, крім нього, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно, немає, треті особи проти задоволення позову не зперечуються, про що подали письмові заяви, а отже, є підстави до визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] та права на земельну частку (пай) згідно вищезазначеного сертифікату, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved