Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-03 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом докомунального підприємства «Моє село» Нововоскресенської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову посилався на ту обставину, з 10.02.2014 року по 12.09.2015 року позивач працював у комунальному підприємстві «Моє село» Нововоскресенської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області на посаді директора. Заробітна плата за весь період не виплачувалась. Тому, представник позивача уточнивши позовні вимоги, просив суд стагнути з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди та розглянути справу без його участі. Відповідач повторно в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому ч.5 ст.74 ЦПК України порядку. Суд визнав за можливе розглянути справу без участі відповідача, в порядку заочного розгляду, відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України. Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, а саме копії трудової книги, [PERSON] 10.02.2014 року призначений на посаду директора КП «Моє село» (розпорядження №05 від 10.02.2014 року, видане Нововоскресенською сільською радою Нововоронцовського району Херсонської області). На підставі розпорядження №33 від 12.09.2015 року Нововоскресенської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області звільнений з посади директора КП «Моє село». Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як вбачається з матеріалів справи у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, всі суми, що належать [PERSON] від КП «Моє село», виплачені не були. Згідно довідки №105 від 20.10.2015 року, наданої відповідачем, нарахована заробітна плата [PERSON] з квітня 2014 року по березень 2015 року складає 19080,00 грн. З травня 2015 року по день звільнення заробітна плата не нараховувалась, однак, виходячи із ставки нарахованої заробітної плати у розмірі 1590,00 грн. заборгованість із травня 2015 року по 12.09.2015 року становить 7189,56 грн. За вказаних обставин вимоги представника позивача про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі у розмірі 23729,16 грн. є обґрунтованими та в силу ст. 116 КЗпП України підлягають задоволенню. Також, обґрунтованою є вимога позивача щодо стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку, з огляду на таке. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Відповідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у Постанові від 24 січня 2014 року (справа № 6-144ц13) «Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні». Згідно розрахунку, середньоденна заробітна плата складає 83,68 грн. ( 3180,00 грн. /фактична заробітна плата за останні два місяці роботи / : 38 днів / кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи = 83,68 грн.). Розмір середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача за час затримки розрахунку, відповідно по місяцях складає (розмір середньоденної заробітної плати х кількість днів затримки) : за вересень 2015 року 1087,84 грн. (13 робочих дні), за жовтень 2015 року 1767,28 грн.( 21 робочий день) за листопад 2015 року- 1767,28 грн. (21 робочий день); за грудень 2015 року-1924,64 грн. (23 робочих дні). Отже, загальна сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача за час затримки розрахунку складає 6547,04 грн. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що не провівши з позивачем остаточного розрахунку при звільненні, позивач допустив порушення прав останнього і це призвело до моральних страждань та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вказані обставини відповідно до ст.237-1 КЗпП України є підставою для відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівникові. Тому, з урахуванням розміру існуючої заборгованості, тривалістю не проведення фактичного розрахунку при звільненні, ступеню вини відповідача та глибини душевних страждань позивача, враховуючи обґрунтованість позовної вимоги, суд визначає розмір завданої моральної шкоди в 1000,00 грн. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір за кожну вимогу матеріального та морального характеру в розмірі 1155,15 грн. на користь держави.

Outcome: partial