Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Гребенюк О.С. звернувся до суду 02.11.2020 з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.02.2013 станом на 20.09.2020 в загальному розмірі 11737,08 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування пред`явлених вимог вказує, що 06.02.2013 [PERSON] підписав заяву про отримання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Підписуючи анкету-заяву відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Своїм підписом відповідач підтвердив, що ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг. Підписавши заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, відповідач фактично уклав договір приєднання, а саме договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором, містить умови договору банківського рахунку та кредитного договору. На виконання вказаного договору, позивач відкрив картковий рахунок [PERSON] , яким він користувався, використовуючи встановлений кредитний ліміт. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.2.3, 2.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, що прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Пунктом 1.3.2.3 договору передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору, при цьому банк зобов`язаний інформувати позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку, а у позичальника - отримувати виписку про стан карткового рахунку та здійснення операцій по ньому (п.п. 1.3.1.9, 1.2.3 договору). У разі незгоди зі змінами умов або тарифів, позичальник надає банку заяву про розірвання договору, виконавши умови п.2.1.5.4 договору. Відповідно до п. 2.1.5.5 договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Пунктом 2.1.12.7.2 договору визначено, що у разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом, клієнт сплачує банку проценти у розмірі вказаному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом, згідно п.2.1.1.12.6.1 договору клієнт сплачує банку пеню в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування. Свої зобов`язання щодо встановлення кредитного ліміту за договором від 06.02.2013 банк виконав належним чином, надавши відповідачу кредит в обумовленому розмірі. Натомість відповідач, в порушення умов договору, свої зобов`язання не виконав, в результаті чого станом на 20.09.2020 виникла заборгованість, розмір якої з урахуванням внесених відповідачем коштів на погашення заборгованості, становить в загальному розмірі 11737,08 грн та включає: заборгованість за кредитом 8250,20 грн, заборгованість за простроченими відсотками 3436,88 грн та нараховану пеню 50,00 грн. Представник позивача правом на участь у судовому засіданні не скористався, просив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, за відсутності представника банку, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання, однак до суду повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надав, відзиву не подано. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення відповідача, неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк, суд постановив, в силу ст. 280 ЦПК України, ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів та за відсутності заперечень з боку представника позивача проти заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.02.2013 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у якій відповідач підтвердив своїм підписом, що вказана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає договір про надання банківських послуг, а також що він ознайомлений з умовами кредитування та погоджується на них (а.с. 13). По суті вказаний договір є договором приєднання в розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, що може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що [PERSON] в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було відкрито картковий рахунок та встановлено кредитний ліміт в розмірі 600,00 грн на картковий рахунок - емітовану банком кредитну картку. При цьому, як слідує з довідки про зміну умов кредитування, за картковим рахунком відповідача кредитний ліміт змінювався, а саме: збільшено до 5000,00 грн - 20.10.2017, зменшено до 0 грн - 13.12.2018 (а.с. 41). Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.2.3., 2.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг. Активно користуватись кредитними коштами відповідач почав з 30.01.2015, що слідує з виписки за договором (а.с. 49-53). З 14.06.2018 було проведено державну реєстрацію змін в найменуванні банку, відповідно до якого найменування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи. До анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 06.02.2013, позивачем долучено витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», розміщених на офіційному веб-сайті https://privatbank.ua/terms/(а.с. 14, 15-40). Відповідно до п. 1.3.2.3 договору, передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору, при цьому кредитор зобов`язаний інформувати позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.3.1.9, а позичальник зобов`язаний отримувати виписки про стан рахунку та про здійснені операції по картковому рахунку (п. 1.2.3 договору). Відповідно до п.п. 1.6.1, 1.6.2 договору, зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів шляхом використання різних каналів, в тому числі через сайт банку, СМС. У разі незгоди зі змінами умов та правил надання банківських послуг або тарифів, клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору, виконавши умови п. 2.1.5.4 договору. Кредитування [PERSON] розпочато за умовами кредитування «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а з 21.11.2017 переведено на умови кредитування «Універсальна, GOLD», що підтверджується даними розрахунку заборгованості, який узгоджується з даними тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 14, 43-48). Отже, умовами вказаного кредитного договору передбачена можливість зміни умов кредитування, при цьому матеріали справи не містять жодних доказів неприйняття позичальником [PERSON] змінених умов договору. [PERSON] користувався кредитними коштами, що підтверджується випискою по картковому рахунку, з якої слідує активне користування кредитними коштами для розрахунку за товари та послуги, зняття готівки, а також поповнення готівкою своєї картки (а.с. 43-48). Згідно з наданими банком розрахунками, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №б/н від 06.02.2013 станом на 20.09.2020 складає 11737,08 грн та включає: заборгованість за кредитом 8250,20 грн, заборгованість за простроченими відсотками 3436,88 грн та нараховану пеню 50,00 грн(а.с. 43-48). Так, як слідує з заяви-анкети б/н від 06.02.2013 та довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банком здійснено випуск кредитних карток за кредитним договором №б/н від 06.02.2013, після цього, шляхом перевипуску нових карток в рамках кредитного договору, пролонгувався строк дії картки до 05/23, тобто до 31.05.2023, що є свідченням того, що договір є діючим (а.с. 42). Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд виходить з наступного. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, у даному випадку відповідно до умов договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом. Як видно з матеріалів справи, сторони уклали кредитний договір, зі свого боку позивач свої зобов`язання, передбачені цим договором, виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, тоді як відповідач покладені на неї зобов`язання не виконала і в установлені договором строки грошові кошти на погашення кредиту не вносила в результаті чого, станом на 20.09.2020 утворилася заборгованість за кредитом 8250,20 грн та відсотками, нарахованими за прострочений кредит 3436,88 грн, які не погашені до теперішнього часу, а тому відповідач зобов`язаний її погасити. Надані докази, а саме анкета-заява №б/н від 06.02.2013, розрахунок заборгованості та виписку за договором, суд вважає належними доказами, оскільки вони обґрунтовують вимоги в межах заявлених позовних вимог, де також враховано період порушення боржником умов договору, часткове погашення нею заборгованості. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати їх повернення. Щодо стягнення з відповідача пені, суд вважає дані вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Імперативним приписом ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 611, ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Виходячи зі змісту ст.ст. 546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Як передбачено умовами кредитного договору, витягу з тарифів обслуговування кредитних карт, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити банку неустойку у вигляді: пені, яка складається з пені = 0,233% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або відсотками на суму від 100 грн., а також пені = 0,233% від суми заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 100 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або відсотками на суму від 100 грн другий місяць поспіль і більше (а.с. 14). Таким чином, за попереднім погодженням сторони передбачили покладення на позичальника цивільно-правової відповідальності за порушення виконання кредитних зобов`язань шляхом нарахування та стягнення пені. За даних обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із стягненням з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором №б/н від 06.02.2013 станом на 20.09.2020 в загальному розмірі 11737,08 грн, яка включає: заборгованість за кредитом 8250,20 грн, заборгованість за простроченими відсотками 3436,88 грн та нараховану пеню 50,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 2102,00 грн. в рахунок відшкодування судового збору (а.с. 5).

Outcome: approved