Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що після смерті батька позивача [PERSON], котрий помер 18.04.2007р., залишилось спадкове майно - земельна ділянка площею 1,76га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Раденицької сільської ради Мостиського району Львівської області відповідно до Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №1075 від 30.12.1997 року, зареєстрованого у Книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) Раденицької сільської ради Мостиського району Львівської області за №1075. Зазначає, що спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], у відповідності до вимог ст.1268 ЦК України успадкувала його дружина, матір позивача по справі [PERSON]. Вказує, що 11.03.2011р. померла спадкодавець [PERSON] До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок її смерті, входить земельна ділянка площею 1,76га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Раденицької сільської ради Мостиського району Львівської області відповідно до Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №1075 від 30.12.1997 року, зареєстрованого у Книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) Раденицької сільської ради Мостиського району Львівської області за №1075, яку така успадкувала після смерті чоловіка [PERSON], а також земельна ділянка площею 0,4563га відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯA №739127 та земельна ділянка площею 1,6248га відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯA №739127. Стверджує, що спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася, а він (позивач) є спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Останній у встановленому законом порядку прийняв вказану спадщину, проте через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів про право власності на зазначені земельні ділянки позбавлений можливості реалізувати та оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за позивачем право власності на спірні земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON], котра померла 11.03.2011р. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак в матеріалах справи міститься Договір про надання правової допомоги, згідно якого його інтереси представлятиме представник - адвокат [PERSON] Також в матеріалах справи міститься заява [PERSON], в якій такий зазначає, що підтримує позовні вимоги свого довірителя, просить розглядати справу за наявними матеріалами та без його (представника) участі. Представник відповідача Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з'явився, проте в матеріалах справи міститься заява від 11.04.2018р., в якій просить справу слухати у їх відсутності та проти позову не заперечує. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, проте надіслав заяву-повідомлення від 03.05.2018р. та інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 23.04.2018р. №51679392 та №51679413, з яких слідує, що спадкові справи після смерті [PERSON], котрий помер 18.04.2007р., та [PERSON], котра померла 11.03.2011р., в нотаріальній конторі не заводилися. Просив слухати дану справу у його (представника) відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4\~ст.206 ЦПК України\~зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Судом встановлено, що 18.04.2007 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON]. До складу спадщини [PERSON] входить право власності на земельну ділянку площею 1,76га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Раденицької сільської ради Мостиського району Львівської області відповідно до Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №1075 від 30.12.1997 року, зареєстрованого у Книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) Раденицької сільської ради Мостиського району Львівської області за №1075. Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. У звязку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Матеріалами справи встановлено, що саме дружина спадкодавця [PERSON] [PERSON], спадкоємець першої черги спадкування за законом, вважається такою, що вчинила дії, спрямовані на прийняття нею вказаної спадщини. Зокрема із довідки, виданої Підлісківською сільською радою Мостиського району Львівської області, за №815 від 17.12.2015р. слідує, що [PERSON], який помер 18.04.2007р., на час смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO]. На час смерті [PERSON] разом з ним за вказаною адресою була зареєстрована та постійно проживала його дружина [PERSON]. Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, [PERSON] не заявила про відмову від даної спадщини. Тобто, в силу ст.1268 ЦК України, [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті спадкодавця [PERSON] Як вбачається із повідомлення Мостиської державної нотаріальної контори від 03.05.2018р. №01-16/292 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 23.04.2018р. №51679392 після смерті [PERSON], який помер 18.04.2007р., спадкова справа не заводилась. Підсумовуючи, суд вважає, що належну спадкодавцю [PERSON] спірну земельну ділянку успадкувала саме [PERSON] 11.03.2011р. відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON]. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить земельна ділянка площею 1,76га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Раденицької сільської ради Мостиського району Львівської області відповідно до Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №1075 від 30.12.1997 року, зареєстрованого у Книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) Раденицької сільської ради Мостиського району Львівської області за №1075, яку така успадкувала після смерті чоловіка [PERSON], а також земельна ділянка площею 0,4563га відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯA №739127 та земельна ділянка площею 1,6248га відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯA №739127. Спадкодавець [PERSON]. за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У звязку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Оскільки жоден із спадкоємців першої черги спадкування за законом не зверталися в Мостиську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті [PERSON], суд приходить до висновку, що дану спадщину прийняв спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем [PERSON] на час її смерті і у відповідності до вимог ч.3\~ст.1268 ЦК України\~вважається таким, що належним чином прийняв спадщину, а саме син спадкодавиці позивач [PERSON] Зокрема, із довідки, виданої виконкомом Мостиської міської ради Львівської області, за №197 від 15.03.2018р. слідує, що [PERSON], яка померла 11.03.2011р., на час смерті була зареєстрована та проживала в [INFO]. На час смерті [PERSON] разом з нею за вказаною адресою постійно проживав її син [PERSON] Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1\~ст.1270 ЦК України, позивач не заявив про відмову від даної спадщини. Тобто, в силу ч.3\~ст.1268 ЦК України, позивач вважається таким, що прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] З повідомлення Мостиської державної нотаріальної контори від 03.05.2018р. №01-16/292 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 23.04.2018р. №51679413 вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON], яка померла 11.03.2011р., спадкова справа не заводилася. Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину спадкодавця [PERSON], окрім позивача по справі, судом не встановлено. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у звязку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON]; копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON]; копією Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №1075 від 30.12.1997 року; копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯA №739127; копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯA №739127; листом-повідомленням з Мостиської державної нотаріальної контори від 03.05.2018р. №01-16/292; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 23.04.2018р. №51679392 та №551679413; копією паспорта [PERSON], копією свідоцтва про одруження батьків позивача; копіями свідоцтва про народження позивача; довідками, виданими виконкомом Підлісківської сільської ради Мостиського району Львівської області від 17.12.2015р. та Мостиської міської ради від 15.03.2018р..; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Оскільки у зв'язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивачана спірне майно (земельні ділянки) не може бути вирішено в позасудовому порядку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання за ним (позивачем) права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81,131 ЗК України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Пленум Верховного Суду України в Постанові 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні чи суспільні інтереси (ч.1 ст.3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або попорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальний за це. З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON]; він у передбачений законом спосіб (строк і порядок) прийняв дану спадщину; до складу спадщини спадкодавця [PERSON] входять зазначені земельні ділянки, одну з яких така успадкувала в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON]; право власності на спірні земельні ділянки було посвідчене належним чином правовстановлюючими документами, однак оригінали таких втрачено, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за ним права власності на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивача, а тому може бути застосований судом. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем права власності на спірні земельні ділянки, на які видавались Державні акти на право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON], яка померла 11.03.2011р. Що ж стосується позовних вимог про визнання за ним права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Разом з тим, відповідно до ч. 3\~Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності\~права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Згідно зі\~ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV\~право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно із ст.ст.\~81,126 ЗК України\~право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Проте, в матеріалах справи відсутні та позивачем не подано доказів, що на земельний пай, визначений [PERSON] в колективній власності, видано державний акт на право власності на землю, тобто відбулось відведення земельної ділянки в натурі, а відтак за позивачем необхідно визнати право на земельну частку (пай), а не право власності на нього. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем права на спірну земельну ділянку (права на земельну частку (пай)) в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON], яка померла 11.03.2011р.

Outcome: partial