Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив витребувати у ТОВ «Укр.Нерухомість» на користь позивача квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування вказаних позовних вимог зазначив, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.2007 та свідоцтва про право власності від 06.11.2006 належала квартира за адресою: [ADDRESS] . 07 червня 2007 року між позивачем та АКБ «УкрСиббанк», найменування якого було змінено на ПАТ «УкрСиббанк», було укладено кредитний договір № 11166501000, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 25000 доларів США. У забезпечення вказаного кредитного договору 07.06.2007 року було укладено договір іпотеки № 11166501000/1, предметом якого є квартира за адресою: [ADDRESS] . 25 вересня 2007 року між позивачем та АКБ «УкрСиббанк», найменування якого було змінено на ПАТ «УкрСиббанк», було укладено кредитний договір № 11222921000, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 15000 доларів США. У забезпечення вказаного кредитного договору 25.09.2007 року було укладено договір іпотеки № 11222921000/1, предметом якого також є квартира за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з укладанням 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» договору факторингу № 1 про відступлення прав вимоги за зобов`язаннями, які виникли у [PERSON] на підставі договору про надання споживчого кредиту № 11166501000 від 07.06.2007 було замінено кредитора у даному зобов`язанні на ТОВ «Кей-Колект». 04 березня 2021 року між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Фабулос» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . 20 квітня 2021 року між ТОВ «Фабулос» та ТОВ «Укр.Нерухомість» було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири. Вважає, що спірна квартира повинна бути витребувана з чужого незаконного володіння, оскільки вартість об`єкту нерухомості у договорі купівлі-продажу від 04.03.2021, визначена на підставі висновку про вартість об`єкту незалежної оцінки від 03.03.2021 ТОВ «Експертна оцінка майнових прав», який складений із порушенням встановленого порядку. Згідно вказаного висновку вартість спірної квартир визначено у розмірі 446928 грн., однак експерт особисто не досліджував вказану квартиру і відповідно висновок експерта не містить доказів отримання оцінювачем необхідної та достовірної інформації про спірну квартиру для проведення оцінки. У висновку не наведено відповідних пояснень про неможливість особистого огляду об`єкта дослідження, не зазначені обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки, здійсненої без особистого огляду, що є порушенням. Крім того, квартира за адресою: [ADDRESS] має загальну площу 62,4 кв.м., житлову площу 36 кв.м. та використовується [PERSON] як місце постійного проживання, отже відчуження спірної квартири відбулось в порушення статті 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Не погодившись із вказаним позовом, представником відповідача було подано до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Жодних цивільно-правових відносин між позивачем та відповідачем ніколи не існувало. Договір купівлі-продажу від 20.04.2021 не визнано недійсним, він діє і є законним. 04.03.2021 ТОВ «Фабулос» придбало у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного з ТОВ «Кей-Колект» та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. Вказаний договір від 04.03.2021 також не визнано недійсним, він діє і є законним. Отже, позивач витребовує майно з чужого незаконного володіння, при цьому не маючи рішення жодного суду щодо незаконності придбання у власність спірної квартири. Звіт про оцінку квартири, відповідно до якого встановлювалась ціна продажу у розмірі 446928,00 грн. за договором між ТОВ «Фабулос» та ТОВ «Кей-Колект», було здійснено на підставі порівняльного методичного підходу у відповідності до вимог Національного стандарту. Окрім того, в звіті про оцінку чітко зазначено, що у зв`язку з пандемією COVID-19 та дією карантину на території України - огляд майна проводився за наданими фотоматеріалами. Отже посилання позивача на той факт, що оцінку майна було проведено з порушенням норм діючого законодавства не відповідає дійсності. Крім того, позивач вводить суд в оману відносно дійсних обставин справи, адже на момент відчуження майна за договором на який він посилається, у власності позивача знаходилося інше житлове нерухоме майно, а саме домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . При цьому, посилання позивача на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є повністю безпідставним. На підставі викладеного, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. (а.с. 49-53) Ухвалою суду від 28 квітня 2021 року повернуто заяву позивача про забезпечення позову. Ухвалою суду від 29 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 12 травня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою суду від 28 травня 2021 року за клопотанням представника позивача витребувано докази. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити та надав суду пояснення, аналогічні обставинам, що викладені у позовній заяві. Крім того, зазначив, що у позивача у розумінні ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не було у власності іншого майна, а лише його частка. В подальшому в судове засідання не з`явився за невідомими суду причинами, однак надав заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що позов підтримує у повному обсязі. (а.с.115) Представники відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги [PERSON] не визнали, просили відмовити у їх задоволенні та надали суду пояснення, аналогічні обставинам, що викладені у письмовому відзиві на позовну заяву. Крім того, пояснили, що ТОВ «Укр.Нерухомість» цілком законно придбало квартиру у ТОВ «Фабулос», відношення до кредитних та іпотечних договорів вони не мають, а позивач станом на момент відчуження квартири мав у власності інше нерухоме майно. В подальшому в судове засідання не з`явились, однак представник відповідача Пархоменко А.В. надала суду заяву про розгляд справи без участі сторін за наявними в матеріалах справи доказами. (а.с. 116) Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, надавши оцінку доказам та аргументам у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Так, судом встановлено, що позивачу [PERSON] в цілому належала квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 62,4 кв.м., житлова площа - 36,0 кв.м., а саме 1/3 частина вказаної квартири - на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06 листопада 2006 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради на підставі розпорядження №7/459-06 від 06.11.2006, а також 2/3 частини квартири - на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна від 07.06.2007 (а.с. 9-11) В судовому засіданні також встановлено та не заперечувалось позивачем у позові та представником позивача в судовому засіданні, що між [PERSON] та АКБ «УкрСиббанк» (змінена назва ПАТ «УкрСиббанк») було укладено 2 кредитні договори № 11166501000 від 07.06.2007 та № 11222921000 від 25.09.2007, відповідно до умов яких [PERSON] отримав кредит у іноземній валюті у розмірі 25000 дол. США та 15000 дол. США відповідно. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаними кредитними договорами між [PERSON] та АКБ «УкрСиббанк» (змінена назва ПАТ «УкрСиббанк») було укладено іпотечні договори № 1116650100/1 від 07.06.2007 та № 11222921000/1 від 25.09.2007, предметом яких є квартира за адресою: [ADDRESS] . Згідно звіту про оцінку квартири за адресою: [ADDRESS] , складеного 03.033.2021 ТОВ «Експертна оцінка майнових прав», встановлено ринкову вартість вказаної квартини у розмірі 446928,00 грн., що за курсом НБУ складає 16000 дол. США (а.с. 68-70) 04 березня 2021 року між ТОВ «Кей-Колект» (продавець) та ТОВ «Фабулос» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого продавець, діючи відповідно до ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» продав, а покупець купив нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 62,4 кв.м., житлова площа - 36,0 кв.м. (а.с. 15-17) Зі змісту вказаного договору також вбачається, що вказане нерухоме майно належить [PERSON] , право на продаж вказаного нерухомого майна будь-якій особі належить Іпотекодержателю на підставі договорів Іпотеки № 1116650100/1 від 07.06.2007 та № 11222921000/1 від 25.09.2007, які містять іпотечне застереження та договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідченого 12.12.2011 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В. за реєстровим №№5207-5208, укладеного 12.12.2011 між ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ «УкрСиббанк». Права продавця, як Іпотекодержателя нерухомого майна, що відчужується за цим договором, підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 246912305, отриманою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., номера записів про іпотеку: 5197982, 5817337. (п. 1 Договору) Продавець стверджує, що за 30 днів до укладення цього договору письмово повідомлено Іпотекодавця про намір Іпотекодержателя укласти договір купівлі - продажу предмету іпотеки. (п. 2 Договору) Відчуження зазначеного нерухомого майна здійснено за 446928,00 грн., вартість об`єкту нерухомого майна визначена висновком про вартість об`єкту незалежної оцінки, складеного 03.03.2021 ТОВ «Експертна оцінка майнових прав» (п.п. 4,5 Договору) Право власності ТОВ «Фабулос» на квартиру за адресою: [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.03.2021 зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., номер запису про право власності 40848985, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 247018516 від 04.03.2021 (а.с. 18) 20 квітня 2021 року між ТОВ «Фабулос» та ТОВ «Укр.Нерухомість» було укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого ТОВ «Фабулос» передало у власність ТОВ «Укр.Нерухомість» квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 62,4 кв.м., житлова площа - 36,0 кв.м. Продаж квартири вчинено за погоджену сторонами суму у розмірі 418500,00 грн. (а.с. 19-21) Право власності ТОВ «Укр.Нерухомість» на квартиру за адресою: [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.04.2021 зареєстровано приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Восковець О.О., номер запису про право власності 41595783, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 254190385 від 23.04.2021 (а.с. 22-23) Також, судом встановлено та підтверджено інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наявними в матеріалах справи, що станом на час первинного відчуження спірної квартири за договором від 04.03.2021, позивачу [PERSON] також належало на праві приватної власності 7/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 261,2 кв.м., житлова площа 100,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1580383112101. (а.с. 66-67, 117-121) Об`єкт нерухомого майна закрито 25.05.2021 на підставі виділу частки з об`єкта нерухомого майна договір про виділ в натурі частки зі спільного нерухомого майна. Так, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Тлумачення статті 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК України, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребувано у добросовісного набувача. Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності або законного права користування особою відповідним майном. Зокрема, відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України правила власник має необмежене право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (із чужого незаконного володіння). Такі ж саме права має законний володілець майна. Натомість, можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша - третя статті 388 ЦК України). В судовому засіданні достовірно встановлено та не заперечувалось представником позивача, що спірна квартира є предметом іпотечних договорів, укладених між позивачем та АКБ «УкрСиббанк» (змінена назва ПАТ «УкрСиббанк») у якості забезпечення виконання валютних кредитних договорів, укладених між тими ж самими сторонами, при цьому вказані іпотечні договори містять в собі іпотечні застереження. На підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, укладеного 12.12.2011 між ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ «УкрСиббанк» відбулася заміна кредитора та до ТОВ «Кей-Колект» перейшли права ПАТ «УкрСиббанк» в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора до укладення вказаного договору, у тому числі і щодо задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 1 ст. 33 Закону № 898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно статті 36 Закону № 898-IV (в редакції станом на час укладання іпотечних договорів) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Подальшими змінами, що були внесені до редакції статті 36 Закону № 898-IV не виключено право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі іпотечного застереження шляхом продажу від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 38 Закону № 898-IV якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог. Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. При нотаріальному посвідченні такого договору купівлі-продажу правовстановлюючий документ на предмет іпотеки не подається. Отже, позивач [PERSON] свідомо та добровільно передав належну йому спірну квартиру в іпотеку, в якості забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитними договорами, шляхом укладання з первісним кредитором АКБ «УкрСиббанк» іпотечних договорів, умови яких містили іпотечне застереження, отже позивач був достовірно обізнаний та надав свою згоду на те, що у разі невиконання ним основного зобов`язання за кредитними договорами, банк має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на іпотечне майно. Після укладення договору відступлення прав вимоги від 12.12.2011 ТОВ «Кей-Колект» набув права вимоги за договорами іпотеки та відповідно набув статусу нового Іпотекодержателя. Наявність іпотечного застереження в іпотечних договорах, а також дотримання процедури письмового повідомлення за 30 днів до укладення цього договору іпотекодавця (позивача [PERSON] ) про намір Іпотекодержателя (нового іпотекодержателя ТОВ «Кей-Колект») укласти договір купівлі-продажу предмету іпотеки, встановлено судом зі змісту договору купівлі-продажу від 04.03.2021, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, який станом на час розгляду справи є дійсним та ніким не оскаржувався. В той же час, з метою перевірки фактичних обставин справи, за клопотанням представника позивача, судом було витребувано докази від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Д.В., а саме належним чином завірених копій документів, які слугували підставою для укладання між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Фабулос» договору купівлі-продажу від 04.03.2021, однак ухвала суду про витребування доказів виконана не була та до суду неодноразово поверталась конверти із відміткою засобів поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». При цьому, представник позивача в судовому засіданні, наполягаючи на витребуванні вказаних документів, зобов`язався самостійно вручити ухвалу суду приватному нотаріусу, проте в останнє судове засідання взагалі не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В судовому засіданні не було встановлено та підтверджено належними і допустимими доказами, обставин, які б вказували на недійсність, що прямо встановлена законом, договору купівлі-продажу від 04.03.2021 за умовами якого спірна квартира вперше вибула з власності позивача, тобто ТОВ «Кей-Колект», як Іпотекодержатель на підставі договорів іпотеки, які містять іпотечне застереження та договору відступлення прав вимоги за іпотечними договорами мав право відчужувати спірне нерухоме майно. Судом також враховується той факт, що ані позивачем, ані його представником не було оскаржено вказаний договір купівлі-продажу від 04.03.2021, а представником позивача в судовому засіданні взагалі жодного разу в судовому засіданні не було наголошено на запереченні дійсності вказаного правочину. Натомість, представник позивача посилався на те, що ціну вказаного договору було визначено на підставі висновку про оцінку нерухомого майна, який складено із порушеннями вимог щодо безпосереднього огляду об`єкту оцінки, однак саме по собі порушення порядку проведення оцінки іпотечного майна піж час його відчуження не свідчить про відсутність права іпотекодержателя відчужувати іпотечне майно. Крім того, в судовому засіданні встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що звіт про оцінку майна здійснено на підставі порівняльного методичного підходу у відповідності до вимог національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна» та «Методики оцінки майна», а також в звіті зазначено, що відповідно до застережень, передбачених ст. 56 Національного стандарту №1 - у зв`язку з пандемією COVID-19 та дією карантину на території України огляд майна проводився за наданими фотоматеріалами, що спростовує доводи позивача та його представника. Що стосується доводів стосовно відчуження спірної квартири у порушення вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд зазначає наступне. 7 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII (який був чинний станом на час відчуження спірної квартири 04.03.2021), підпуктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Представник позивача у позові та безпосередньо в судовому засіданні зазначав, що спірне нерухоме майно відповідає вказаним ознакам, оскільки являється єдиним житлом позивача та його загальна площа не перевищує 140 кв.м., а отже не могло бути відчужене Іпотекодержателем без згоди власника. Дійсно, спірна квартира виступала як забезпечення зобов`язань позивача, який є громадянином України за споживчими кредитами, наданими йому кредитною установою в іноземній валюті (долари США) та її загальна площа не перевищує 140 кв.м., отже за вказаними ознаками спірна квартира підпадає під дію пп. 1 п. 1 Закону № 1304-VII. Однак, судом встановлено, що станом на час відчуження спірної квартири 04.03.2021 позивачу також належало інше нерухоме житлове майно, а отже доводи представника позивача в частині того, що спірна квартира це єдине житло позивача є необґрунтованими і за таких обставин, у даному випадку, норми Закону № 1304-VII не розповсюджуються. Крім того, суд не може прийняти до уваги і посилання представника позивача, що [PERSON] станом на час відчуження спірної квартири належала лише частка іншого житлового нерухомого майна, а не інше майно в цілому, оскільки з наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що вказане нерухоме майно є домоволодінням, яке складається у тому числі з трьох житлових будинків, та у подальшому 25.05.2021 року належна позивачу частка у вказаному майні була виділена в натурі що свідчить про можливість самостійного використання нерухомого житлового майна, окремо від інших співвласників. Зважаючи на те, що конструкції норм 387,388 ЦК України передбачають наявність певних умов, зокрема незаконне, без відповідної правової підстави заволодіння майном, чи відчуження майна особою, яка не мала його відчужувати, а під час розгляду справи судом таких обставин встановлено не було, оскільки ТОВ «Кей-Колект» маючи на це право відчужило спірну квартиру як Іпотекодержатель на користь ТОВ «Фабулос» за відплатним договором, а ТОВ «Фабулос» в свою чергу як наступний власник розпорядився належним йому майном (спірною квартирою) на користь ТОВ «Укр.Нерухомість» шляхом її продажу, то у даному випадку, до спірних правовідносин взагалі не підлягають застосуванню норми ст.ст. 387,388 ЦК України. Крім того, спірна кватира фактично вибула з володіння позивача з його волі, шляхом добровільної її передачі банку в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами та надання згоди на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання грошових зобов`язань за кредитними договорами. При цьому, суд ще раз звертає увагу, що оскарження іпотечних договорів, договору відчуження прав вимоги та договору купівлі-продажу від 04.03.2021 не було предметом розгляду даної справи та суду не надано жодного іншого рішення суду, яким би вказані правочини було визнано недійсними, а тому суд вважає не зайвим звернути увагу, що позивачем було обрано невірний спосіб захисту своїх прав. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цілому є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Питання судових витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою у задоволенні позову у повному обсязі вважає за необхідне покласти такі витрати на позивача.

Outcome: dismissed