Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Кіріченко В . М. у лютому 2020 року звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] із метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 06.11.2013, згідно якої отримав кредит у розмірі 1900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складають між сторонами договір про надання банківських послуг. Позивач вважає, що указаною заявою підтверджується, що відповідач була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». За розрахунком позивача станом на 08.01.2020 відповідач має заборгованість - 44307,92 грн., яка складається з наступного: 3074,73 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 727,84 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України; 37919,26 грн. - нарахована пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2086,09 грн. - штраф (процентна складова). Ураховуючи, що відповідач, не виконуючи належним чином зобов`язання за договором, порушує його умови, представник позивача просить суд стягнути із відповідача на його користь 44307,92 грн. заборгованості за договором та судовий збір в сумі 2102,00 грн. Ухвалою суду від 05.03.2020 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.38). Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, повідомлена належним чином про час і місце судового розгляду. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду остання не повідомила. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із таких мотивів. Судом установлено, що 06.11.2013 [PERSON] підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 12). У вказаній Заяві зазначено, що разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, вони складають договір про надання банківських послуг, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування. До позовної заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 13, 14-28). Проте, указані Витяг, Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. З довідки позивача про видані [PERSON] кредитні картки установлено, що відповідач отримала картки: номер [NUMBER] з датою відкриття 06.11.2013 і з терміном дії до 03/15 року, номер [NUMBER] з терміном дії до 08/18 року. Отже, строк виданої відповідачу останньої кредитної карти з номером [NUMBER] вже закінчився. З виписки про рух коштів та види транзакцій за кредитною карткою [PERSON] за період з 06.11.2013 по 01.03.2020, наданої позивачем до суду установлено, що відповідач користувалася кредитними коштами у період з листопада 2013 року по 23.12.2017 року шляхом зняття готівки, поповнення картки та інше. При цьому відповідач у вказаний період поповнювала кредитну карту з метою повернення використаних кредитних коштів і відповідно до розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви утворився борг за тілом кредиту в сумі 3074 грн. 73 коп. З урахуванням викладеного, оскільки з наданих позивачем доказів вбачається, що [PERSON] використала самостійно і не повернула кредитні кошти, що не спростовано відповідачем, тому указана сума за тілом кредиту підлягає стягненню з відповідача. При цьому, позивач також просить стягнути із що [PERSON] борг з відсотків, які нараховані на прострочений кредит згідно із статтею 625 ЦК України у сумі 727,84 грн., пеню в сумі 37919,26 грн., а також штрафи в сумі 500 грн. та 2086,09 грн. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення з відповідача указаних відсотків за користування кредитом згідно із статтею 625 ЦК України та неустойки, суд виходить з такого. Згідно з частиною першою статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За приписами статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги відсотків за користування кредитом, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, а також право на стягнення пені та штрафів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06 листопада 2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору. Умови договору приєднання повинні бути зрозумілі, доведені до відома споживачів, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на положення статей 633, 634 ЦК України, суд вважає, що відповідач приєднується лише до тих умов, з якими ознайомлений під підпис в день укладення договору. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. В Анкеті-заяві позичальника від 06 листопада 2013 відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), тобто сторонами кредитного договору відповідальність за прострочення виконання зобов`язань не обумовлена, а доказів на підтвердження зворотного позивачем до суду не надано. Також в анкеті-заяві позичальника від 06 листопада 2013 року, яку підписала відповідач, процентна ставка не визначена. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг за кредитною карткою «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вимогами частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом позивачу листом від 06.04.2020 року з метою доведення підстав стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, пенею та штрафами пропонувалось надати докази того, що сторони у письмовій формі погодили умови кредитування і відповідні відсоткові ставки у розмірі 30 %, 34,8% та 43,2 %, які застосовані позивачем при нарахуванні процентів (а.с.49). Проте, позивач не надав жодних підписаних відповідачем заяв, довідок чи інших документів, які б містили умови про розмір відсотків та порядок їх сплати за кредитним договором, а також які б підтверджували узгодження з відповідачем умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів). За таких обставин, надані позивачем Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачем, та якщо ці умови прямо не передбачені в заяві-анкеті позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих умов та приєднання як другої сторони договору. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Отже, підстави для стягнення з відповідача неустойки у виді пені та штрафів, які нараховані позивачем на підставі Тарифів, Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку не узгоджених з відповідачем - відсутні Позивач, обґрунтовуючи право вимоги відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України у розмірі 727,84 грн. з відсоткової ставки 86,4% за період з 01.10.2019 до 08.01.2020 року посилався на пункт 2.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг, який передбачає, що у разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181 дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі: 86,4 % для картки «Універсальна», 84,0 % для картки «Універсальна голд». В анкеті-заяві від 06.11.2013, яку підписала відповідач, відсотки нараховані зі ставки 86,4 % на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України не визначені. Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, оскільки договір укладений сторонами у цій справі не містить умов про розмір процентів, який зобов`язаний сплатити відповідач на вимогу позивача за прострочення виконання грошового зобов`язання, вимога позивача про стягнення таких відсотків зі ставки 86,4 %, неузгодженої із [PERSON] є необґрунтованою. Проте, виходячи з положень частини 2 статті 625 ЦК України позивач має право на стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми кредиту. Ураховуючи, що заборгованість за тілом кредиту становить 3074,73 грн., а позивач просить стягнути відсотки відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України за період з 01.10.2019 по 08.01.2020 року сума 3% річних від простроченої суми кредиту належна до стягнення з [PERSON] за указаний позивачем період складає 25 грн. 27 коп. (3074,73 грн. х (3%/365 днів=0,008219%) х 100 днів)/100). З урахуванням викладеного позов підлягає частковому задоволенню, зокрема, в частині стягнення з відповідача тіла кредиту у розмірі 3074 грн. 73 коп. та заборгованості за відсотками нарахованими за прострочений кредит визначених судом у розмірі 25 грн. 27 коп., в іншій частині позов задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 3100 грн., тобто на 7%, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 147,14 грн. (2102,00 грн.* 7%) судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial