Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що на підставі укладеного 25 серпня 2005 року кредитного договору № б./н., [PERSON] позивачем надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % річних. Позичальник грошові зобовязання (щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування ним) за договором належним чином не виконує, у звязку із чим станом на 10 лютого 2016 року виникла заборгованість. За вказаних обставин Банк просив стягнути з відповідача 48\~401,40 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 4\~977,68 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 40\~642,70 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 2\~281,02 грн., а також понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, відповідно до змісту якої на задоволенні позову наполягає. Відповідач до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до змісту якої позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити. 15 серпня 2016 року [PERSON] подав до суду письмові запереченя проти позову, відповідно до змісту яких просив у задоволенні позовних вимог Банку відмовити. Так, заперечення мотивовано тим, що з моменту виникнення заборгованості 25 травня 2005 року і до звернення Банку до суду з позовом строк позовної давності передбачений ст. 257 ЦК України, сплив. За вказаних обставин просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності щодо суми заборгованості за процентами за користування кредитом, комісії та штрафів. Крім того, надав суду копію рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 травня 2007 року № 2-240-07 про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 25 серпня 2005 року. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Розгляд справи відбувався за правилами ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 серпня 2005 року [PERSON] підписана Анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ЗАТ КБ «ПриватБанку». Дана заява на отримання банківських послуг - кредитної картки. В заяві міститься інформація про те, що позичальник ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, та погодився з ними. Позичальник висловив свою згоду з тим, що дана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Дана заява підписана позичальником та представником банку (а.с. 16 17). 17 липня 2009 року найменування ЗАТ КБ «ПриватБанк» змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 36) Відповідно до рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 травня 2007 року, яке набрало законної сили, позовні вимоги ЗАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з позичальника заборгованість за кредитним договором від 25 серпня 2005 року № SAMDN20000003627371 в сумі 8\~801 грн., з яких: 4\~974,90 грн. заборгованість за кредитом, 3\~709,67 грн. заборгованість за відсотками, 87 грн. державне мито, 30 грн. інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи. Як вбачається із зазначеного рішення з відповідача на користь позивача було стягнуто всю суму по тілу кредиту та всі відсотки і штрафні санкції передбачені договором кредиту достроково. З наданого Банком розрахунку заборгованості відповідача вбачається, що вона розраховується позивачем з 2006 року. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», передбачено, що зобовязання припиняється із підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях\~599-601,\~604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2\~статті 625 ЦК, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до ст.ст.\~526,\~599 ЦК України. Виходячи із змісту розяснень Постанови Пленуму ВССУ, за невиконання зобовязання, яке вже існує у відповідача з 10 травня 2007 року не на підставі договору кредиту, укладеного між сторонами, який перейшов у площину зобовязання за рішенням суду, а тільки на підставі рішення суду, яке не виконане боржником, він може нести відповідальність лише на підставі\~ст. 625 ЦК України\~за порушення зобовязання. По договору кредиту всі суми заборгованості рішенням суду стягнуті і повторного вирішення це питання не потребує. Отже, суж приходить до висновку про те, що мало місце дострокове стягнення рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 травня 2007 року всієї заборгованості за кредитом, а відтак, між сторонами існують лише невиконані зобовязальні правовідносини. Оскільки позивачем не були заявлені вимоги до відповідача на підставі\~ст. 625 ЦК України, то суд вважає, що в частині позовних вимог про стягнення відсотків за договором слід відмовити. Суд вважає за необхідне додатково розяснити, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про стягнення сум, передбачених ч. 2\~ст. 625 ЦК України.

Outcome: dismissed