Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] борг кредитором спадкодавця. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до умов договору б/н від 13.03.2009 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник [INFO] помер. Позивачем 03.02.2019 року була направлена претензія кредитора до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори. 03.05.2019 року позивачем отримано відповідь, в якій зазначалось, що претензію кредитора переслано до Дванадцятої харківської державної нотаріальної контори. 08.04.2019 року позивачем було отримано відповідь з Дванадцятої Харківської нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого [PERSON] , із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». 03.10.2019 року до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій відповідачем не було вчинено. У зв`язку із чим АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з даною позовною заявою до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2020 року визначено головуючого суддю у справі Шевченко Г.С. Ухвалою суду від 06.04.2020 року було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. На підставі розпорядження керівника Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.05.2020 року проведено повторний автороподіл вказаної цивільної справи та згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 19.05.2020 року визначено головуючого Горпинич О.В. Ухвалою суду від 20.05.2020 року вищевказану цивільну справу прийнято до провадження. Ухвалою суду від 08.09.2020 року судом було визнано явку позивача обов`язковою, яку отримано представником позивача особисто 08.10.2020 року та 23.10.2020 року. Попри визнання явку позивача обов`язковою, представник позивача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, жодних клопотань до суду не надано. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явилась, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України\~про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим на підставі письмової згоди позивача на ухвалення заочного рішення, проведено заочний розгляд даної справи\~згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України\~на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України\~у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Суд, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши кожний окремо та у їх сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Статтями 10, 81 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Відповідно до ст.76 ЦПК України\~доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України\~письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Судом встановлено, що 13.03.2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 21.07.2016 року. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на дату смерті заборгованість [PERSON] перед банком за кредитним договором від 13.03.2009 року становить 16421,02 гривень, яка складається з наступного: 3659,64 гривень - заборгованість за кредитом; 12267,55 гривень заборгованість за відсотками; 493,83 грню заборгованість з пені. Також встановлено, що позивачем 03.02.2019 року була направлена претензія кредитора до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори. 03.05.2019 року позивачем отримано відповідь, в якій зазначалось, що претензію кредитора переслано до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори. 08.04.2019 року позивачем було отримано відповідь з Дванадцятої Харківської нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого [PERSON] , із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». 03.10.2019 року до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій відповідачем не було вчинено. Законодавством визначено, що у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Згідно з\~\~ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов`язків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті 1218,1231 цього Кодексу). За правилом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої\~ст.1220 ЦК України\~часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до положень статті 1282 ЦК України\~спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. До спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Разом із цим, з листа Дванадцятої Харківської нотаріальної контори Дванадцятої вбачається, що спадкоємці померлого [PERSON] , із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». Відповідності до ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Суд сприяв реалізації позивачем його прав щодо надання особистих пояснень в судових засіданнях, подання доказів, заявлення відповідних клопотань тощо, шляхом визнання явки представника позивача у судове засідання обов`язковою, однак представник позивача в судові засідання не з`явився, жодних письмових клопотань на адресу суду не надсилав. Відповідно до вимог\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч.1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову до [PERSON] за його недоведеністю. Будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов`язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивач посилається, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову банку до [PERSON] .

Outcome: dismissed