Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Представник позивача за довіреністю звернувся до суду з зазначеним позовом та уточнивши позовні вимоги просив стягнути з [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 09.06.2006, станом на 30.09.2017 в загальному розмірі 93909,20 грн., яка включає заборгованість: по тілу кредиту 5748,73 грн.; відсоткам за користування кредитом 79266,60 грн., заборгованість за пенею та комісією 3945,81 грн., штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. фіксована частина і 4448,06 грн. процентна складова, а також стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1600 грн. В обґрунтування предявлених вимог вказує, що 09.06.2006 між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказаний договір по своїй суті фактично є договором приєднання в розумінні ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно з п. 3.2, п. 3.3 Умов і Правил надання банківських послуг, відповідач надав свою згоду на зміну (збільшення або зменшення) банком кредитного ліміту у будь-який момент, а згідно п. 4.6 Умов і правил надання банківських послуг та п. 5.6. Правил користування платіжною карткою, позичальник доручив банку проводити списання коштів з відкритого рахунку з ціллю повного чи часткового погашення боргових зобовязань. Свої зобовязання за кредитним договором від 09.06.2006 банк виконав належним чином, надавши відповідачу кредит в обумовленому розмірі. Натомість відповідач, в порушення умов договору, свої зобовязання не виконав, в результаті чого станом на 30.09.2017 має заборгованість в загальному розмірі 93909,20 грн., яку позивач просить суд стягнути з [PERSON] в примусовому порядку, а також сплачений за подання позову судовий збір в розмірі 1600,00 грн. Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористався, просив справу розглядати за відсутності представника банку (а.с.26). Відповідач [PERSON] скористався правом на участь у справі через представника за довіреністю (а.с.34). Представник відповідача за довіреністю [PERSON] 16.05.2018 до суду не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку (а.с.77), що відповідно п.1 ч. 3 ст. 223ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. Представник відповідача 05.03.2018 надав до суду заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на пропуск позивачем трирічного строку позовної давності, який обчислюється з моменту виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Оскільки порядок повернення кредиту визначено періодичними щомісячними платіжами, то позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, при цьому останній платіж здійснено [PERSON] 01.10.2014. 30.03.2018 представником позивача подано відповідь на заяву про застосування строку позовної давності, де заперечується проти застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою визначено граничний строк дії картки, при цьому строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. У звязку з цим, перебіг строку позовної давності по щомісячним платежам починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. Строк дії останньої картки [PERSON] до 03.2016 року, а тому представник позивача вважав, що позивач звернувся до суду в межах трьох річного строку позовної давності. Застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені, представник позивача вважав необґрунтованими, оскільки порушення зобовязання відповідачем триває, а тому пеня продовжує нараховуватися. Представник відповідача надала заперечення на вказану відповідь представника позивача, в яких стверджувала, що останній платіж за кредитом здійснено [PERSON] 01.10.2014, строк дії картки сплинув у березні 2016, а позивач звернувся до суду з позовом лише 27.12.2017, у звязку з чим позов предявлено поза межами строку позовної давності, який має обчислюватися з моменту настання строку останнього платежу за кредитом, а тому вважала, що в задоволені позову має бути відмовлено. У звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, встановивши правовідносини, які виникли між сторонами та норму права, яка підлягає застосуванню до них, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.05.2006 [PERSON] заповнив заяву про відкриття рахунку та надання кредитної картки, з типом кредитного ліміту фінансовий, на суму 5600 грн., з базовою відсотковою ставкою 3 відсотки в місяць з розрахунку 360 днів у році, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості (а.с.13). Своїм підписом у вказаній заяві [PERSON] підтвердив, що він ознайомлений та згоден з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які разом із заявою складають кредитний договір між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] (а.с8). По суті вказаний договір є договором приєднання в розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, що може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно п. 3.2 Умов та правил надання банківських послуг, банк після отримання від клієнта необхідних документів, їх перевірки, приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку, при цьому Клієнт надає свою згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням банку та надає згоду на його зміну (збільшення, зменшення) в будь-який момент (а.с.15). 09.06.2006 [PERSON] в рамках вказаного кредитного договору встановлено кредитний ліміт 5600 грн. на платіжну картку 4149605350020939, який збільшувався до 8000 грн., з встановленням станом на 24.03.2014 на рівні 6000 грн., що підтверджується відміткою в заяві клієнта (а.с.13 зворот) та довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с.12). Вказані обставини відповідачем не оспорювалися. 30.04.2009 змінено тип та найменування банку ЗАТ КБ «Приватбанк» на ПАТ КБ «Приватбанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується копією статуту товариства (а.с.25). Пунктом 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг, банку надано право проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому, банк має повідомити клієнта про таку зміну не менше ніж за 7 днів до введення змін, в тому числі у виписці по картковому рахунку, обовязок слідкувати за якими покладено на клієнта п. 6.3 Правил (а.с.17). Якщо клієнт протягом 7 днів не повідомить про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт їх прийняв. На виконання вказаних умов договору з [PERSON], було проведено зміни відсоткової ставки за тарифами здійсненими з 01.01.2013 2,5 %, з 01.09.2014 2,9%, а з 01.04.2015 3,6 %, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.6-11). В матеріалах справи відсутні докази незгоди відповідача з вказаними змінами умов договору, а тому суд приходить до висновку, що вони проведені за взаємною згодою сторін. Вказаний факт відповідачем не оспорювався. Відповідно до п. 5.5 Умов користування платіжними картами, [PERSON] нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів у році. Згідно з 5.5.1 «Правил користування платіжною карткою» за несвоєчасне виконання боргових обовязків (використання простроченого Кредиту та Овердрафту), передбачена сплата відсотків за підвищено процентною ставкою або додаткова комісія, в розмірах визначених Тарифами (а.с.19). Як слідує з розрахунку заборгованості, подвійний розмір відсотків застосовувався за прострочення зобовязання до 31.12.2012 (а.с.10). Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використанням, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором (а.с.17). Згідно з умов п. 8.6 договору, при порушенні позичальником строків платежів по кожному грошовому зобовязанні, передбаченому договором більше 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити штраф 500 грн. + 5 % від суми позову (а.с.17 зворот). Відповідно до 5.3 Правил користування платіжними картками, строки та порядок погашення за Кредитом по платіжним карткам з встановленим мінімальним обовязковим платежем приведено в Памятці Клієнта, яка є невідємною частиною договору, при цьому платіж включає плату за користування Кредитом, передбачену Тарифами та частину заборгованості за кредитом. За платіжними картками без встановлення мінімального обовязкового платежу, відповідно до п. 5.4 Правил користування платіжними картками, строк погашення відсотків за кредитом щомісячно за попередній місяць, строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (а.с.19). Згідно п. 5.7 Правил користування платіжною карткою, банку надано право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або в певній частині, якщо клієнтом порушено зобовязання за вказаним договором (а.с.19). Відповідно п. 3.1.1 строк дії карти вказується на лицьовій стороні карти (місяць, рік), карта діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Після закінчення строку дії відповідної картки вона продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло письмової заяви позичальника про закриття картрахунку (а.с.18 зворот). Як слідує з довідки наданої ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», за вказаним кредитним договором [PERSON] отримував картки № 4149605378069710, № 4149605350020939, № 4149437724382484, остання з яких має термін дії 03.2016 (а.с.53). Факт отримання вказаних карток, остання з яких терміном дії до 03.2016, визнано представником відповідача в запереченнях на позов (а.с.66-67). У звязку з чим, суд приходить до висновку, що кредитний договір, строк дії якого відповідає строку дії картки, зберігав свою силу до 31.03.2016. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобовязання. У силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Виходячи зі змісту ст. ст. 546, 548, 549 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобовязання. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша статті 261 ЦК України). У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20.09.2011, «Стаббінгс на інші проти Сполученого Королівства» від 22.10.1996, «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, що є звичним явище у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу». ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання перед [PERSON] за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит з встановленим лімітом 5600 грн., який в подальшому був збільшувався до 8000 грн., а з 24.03.2014 встановлений на рівні 6000 грн., що підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів, відповідно до розрахунку заборгованості та не заперечувалося відповідачем (а.с. 6-11, 12, 66-68). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати їх повернення. Натомість позичальник свої зобовязання не виконував належним чином, допускаючи їх періодичне прострочення, в результаті чого, згідно розрахунку наданого позивачем, який не оспорював ся відповідачем, у нього сформувалася заборгованість за кредитом в розмірі 93909,20 грн., з яких 5748,73 грн. заборгованість за тілом кредиту, 79266,60 грн. заборгованість за відсотками, 3945,81 грн. заборгованість за пенею, 4948,06 грн. заборгованість за штрафами (а.с. 6-11). Останній платіж за кредитом проведено [PERSON] 01.10.2014, а за відсотками 30.04.2014 (а.с.10 зворот). Відповідно до змісту заяви [PERSON], передбачено погашення заборгованості щомісячними платежами, однак не вказано, що щомісячний платіж є обовязковим, крім цього, строк та порядок їх сплати в заяві не визначено. Памятка Клієнта, яка згідно п. 5.3 Правил користування платіжною карткою є невідємною частиною договору та встановлює строки і порядок погашення по Кредиту зі встановленим мінімальним обовязковим платежем, до суду не надано, у звязку з чим суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин п. 5.4 правил користування платіжними картками, згідно з яким окремо визначено строк погашення за відсотками по кредиту - щомісячно за попередній місяць, а також строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (аналогічного висновку дійшов ВС у постанові від 06.02.2018 у справі № 345/3701/14-ц). Оскільки платіжна картка [PERSON] мала строк дії до 03.2016, то банк отримав право повернення кредиту в повному обсязі саме з 31.03.2016. Оскільки представник позивача звернувся до суду з позовом 27.12.2018 (а.с.58), то суд приходить до висновку, що позовні вимоги про повернення тіла кредиту в розмірі 5748,73 грн. подані в межах трирічного строку позовної давності, а тому позовній вимоги в цій частині підлягають задоволенню, що відповідає сутності договору кредиту, згідно якого позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), яку він отримав від позикодавця (ст.1046 ЦК України). Згідно п. 5.4 правил користування платіжними картками, для нарахування та сплати відсотків, передбачений інший ніж для повернення кредиту порядок, а саме: щомісячно за попередній місяць. З урахуванням цих обставин перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно цих вимог банку починається з моменту несплати кожного чергового платежу. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення (постанова Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15). З урахуванням того, що в даних кредитних правовідносинах з використанням кредитної карти, останній платіж за відсотками [PERSON] було здійснено 30.04.2014 на суму 156,02 грн., а за позовом в цілому - 01.10.2014 в сумі 4,19 грн., що підтверджується наданим розрахунком заборгованості та не оспорюється сторонами (а. с.10 зворот), перебіг строку позовної давності за вимогами по сплаті процентів, з урахуванням умов укладеного між сторонами кредитного договору, почався з травня 2014 року. Звернувшись до суду із даними вимогами лише у грудні 2017, банк пропустив визначений статтею 257 ЦК України строк позовної давності. Причин пропуску цього строку ПАТ КБ «ПриватБанк» наведено не було, питання про його поновлення не порушувалося. У звязку з чим, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення відсотків за користування кредитом задоволенню не підлягають. Позовні вимоги про стягнення із [PERSON] на користь банку заборгованості за пенею та комісією не підлягають задоволенню, оскільки умовами договору, наявного в матеріалах справи, не передбачено нарахування пені, а саме не визначено ні підстав, ні розміру, ні строків сплати пені. Пунктом 6.5 Умов та правил надання банківських послуг передбачено обовязок Клієнта сплачувати комісію на умовах визначених договором, а п. 5.5.1 Правил користування платіжною карткою визначено обовязок сплати додаткової комісії, розмірі якої визначено Тарифами (а.с. 17, 19). Однак, позивачем до позову не надано Тарифів, які б визначили умови нарахування, розмір і порядок сплати додаткової комісії, а умови наявного в матеріалах справи договору не передбачають умов нарахування, розміру та строків сплати комісії. У звязку з цим, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення заборгованості за пенею та комісією не підлягають задоволенню, у звязку з їх недоведеністю. Вимоги позивача про стягнення штрафів: 500 грн. фіксована частина та 4448,06 грн. відсоткова складова, не підлягають задоволенню, оскільки заявлені з пропуском строку позовної давності. Так, відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до п. 8.6. Умов та Правил надання банківських послуг встановлено відповідальність боржника у вигляді штрафу за порушення строків повернення платежів по будь-якому із грошових зобовязань за Договором більше ніж на 120 днів. Оскільки кінцевим строком повернення кредиту визначено 31.03.2016 (закінчення строку дії картки) та зясувавши факт неповернення кредиту до цієї дати, унаслідок чого після збігу 120 днів (тобто після 29 липня 2016) банк отримав право стягнення штрафу, але звернувся до суду з позовом лише 27.12.2017, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні вказаної частини вимог у звязку з закінчення строку позовної давності (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15). Оскільки позивачем за подання позову сплачено судовий збір в розмірі 1600 грн., при цьому позовні вимоги задоволено лише частково на суму 5748,73 грн., що складає 6,12 % (5748,73 грн. х 100% / 93909,20 грн. ) від загальної суми заявлених позовних вимог, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 98 грн. (1600 грн. х 6,12 %/100%).

Outcome: partial