Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Представник Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області (далі - позивач) звернувся до суду з вищевказаним позовом проти [PERSON] (далі - відповідач), з вимогами: - позбавити відповідача батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з відповідача на користь дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно з дня подання заяви та до досягнення дитиною повноліття. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами, на підтвердження яких подано суду відповідні докази. Відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . Станом на дату подачі позову, [PERSON] , проживав по [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] та сестрою [PERSON] , [INFO] , стосовно якої відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Відповідач проживає на території Російська Федерація та не є зареєстрований за місце проживання дитини. За весь період проживання дитини [PERSON] в Україні, відповідач як батько сином не цікавився, ніколи не відвідував його за місцем проживання та ніякої участі у вихованні та забезпеченні сина не брав. В зв`язку із ухиленням обох батьків від виконання своїх обов`язків щодо дитини, [PERSON] був поставлений на облік дітей, що перебувають в складних життєвих обставинах, у службі в справах дітей Липовецької райдержадміністрації. Крім того, виконкомом Липовецької міської ради, як органом опіки та піклування, здійснювався контроль за умовами виховання та проживання дітей в сім`ї [PERSON] . При неодноразовому відвідуванні сім`ї, відповідача виявлено не було. [PERSON] дверей не відчиняла, членів комісії до помешкання не впускала, на засідання опікунської ради не з`являлась, на зауваження щодо покращення умов проживання та виховання дітей, забезпечення відвідування дітьми школи не реагувала. З метою захисту прав дітей, на засіданні відповідної комісії Липовецької райдержадміністрації, серед іншого, було розглянуто питання про стан виконання батьківських обов`язків відповідача стосовно його малолітнього сина, за результатами розгляду було прийняте рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно [PERSON] , [INFO] , та звернення до суду із заявою про позбавлення батьківських прав з одночасним стягненням аліментів на дитину. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 20.03.2020 розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, а у справі призначене підготовче судове засідання. Також, доручено компетентному суду Російської Федерації вручити відповідачу позовну заяву з додатками до неї та допитати його з приводу заявлених позовних вимог. Крім того, відповідачу повідомлено про дати судових засідань. Провадження у справі зупинено до отримання відповіді від компетентного суду Російської Федерації. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Ухвалою суду від 02.12.2020 поновлено провадження у справі. До судового розгляду спір між сторонами не врегульовано. Ухвалою суду від 02.12.2020 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача та представник третьої особи не з`явились, однак у своїх заявах просили суд про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився. Разом з тим, на виконання ухвали суду від 20.03.2020 від Хасавюртовського районного суду Республіки Дагестан було надіслано протокол судового засідання від 09.10.2020, зі змісту якого вбачається, що відповідачу було вручено вищезазначену ухвалу суду, позовну заяву та додані до неї документи. Крім того, відповідача було допитано з приводу заявлених позовних вимог, які він не визнає, оскільки має бажанням утримувати свого сина, однак щодо позову, посилаючись на бажання порадитися з юристами, все ж таки свої заперечення та докази на їх підтвердження відповідач не подав. Зрештою, відповідач повідомив, що не може бути присутнім у судових засіданнях при розгляді даної цивільної справи. За загальним правилом ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно й безпосередньо оцінивши зібрані в справі докази, встановив наступне. Відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 3). Згідно довідки виданої Липовецькою міською радою [PERSON] , проживає по [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] та сестрою [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Як зазначено у позові, відповідач проживає на території Російської Федерації, а згідно довідки виданої Липовецькою міською радою зазначено, що на її території відповідач не проживає. За весь період проживання [PERSON] в Україні, відповідач як батько сином не цікавився, ніколи не відвідував його за місцем проживання та ніякої участі у вихованні, навчанні, лікуванні та забезпеченні сина не брав, про що свідчить надана інформація за місцем навчання дитини (а.с. 7), довідки від медичного закладу за місцем його обслуговування (а.с. 10-11), численні акти обстеження складені за участі представників органів опіки та піклування, служби у справах дітей, школи та органів місцевого самоврядування (а.с. 12-16). При неодноразовому відвідуванні сім`ї за місцем проживання [PERSON] , його батька виявлено не було. [PERSON] дверей не відчиняла, членів комісії до помешкання не впускала, на засідання опікунської ради при виконкомі Липовецької міської ради батьки не з`являлись, на зауваження щодо покращення умов проживання та виховання дітей, забезпечення відвідування дітьми школи батьки не реагували, з огляду на що опікунська рада при виконавчому комітеті Липовецької міської ради дійшла висновку про доцільність позбавлення відповідача у цій справі батьківських прав (а.с. 17-18). Відповідно до рішення виконавчого комітету Липовецької міської ради №112 від 29.11.2019 було вирішено відібрати дітей [PERSON] та [PERSON] у їх матері (а.с. 20). З метою захисту прав дітей на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Липовецької РДА було розглянуто, серед іншого, питання про стан виконання батьківських обов`язків відповідача стосовно його сина та за результатами розгляду було прийняте рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно [PERSON] , (а.с. 21 з обох сторін). У зв`язку з вищевикладеним представником позивача подано до суду позов про позбавлення батьківських прав відповідача, а також заявлено вимогу про вирішення питання про стягнення аліментів на користь [PERSON] у заявленому розмірі. Разом з тим відповідач, на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 20.03.2020, не навів обставин, які підлягають з`ясуванню та доказуванню у даній справі та не спростував доводи представника позивача. Зрештою, від Хасавюртовського районного суду Республіки Дагестан було надіслано протокол судового засідання від 09.10.2020, зі змісту якого вбачається, що відповідача було допитано з приводу заявлених позовних вимог, які він не визнає, оскільки має бажанням утримувати свого сина, однак щодо позову, посилаючись на бажання порадитися з юристами, все ж таки свої заперечення не подав (а.с. 46-48). Також, попри бажання відповідача утримувати свого сина, він не подав доказів своєї участі в його вихованні, навчанні, лікуванні та необхідному для дитини матеріальному забезпеченні. Суд, з огляду на встановлені обставини, вирішуючи питання про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , виходить з наступних норм права та мотивів їх застосування. Як визначено у ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно п.п. 1-2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У силу вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст. 152 СК України). Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом пп. ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, вони: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом, з огляду на доводи представника позивача, подані ним докази у цьому процесі та відсутність обґрунтованих заперечень відповідача та доказів, які б свідчили про його участь у вихованні, навчанні, лікуванні та необхідному матеріальному забезпеченні сина, встановлено невиконання батьківських обов`язків зі сторони відповідача, та що таке ухилення від їх виконання є свідомим. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд зважає на поданий представником позивача висновок Липовецької РДА від 05.12.2019 згідно якого, серед іншого, вирішено за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Зрештою, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, відповідач не піклувався та не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зокрема, на противагу доводів представника позивача, відсутні докази зі сторони відповідача про забезпечення можливостей для необхідного харчування, медичного догляду чи лікування його сина, що негативно впливає на його фізичний розвиток дитини як складову виховання. Відповідач не спілкується зі своїм сином та не сприяв йому в доступі до культурних та інших духовних цінностей, не виявляв інтересу до його внутрішнього світу, не сприяв створенню умов для отримання освіти, що негативно впливає на формування дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення відповідача від виховання дитини, та що така поведінки батька є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками і змінити поведінку відповідача у кращу сторону неможливо, так як відповідач, навіть сам не планує хоча б зустрічі зі своїм сином за місцем проживання останнього і матеріальної допомоги на утримання сина не надсилає. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] , є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню. Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в заявленому розмірі, виходить із наступних норм права та мотивів їх застосування. За правилами ч.ч. 2-3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У силу вимог ч.ч. 1-2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, у відповідності до норм ч. 1-2 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати обставини визначені ч. 1 ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки цивільним процесуальним законом передбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи як на підставу своїх вимог або заперечень і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд зважає на те, що відповідач не подав відзиву проти позову на пропозицію суду викладену в ухвалі суду від 20.03.2020. Відповідач не навів обставин, які підлягають з`ясуванню та доказуванню у даній справі, не спростував інформацію про те, що є фінансово спроможним, протипоказань за станом здоров`я не має, а також не має інших аліментних зобов`язань. У цілому, доказів, які б свідчили про те, що заявлена представником позивача сума аліментів є для відповідача непомірним тягарем матеріали справи не містять. Разом з тим, суд ураховує те, що на час розгляду справи дитина перебуває на соціальному супроводі, а тому необхідність достатніх витрат для нормального існування та розвитку [PERSON] , [INFO] презюмується, отже заявлена представником позивача сума аліментів перебуває у межах справедливого балансу дотримання найкращих інтересів дитини. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відпоідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно з дня подання заяви та до досягнення дитиною повноліття, ґрунтується на нормах діючого законодавства, а тому підлягає задоволенню. У силу вимог ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. У цілому, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: approved