Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-29 00:00:00

Представники позивача [PERSON] [PERSON] та адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та просять суд припинити договір поруки № 215162 від 03 липня 2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 03 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», назва якого в подальшому була змінена на ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11367595000 (про застосування ануїтетної схеми погашення), за яким останній отримав кредит в сумі 54400 доларів США на строк до 02 лютого 2029 року. 03 липня 2008 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір поруки № 215162, за яким позивач зобовязався перед відповідачем відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобовязань, що виникли з кредитного договору. За кредитним договором № 11367595000 з березня 2015 року виникло прострочення платежів, а з позовною заявою про стягнення заборгованості до [PERSON] відповідач звернувся лише в грудні 2015 року, тобто більше, ніж через шість місяців з моменту виникнення заборгованості. Жодних вимог про добровільне погашення боргу, направлених рекомендованим листом, [PERSON] не отримував. Банк мав право предявити вимогу про повернення прострочених платежів до [PERSON], як поручителя, виключно до 21 вересня 2015 року. Оскільки банк жодних претензій до [PERSON] протягом шестимісячного строку з дня виникнення заборгованості по кредитному договору не предявляв, порука є припиненою відповідно до вимог частини четвертої статті 559 ЦК України і банк не має права на стягнення коштів з поручителя. Представник ПАТ «УкрСиббанк» [PERSON] подала суду письмові заперечення проти позову. Позов вважає безпідставним і таким, що не підлягає до задоволення. На заперечення позовних вимог посилається на те, що 20 січня 2016 року рішенням Рівненського міського суду по справі № 569/16735/15-ц було задоволено позов банку та стягнуто солідарно, у тому числі і з [PERSON], заборгованість по кредитному договору № 11367595000. 07 червня 2016 року рішенням Апеляційного суду Рівненської області по справі № 569/16735/15-ц апеляційну скаргу [PERSON], [PERSON] та [PERSON] задоволено частково зменшено розмір стягнутої пені, в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Посилаючись на положення статей 14,223 ЦПК України та на наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора до поручителя, яке набрало законної сили, вважає, що підстав для застосування положень частини четвертої статті 559 ЦК України немає. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позовні вимоги є недоведеними та безпідставними. Судом встановлено, що 03 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11367595000 (про застосування ануїтетної схеми погашення), за яким останній отримав кредит в сумі 54400 доларів США на строк до 02 лютого 2029 року. 03 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 215162, за умовами якого поручитель взяв на себе зобовязання солідарно з позичальником відповідати за виконання [PERSON] усіх його зобовязань, що виникли з кредитного договору. За умовами договору поруки (пункт 3.1.) він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника. Відповідно до пункту 5.5. кредитного договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів в порядку, визначеному розділом 12 цього договору. Сторони кредитного договору погодили, що у випадку настання обставин, визначених, в тому числі і у пункті 5.5. кредитного договору, та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати отримання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги), при цьому, у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) протягом 40 днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 41 календарний день, рахуючи з дати направлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту від банку (пункт 12.1. кредитного договору). Згідно з пунктом 2.2. договору поруки у випадку невиконання боржником своїх зобовязань за основним договором, кредитор має право предявити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обовязковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги. У звязку з порушенням позичальником умов кредитного договору, повідомленням (вимогою) від 02 вересня 2015 року банк повідомив позичальника та поручителів про те, що у разі неусунення порушень умов кредитного договору, банк у відповідності до умов кредитного договору застосує право на дострокове повернення кредиту та плати за нього на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Вимоги, які були направлені позичальнику та поручителям, в тому числі і [PERSON], отримано адресатами 07 вересня 2015 року, про що свідчать повідомлення про вручення поштових рекомендованих відправлень. У строк, встановлений у вимозі, порушення умов договору позичальник та поручителі не усунули. У звязку з невиконанням позичальником зобовязань за кредитним договором, банк 04 грудня 2015 року звернувся до суду з позовом. Враховуючи умови кредитного договору, строк виконання позичальником умов кредитного договору щодо повного повернення отриманих кредитних коштів на виконання інших зобовязань настав 08 жовтня 2015 року (31 день з дня отримання вимоги позичальником). Таким чином, перебіг шестимісячного строку для предявлення банком вимог до поручителя розпочався 09 жовтня 2015 року та закінчився 09 квітня 2016 року. У вказаний проміжок часу банк звернувся до суду з позовом про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені як до позичальника, так і до поручителів. Порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Договором поруки, укладеним між сторонами, не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором. У звязку з порушенням боржником виконання зобовязання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів, змінивши таким чином строк виконання основного зобовязання. В разі, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати. Враховуючи встановлені обставини, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для припинення договору поруки. Судом також встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 20 січня 2016 року у справі № 569/16735/15-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені, стягнуто солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 11367595000 від 03 липня 2008 року у розмірі 54010,78 доларів США та 35993,86 грн пені. Рішенням Апеляціного суду Рівненськох області від 07 червня 2016 року рішення Рівненського міського суду від 20 січня 2016 року змінено в частині стягнення пені та зменшено її розмір з 35993,86 грн до 10000 грн. В решті рішення залишено без змін. Відповідно до частин першої, четвертої статті 559 ЦК України\~порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобов?язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов?язання не пред?явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов?язання не встановлений або встановлений моментом пред?явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред?явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до статті 14 ЦПК України судові рішення є обовязковими для виконання на всій території України. Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частина друга статті 223 ЦПК України). Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстав для застосування положень частини четвертої статті 559 ЦК України\~немає. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову про визнання поруки припиненою і за наявності рішення суду про стягнення боргу з поручителя. Відповідно до вимог частини другої статті 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 21 січня 2015 року (справа № 6-190цс14), 06 липня 2015 року (справа № 6-616цс15), 11 листопада 2015 року (справа № 6-2056ці15), 06 липня 2016 року (справа № 61199цс16).

Outcome: dismissed