Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Представник відповідача Долинської сільради позовні вимоги визнав частково, щодо задоволення в частині тих вимог, які ніким не оспорюються, не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся із відповідними вимогами та просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя [PERSON] належало: -житловий будинок із надвірними спорудами, розташований в с. Долинське Ренійського району Одеської області по вул. Леніна № 124. -майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Анадол» с. Долинське Ренійського району Одеської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 728 від 12.03.2009 р. -земельна ділянка площею 0,1323 га. (із кадастровим номером 5124180500:02:002:0190) розташована за адресою: Одеська область, Ренійський район, с. Долинське, вул. Леніна, 124, виділена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі свідоцтва про право власності №18639794 від 05.03.2014 р. -земельна ділянка площею 0, 40 га. (із кадастровим номером 5124180500:01:004:0127) розташована на території Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділена для ведення особистого селянського господарства на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 724 від 12.03.2009 р. -земельна ділянка площею 2,2790 га. (із кадастровим номером 5124180500:01:005:0257) розташована на території Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 192772 від 01.12.2009 року. -земельна ділянка площею 1, 0001 га. (із кадастровим номером 5124180500:01:004:0269) розташована на території Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділена для ведення особистого селянського господарства, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 660764 від 22.11.2007 року. На випадок смерті [PERSON] розпорядилась належним їй майном, 27.08.2014 року залишила заповіт своїм донькам: [PERSON], 27.09.1955 р. н. та [PERSON], 03.03.1960 р. н., 06.04.2015р. - померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно у вигляді житлового будинку з земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташовані по вул. Леніна, 124 в с. Долинське Ренійського району Одеської області. Проте, [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь своєї сестри - [PERSON], про що свідчить заява від 08.05.2015 р., зареєстрована в реєстрі за № 34. 08.05.2015 р. [PERSON] прийняла спадщину за заповітом, яка залишилась після смерті матері [PERSON] (заява від 08.05.2015 р., зареєстрована в реєстрі за №33), проте 12 червня 2015 р. [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь позивача [PERSON] (заява від 12.06.2015 р., зареєстрована в реєстрі за №45). Враховуючи вищенаведене позивач (як спадкоемець четвертої черги за законом) прийняв спадщину з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. З довідки Долинської сільської ради Ренійського району № 1270 від 15.07.2016 р. вбачається, що з 2010 року позивач [PERSON] проживає з за адресою: Одеська область, м. Рені по вул. Центральна (Леніна), 124, тобто на момент смерті [PERSON], вони з позивачем жили фактично однією сімєю на протязі пяти років. За цей час вони вели сумісне господарство, [PERSON] 06.04.2015 р. померла. Враховуючи те, що після смерті [PERSON] відсутні спадкоємці попередньої черги за законом, спадкоємці за заповітом відмовились від прийняття спадщини, на користь позивача, отжеспадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] є позивач, який на момент смерті спадкодавця фактично проживав разом їз нею однією сім`єю на протязі п`яти років. Таким чином, на момент смерті [PERSON] позивач проживав разом із нею, після її смерті продовжував доглядати за спадковим будинком та проживати в ньому, а отже, враховуючи всі викладені обставини, у тому числі відмова спадкоємців за заповітом від прийняття спадщини, на його користь, таким чином позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлої [PERSON], вступом в управління та володіння спадковим майном, на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, та не заявив про відмову від неї. Враховуючі ці обставини, пізніше позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, однак йому в цьому було відмовлено з причин відсутності документів, що підтверджують родинні або сімейні відносини спадкодавця зі спадкоємцем, про що 31.08.2016р. нотаріусом було винесено вмотивовану постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на вищевказані об'єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлої [PERSON], вступом в управління та володіння спадковим майном, на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, спадкоємці попередньої черги відсутні, спадкоємці за заповітом від прийняття спадщини відмовились, на користь позивача, представник відповідача позовні вимоги визнав частково, заперечував проти визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 2, 2790 га., в звязку з прийняттям спадщини на вказану земельну ділянку іншою особою, не заперечував проти визнання права власності на спадкове майно після смерті [PERSON], в частині тих вимог, які ніким не оспорюються. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з урахуванням позиції відповідача, вказані доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони фактично не заперечують ( з урахуванням позиції відповідача), визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем четвертої черги за законом (ст. 1264 ЦК України), який на момент смерті спадкодавця фактично проживав разом їз нею однією сім`єю на протязі п`яти років, після її смерті продовжував доглядати за спадковим будинком, проживати в ньому та ін., не заявив про відмову від спадщини, отже фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлої [PERSON], вступом в управління та володіння спадковим майном, на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, на момент смерті спадкодавця проживав разом із ним, не заявив про відмову від спадщини, пізніше подав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, отже вважається таким, що її прийняв. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, у звязку з відсутністю документів, що підтверджують родинні або сімейні відносини спадкодавця зі спадкоємцем, про що нотаріусом винесено вмотивовану постанову про відмову у видачі свідоцтва на спадщину від 31.08.2016р., у звязку із чим в даний час позивач вимушений був звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України, одним із шляхів захисту прав громадян на землю є визнання прав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на вищевказані житловий будинок, майновий пай, земельні ділянки (окрім земельної ділянки площею 2,2790 га.), з підстав прийняття спадщини за законом, однак, з незалежних від нього причин він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на вищевказані обєкти спадкового майна, у звязку із чим був вимушений звернутися за захистом прав та інтересів до суду. Також, враховуючи що при поданні до суду заяви про визнання права власності на спадкове майно, позивачем предявлено низьку вимог майнового характеру, які частково задовольняються, однак при цьому позивачем сплачено мінімальний судовий збір 551 грн. 20 коп. (на день предявлення позову), що є меншим від загальної вартості задоволених позовних вимог, таким чином суд стягує з позивача на користь держави мінімальний судовий збір, встановлений законом на день предявлення позову, за кожну задоволену судом вимогу майнового характеру, за яке не було сплачено судовий збір в дохід держави, на загальну суму 2, 204 грн. 80 коп. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: partial