Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою в інтересах позивача [PERSON], в якій просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] в користь позивача 7000 доларів США за договором позики, що за офіційним курсом НБУ, на момент ухвалення рішення, еквівалентні 185860 гривням 17 копійкам, просить також стягнути 1310 гривень 74 копійки - трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов»язання, а також просить стягнути 1893 гривні 31 копійку сплаченого судового збору. Позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON], 07 березня 2016 року, позичив у позивача [PERSON] 4500 доларів США, з терміном повернення валюти до 28 квітня 2016 року, а 04 січня 2016 року, відповідач [PERSON] також позичив у позивача [PERSON] 2500 доларів США, про що свідчать письмові розписки про отримання коштів. У звязку із закінченням терміну позики, позивач [PERSON] неодноразово нагадував відповідачу [PERSON] про повернення заборгованої суми, але всі його нагадування залишилися без реагування. Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 статті 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми. Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно вимог статті 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками. у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] за довором позики нараховує 187170 гривень 91 копійку. До суду представник позивача подав письмове клопотання в якому підтримав позовні вимоги позивача [PERSON], просить позов задовольнити у повному обсязі і просить також справу слухати у його відсутності. Відповідач [PERSON], в судове засідання повторно не зявився, причини неявок суду не повідомив, хоч про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов слід задовольнити з наступних підстав. Із письмових розписок вбачається, що відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] гроші в загальній сумі 7000 доларів США, строк повернення яких закінчився. Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини 1 статті 1050 Цивільного Кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму, відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно частини 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено договір позики на 7000 доларів США, про що свідчить письмові розписки відповідача [PERSON], а тому заявлений позов підлягає до задоволення. З відповідача [PERSON] слід також стягнути відсотки за прострочення виконання грошового зобов»язання, а також судові витрати по справі.

Outcome: approved