Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Представник ПАТ «Комерційний банк «Надра»» (далі - Банк) звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просить стягнути з них солідарно заборгованість за кредитним договором від 12.12.2007р. (далі - Договір) на загальну суму 50 527,63 доларів США, що еквівалентно 403 867,37 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 441,00 грн., посилаючись на те, що відповідно до зазначеного Договору відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 27 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 11.12.2014 року. У порушення умов договору відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 18.06.2013 р. у нього виникла заборгованість на загальну суму 50 527,63 доларів США, що еквівалентно 403 867,37 грн., яка складається з: 26 196,31 доларів США (209 387,11 грн.) - заборгованість за кредитом; 16 830,19 доларів США (134 523,71 грн.) - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4 801,13 доларів США (38 375,45 грн.) - пеня за прострочення сплати кредиту; а також штрафу за порушення виконання умов договору - 2 700,00 доларів США (21 581,10 грн.). В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між Банком та відповідачем [PERSON] 12.12.2007 р. було укладено договір поруки, у зв'язку з чим він має нести солідарну відповідальність перед позивачем за невиконання зобов'язання. Представник позивача за судове засідання не з'явився, заявою просив справу розглянути у відсутність представника позивача, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. При цьому відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення. відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомляв, клопотання про розгляд справи у його відсутності не подавав. Судові повістки про виклик до суду відповідача у відповідності до абз. 4 ч. 5 ст. 74 ЦПК України надсилалися на адресу місця проживання відповідача, зареєстрованого у встановленому законом порядку, але відповідно до повернених листів з відміткою «судова повістка» вони повернуті у зв'язку зі спливом строку зберігання на поштовому відділенні, що дає суду підстави вважати, що відповідач [PERSON] за цією адресою не проживає, у зв'язку з чим відповідач [PERSON] у відповідності до абз.5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим. У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно Кредитного договору «Автопакет» № ОД21/12/2007/840-К/101 від 12 грудня 2007 року, укладеного між Банком (далі Кредитор), з однієї сторони, та [PERSON] (далі Позичальник), з іншої сторони, Кредитор зобов'язується надати Позичальнику кредитні кошти в розмірі 27 000,00 доларів США на наступні цілі: на придбання автотранспортного засобу та витрати, пов'язані з державною реєстрацією Автотранспортного засобу в МРЕВ при УДАІ УМВС України з кінцевим строком повернення 12 грудня 2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% річних. Нарахування відсотків враховується фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. А позивальник в свою чергу взяв на себе зобов'язання щодо вчасного погашення кредиту та передбачених Договором платежів відповідно до умов Кредитного договору. Частина перша ст. 203 ЦК України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 524 ЦК України - зобов'язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Правовідносини з надання кредиту регулюються параграфом 2 глави 71 Цивільного кодексу України, а також Законом України «Про банки та банківську діяльність». Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 р. №15-93 (далі - Декрет). Тому, на думку суду, в даному випадку до цих правовідносин не можуть застосовуватися норми права, які регулюють правовідносини щодо захисту прав споживачів. З цих підстав судом не можуть прийняті до уваги посилання відповідача [PERSON] на положення Закону України «Про захист прав споживачів», що викладені ним в запереченнях на позов. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до кредитних відносяться операції зазначені у п. 3 ч. 1 та у пунктах 3 - 7 ч. 2 ст. 47 цього Закону, у тому числі розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Отже, розміщення залучених коштів шляхом надання кредитів є однією з основних банківських операцій. В розумінні ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до коштів відносяться гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Надаючи кредит, банк розміщує залучені ним кошти, як у національній валюті (гривні) так й в іноземній валюті. Статті 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Стаття 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлює ряд обмежень і заборон, що стосується умов здійснення окремих банківських операцій. Приписи вказаної статті Закону не містять заборони на видачу кредитів у іноземній валюті (розміщення залучених коштів у іноземній валюті). Відповідно до ч. 1 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» на здійснення валютних операцій національним банком видаються відповідні ліцензії. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Тобто, виходячи з зазначених вище норм, чинне законодавство допускає можливість визначення зобов'язань у іноземній валюті, використання іноземної валюти в Україні, але визначає межі та конкретний порядок її використання. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ «Надра» має банківську ліцензію та дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями. До спірних правовідносин підлягає застосуванню п. «в» ч. 4 ст. 5 Декрету. Відповідно до вказаного пункту ч. 4 ст. 5 Декрету індивідуальні ліцензії потребує зокрема здійснення операцій щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Тобто, індивідуальна ліцензія на проведення операцій по наданню і одержанню резидентами кредитів в іноземній валюті необхідна лише у випадку, якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. На даний час законодавством не визначено межі термінів і сум надання (одержання) кредитів в іноземній валюті, тому операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Отже, суд приходить до висновку, що за викладених обставин, укладення кредитного договору у іноземній валюті не суперечить вимогам чинного законодавства. Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Виходячи із змісту ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, слід визнати, що сторонами по справі було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду. Як було вище наведено Банком був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених Кредитним договором, однак, відповідач [PERSON] всупереч вимогам чинного законодавства та умов Кредитного договору належним чином свої зобов'язання по поверненню чергової частки кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом не виконав та не здійснив повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі у встановлені Кредитним договором строки. Про ці обставини зазначив представник Банку в позовній заяві та вони не заперечувались відповідачем [PERSON], у зв'язку з чим не підлягають доказуванню. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, всупереч умовам Договору та вимог чинного законодавства відповідач належним чином свої зобов'язання по поверненню кредиту не виконував та не здійснював повернення кредиту у встановлені Договором строки у повному обсязі. Відповідно до Договору поруки від 12.12.2007 р. № ОД21/12/2007/980/11/101, що укладений між Банком, з однієї сторони, та відповідачем [PERSON] відповідно (далі - Поручителі), з іншої, сторони договору встановили, що Поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед Банком відповідати по борговим зобов'язанням боржника [PERSON], які виникають з умов вищезазначеного Кредитного договору від 12.12.2007 р., а саме: повернути кредит, сплатити проценти за його користування, інші платежі, передбачені Кредитним договором та можливі штрафні санкції та виконати інші умови Кредитного договору в повному обсязі. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановленого додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, відповідач [PERSON] має солідарно нести відповідальність разом з [PERSON] за порушення останнім своїх обов'язків по поверненню кредиту, по сплаті відсотків за користування кредитом, а також по сплаті інших штрафних санкцій, передбачених вищезазначеним Кредитним договором. Згідно розрахункам, наданим позивачем, які перевірені судом, загальна сума заборгованості перед Банком за Кредитним договором станом на 18.06.2013 р. складає загальну суму 50 527,63 доларів США, що еквівалентно 403 867,37 грн., в тому числі: 26 196,31 доларів США (209 387,11 грн.) - заборгованість за кредитом; 16 830,19 доларів США (134 523,71 грн.) - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4 801,13 доларів США (38 375,45 грн.) - пеня за прострочення сплати кредиту; а також штрафу за порушення виконання умов договору - 2 700,00 доларів США (21 581,10 грн.). Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст. 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Судом не встановлено, що боржник [PERSON] не виконав зобов'язання в повному обсязі по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом внаслідок випадку або непереборної сили, тому відповідач має сплатити пеню по кредиту. Крім того, з цих підстав відповідачі мають солідарно відповідати перед позивачем по поверненню кредиту, відсотків та пені. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову Банку про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитом на загальну суму 50 527,63 доларів США доларів США. У абз. 2 п. 14 постанови від 18.12.2009 р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземні валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Відповідно до повідомлення Національного банку України від 30.01.2014 р. на день ухвалення рішення Національний банк України встановив такий офіційний курс гривні до долара США: 100 доларів США дорівнюють 799,30 гривням. Отже, приймаючи до уваги заявлені Банком позовні вимоги в іноземній валюті (в доларах США), а також офіційний курс долара США до української гривні на день ухвалення рішення, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягає солідарному стягненню заборгованість за кредитом на загальну суму 403 867,35 гривень. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при звернені з цим позовом до суду в рівних частинах з кожного.

Outcome: approved