Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить звернути стягнення на предмет застави, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 березня 2008 року між АБ «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПУАТ «Фідобанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно умов якого Банк надав кредит в розмірі 82 226,00 дол.США на строк до 05.03.2014 року зі сплатою процентів у розмірі 12,5% річних. В забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за вказаними кредитними договорами між Банком та відповідачем [PERSON] 06.03.2008 року був укладений договір застави, предметом якого став автомобіль. Внаслідок невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 14.08.2014 року за ним виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 92 672,53 дол.США, що складає 1 214 998,12 грн. На підставі викладеного представник позивача просить в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором від 06.03.2008 року у сумі 92 672,53 дол.США (еквівалент 1 214 998,12 грн.) звернути стягнення на предмет застави згідно договору застави №016/08 від 06.03.2008 року шляхом продажу предмета застави з прилюдних торгів за початковою ціною, що визначатиметься в процедурі виконавчого провадження на підставі звіту про оцінку майна суб'єкта оціночної діяльності. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що позивач звернувся до суду з пропуском трирічного строку позовної давності. Також зазначив, що зобов'язання за договором застави фактично виконано шляхом застосування Заставодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема посилався на акт прийому-передачі від 06.03.2008 року, укладеного між [PERSON] та Банком до договору застави, та вважає, що заставодержатель набув предмет застави - автомобіль у власність в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання, що тягне за собою припинення правовідносин за договором застави. На цій підставі просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази кожний окремо та у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 06 березня 2008 року між Акціонерним Банком «Факторіал-Банк», правонаступником якого згідно статуту є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №016-П-В/01/08, згідно умов якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 82 226,00 дол.США на строк до 05.03.2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% річних. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 зазначеної вище статті, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Приписами цивільного законодавства передбачено, що Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений строк. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 29.11.2011 року встановлено, що сума заборгованості [PERSON] перед Банком по договору кредиту №016-П-В/01/08 від 06.03.2008 року станом на 20.01.2011 року складає 608 053,03 грн., з яких 44 507 дол.США - строкова заборгованість за кредитом; 18 282,64 дол.США - прострочена заборгованість за кредитом; 436,04 дол.США - нараховані проценти; 9977,72 дол.США - прострочені проценти; 26488,62 -пеня. Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 13.06.2012 року в цій частині рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 29.11.2011 року залишено без змін. Відповідно до положень ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі та обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Внаслідок невиконання [PERSON] умов вказаного вище кредитного договору, станом на 05.03.2014 року (п.1.1 частина 1 Кредитного договору) заборгованість останнього складає 92 672,53 дол.США, що за курсом НБУ на 14.08.2014 року становить 1 214 998,12 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою. Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору №016-П-В/01/08 06 березня 2008 року між Акціонерним Банком «Факторіал-Банк», правонаступником якого згідно статуту є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», та [PERSON] було укладено Договір застави №015/08, згідно умов якого заставодавець надала в заставу автомобіль MERSEDES-BENZ, 2007 року випуску, тип ТЗ - легковий універсал-В, колір чорний, шасі (кузова, рама) [NUMBER], зареєстрований РЕВ МВ №1 ДАІ ГУМВС України в Харківській області 09.06.2007р., реєстраційний [NUMBER], який належить [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого РЕВ МВ №1 ДАІ ГУМВС України в Харківській області 09.06.2007 року. Пунктом 1.2.2 Договору застави сторонами договору визначено вартість предмета застави у розмірі 692 076,24 грн. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з частиною 2 ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Згідно з ч.2 вказаної статті звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави. Пунктом 2.12 Договору застави встановлено, що за рахунок предмету застави задовольняються вимоги Заставодержателя за Договором кредиту в повному обсязі, включаючи основну суму боргу, проценти за користування кредитом, комісії, а також відшкодування збитків, завданих несвоєчасним виконанням зобов'язань за Договором кредиту та необхідні витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги. У пункті 2.3 Договору застави передбачено, що зобов'язання, забезпечені заставою, вважаються виконаними, якщо погашений кредит в повному обсязі, сплачені проценти за його користування, комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості та інші витрати, пов'язані з виконанням зобов'язань за Договором кредиту. Крім того, згідно з ч.4 ст. 25 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів. За таких умов, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором суд вважає можливим звернути стягнення на предмет застави: автомобіль MERSEDES-BENZ, 2007 року випуску, тип ТЗ - легковий універсал-В, колір чорний, шасі (кузова, рама) [NUMBER], зареєстрований РЕВ МВ №1 ДАІ ГУМВС України в Харківській області 09.06.2007р., реєстраційний [NUMBER], який належить [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого РЕВ МВ №1 ДАІ ГУМВС України в Харківській області 09.06.2007 року. Нормами чинного законодавства заставодержателю надається право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі й продаж предмета такого обтяження шляхом продажу на публічних торгах. Посилання представника відповідача на той факт, що позивач набув право власності на предмет застави у досудовому порядку на підставі акту прийому-передачі до договору застави від 06.03.2008 року, судом не беруться до уваги, оскільки згідно довідки №1347, наданої УДАІ ГУМВС України в Харківській області 16.02.2015 року, автомобіль MERSEDES-BENZ, 2007 року випуску, тип ТЗ - легковий універсал-В, колір чорний, шасі (кузова, рама) [NUMBER], зареєстрований РЕВ МВ №1 ДАІ ГУМВС України в Харківській області, реєстраційний [NUMBER] зареєстрований за [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Крім того, акт прийому - передачі складений з відкладальною умовою (п.3 Акту), він вступає в дію виключно в разі невиконання боржником зобов'язань за договором кредиту по поверненню заборгованості за кредитом, сплаті процентів по ньому, можливих збитків та з метою виконання п. 2.11 та п.п. 3.2.4. Договору застави. Крім того, у своїх поясненнях представник відповідача посилався на пропуск позивачем трирічного строку позовної давності щодо вимог про звернення стягнення на предмет застави, посилаючись на те, що позивачем пропущено трирічний строк по основному зобов'язанню. Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача про застосування до спірних правовідносин трирічного строку позовної давності, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 13.06.2012 року рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 29.11.2011 року, яким вирішено стягнути з [PERSON] заборгованість за договором кредиту, забезпеченого заставою, залишено без змін. Відтак, оскільки рішення суду набуло чинності 13.06.2012 року, а позивач звернувся з даним позовом 03.09.2014 р. підстави для відмови у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності відсутні Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ПуАТ «Фідобанк» ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню. Також, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 3654,00 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 525-527, 530, 546, 589, 590, 610, 611,1048-1050, 1054 ЦК України, ст. 20 ЗУ «Про заставу», ст. 25 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та

Outcome: approved