Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Потопальський Б. М. звернувся до Залізничного районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні відповідачів: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] , [INFO] , проживає та зареєстрована у квартирі [ADDRESS] у статусі наймача неприватизованої квартири. Також у вказаній квартирі зареєстрованими є, зокрема, племінниця позивача [PERSON] , [INFO] та її син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки форми № 2 № 864 від 05.12.2019 року. [PERSON] як донька її брата [PERSON] вважалась членом його сім`ї. Проте її брат змінив зареєстроване місце проживання ще у листопаді 2013 року. [PERSON] фактично не проживає у вищезазначеній квартирі з квітня 1997 року, а її син [PERSON] від народження. Обставини, за яких відповідачі не проживали за зареєстрованим місцем проживання у період до 2019 року були предметом розгляду і з`ясування у справі № 462/6749/16-ц, кінцевим судовим рішенням у якій є постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21.11.2019 року. Як вбачається також з довідки форми № 2, відповідачі здійснили повторно реєстрацію місця проживання у квартирі [ADDRESS] 27 лютого 2019 року. У період з 27 лютого 2019 року по сьогоднішній день, як і протягом багатьох років до того, відповідачі фактично не проживають у вказаній квартирі, що зафіксовано актами № 145 від 15.04.2019 року, № 235 від 10.06.2019 року, № 345 від 12.09.2019 року № 427 від 17.10.2019 року, № 508 від 28.11.2019 року. Причини не проживання відповідачів за місцем реєстрації для позивача з 27 лютого 2019 року по сьогоднішній день є невідомими. Оскільки відповідачі здавна живуть в іншому місці, то у квартирі за місцем реєстрації немає жодних їхніх речей. При цьому, жодних перешкод позивач та інші мешканці квартири для відповідачів не чинили. Єдине, що потрібно було від відповідачів - звернутись і отримати ключі від квартири, проте таких звернень з боку відповідачів не надходило. Також позивачу невідомо про будь-які звернення з боку відповідачів у період з 27 лютого 2019 року по сьогоднішній день щодо наявності перешкод у вселенні їх в квартиру, де вони зареєстровані, а також щодо продовження строку збереження за ними права користування жилим приміщенням. Проживання відповідачів у іншому місці підтверджується матеріалами справи № 462/6749/16-ц - [PERSON] у своїй апеляційній скарзі та інших створених нею документах вказувала як адресу фактичного проживання відповідачів: [ADDRESS] . Таким чином, позивач звертається до суду за захистом свого порушеного законного інтересу приватизувати квартиру без виділення часток відповідачам, які втратили право користування цією квартирою через їх відсутність понад дозволені строки, а отже й право на участь у приватизації цієї квартири, проте прагнуть зберегти зареєстроване місце проживання у цій квартирі. Просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20.01.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні відповідача: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження (а.с. 34). 18.02.2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву у якому остання категорично заперечила та не погодилася із доводами позивача, викладеними у позовній заяві, зазначила, що вважає наведені нею обставини тимчасового не проживання у спірній квартирі більше шести місяців з поважних причин заслуговують на увагу та є достатніми для висновку про безпідставність позовних вимог позивача (а.с. 48-50). 02.03.2020 року представник позивача - адвокат Потопальський Б. М. подав Відповідь на відзив, заперечив проти відзиву на позовну заяву, зазначив, що не існувало та не існує жодної домовленості в тому числі усної, про те, що відповідачі не будуть вселятися у спірне жиле приміщення до моменту ухвалення рішення Верховним судом за результатами розгляду поданої позивачем касаційної скарги, і що саме така домовленість стала причиною непроживання відповідачів у спірному жилому приміщенні у період, про який вказано у позові (а.с. 67). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10.07.2020 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні відповідача: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 119). Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити такі з огляну на мотиви викладені у позовній заяві. Представник позивача - адвокат Піка М. Є. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити такі з огляну на мотиви викладені у позовній заяві, окрім цього надав суду Додаткові письмові пояснення щодо місця постійного проживання відповідачів з додатками від 16.10.2020 року та окремо зазначив, що позивач не чинила жодних перешкод у користуванні спірною квартирою. Відповідач [PERSON] та представник відповідача - адвокат Новосад В. М. у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог, просили суд відмовити у повному обсязі, додатково відповідач зазначив, що квартира у якій вона проживає - заставлена її чоловіком у банку під заставу, відтак не може зареєструвати себе та сина, майно у іпотеці, були не одноразові прохання чоловіка звільнити квартиру, хоча вони і перебувають у шлюбі, однак чоловік має іншу сім`ю. Представник третьої особи - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, який був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 04.11.1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, а також враховуючи, що матеріали справи містять достатньо (доказів) документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання третьої особи не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі. Рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами. У судовому засіданні 16.10.2020 року, на підставі ст. 259, 268 ЦПК України оголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні усіх обставин справи у їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Судом встановлено, що Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05.07.2018 року у справі № 462/6749/16 - позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи Залізнична районна адміністрація як орган опіки та піклування, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням задоволено частково. Визнано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] . В іншій частині позову відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 19.02.2019 року - апеляційну скаргу представника [PERSON] - Новосада В. М. задоволено. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05.07.2018 року скасовано в частині визнання [PERSON] , [PERSON] , 2008 року народження такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Ухвалено нове судове рішення в цій частині. У позові [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , 2008 року народження про визнання втратившими право на користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS] відмовити. В решті рішення суду залишити без змін (а.с. 62-63). Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.11.2019 року Касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Постанову Львівського апеляційного суду від 19.02.2019 року - залишено без змін (а.с. 58-61). У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Також судом встановлено, що згідно Довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки № 864 від 05.12.2019 року виданою ЛКП «Сяйво» у квартирі, за адресою: [ADDRESS] зареєстровано п`ятеро осіб, а саме: [PERSON] , [INFO] (як основний квартиронаймач); [PERSON] , [INFO] (піднаймач); [PERSON] , [INFO] (племінниця); [PERSON] , [INFO] (племінник); [PERSON] , [INFO] (дочка) (а.с. 7). Згідно ч. 1 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Згідно ч. 2 цієї ж статті до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 64 ЖК України якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР за тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжений наймодавцем, а в разі спору- судом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Актом ЛКП «Сяйво» № 145 від 15.04.2019 року (комісія у складі майстрів по експлуатації житлового фонду ЛКП «Сяйво» [PERSON] , [PERSON] ) стверджується, що за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] , 1982 року народження та [PERSON] , 2008 року народження зареєстровані але не проживають, даний факт підтверджують сусіди: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Актом ЛКП «Сяйво» № 235 від 10.06.2019 року (комісія у складі майстрів по експлуатації житлового фонду ЛКП «Сяйво» [PERSON] , [PERSON] ) стверджується, що за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] , 1982 року народження та [PERSON] , 2008 року народження зареєстровані але не проживають, даний факт підтверджують сусіди: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). Актом ЛКП «Сяйво» № 345 від 12.09.2019 року (комісія у складі майстрів по експлуатації житлового фонду ЛКП «Сяйво» [PERSON] , [PERSON] ) стверджується, що за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] , 1982 року народження та [PERSON] , 2008 року народження зареєстровані але не проживають, даний факт підтверджують сусіди: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18). Актом ЛКП «Сяйво» № 427 від 17.10.2019 року (комісія у складі майстрів по експлуатації житлового фонду ЛКП «Сяйво» [PERSON] , [PERSON] ) стверджується, що за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] , 1982 року народження та [PERSON] , 2008 року народження зареєстровані але не проживають, даний факт підтверджують сусіди: [PERSON] та [PERSON] (а.с.1 9). Актом ЛКП «Сяйво» № 508 від 28.11.2019 року (комісія у складі майстрів по експлуатації житлового фонду ЛКП «Сяйво» [PERSON] , [PERSON] ) стверджується, що за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] , 1982 року народження та [PERSON] , 2008 року народження зареєстровані але не проживають, даний факт підтверджують сусіди: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20). Суд не приймає до уваги твердження відповідача [PERSON] , щодо відсутності у неї іншого житла, оскільки станом на сьогодні остання разом із сином [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] (що підтвердила у судовому засіданні). Покликання на те, що вищезазначена квартира належить її колишньому чоловікові теж не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки згідно Паспорта громадянина України (а.с. 42) Відділом РАГС м. Львова 01.10.2005 року зареєстровано шлюб з [PERSON] , 1982 року народження - інших відомостей, в тому числі щодо розірвання шлюбу у суду немає, а відповідач не надала суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх слів. Згідно наданої адвокатом позивача Піка М. Є . Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Дердавного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира у якій проживають відповідачі (за адресою: [ADDRESS] ) належить на праві приватної власності [PERSON] . Окрім цього, з Письмових пояснень адвоката Піка М. Є. (та додатків) вбачається, що Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27.04.2015 року у справі № 462/8072/14 у судовому засіданні 27.04.2015 року позивач ( [PERSON] ) заявив клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку із можливістю примирення із відповідачем ( [PERSON] ). Клопотання позивача - задоволено. Позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - залишено без розгляду. Відтак суд виходить з презумпції встановленої ч. 1 ст. 60 СК України, де вказано, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), відтак враховуючи вищезазначене, квартира у якій проживають відповідачі за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя ( [PERSON] та [PERSON] ). У судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджує і сама відповідач з 27.02.2019 року. Суд не приймає до уваги покликання відповідача щодо вчинення позивачем перешкод у доступі до квартири, оскільки жодних належних та достатніх доказів суду надано не було. Аналіз ст. 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач у даній справі довела. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення у межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Дослідивши матеріали справи, суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги, відповідачі у спірній квартирі не проживають більше шести місяців, їхні речі у квартирі відсутні, витрати на утримання житла не несуть, не сплачують комунальні послуги, окрім цього у відповідачів є можливість проживання у місці фактичного місця проживання, а саме у квартирі яка належить на праві спільної сумісної власності відповідачу та її чоловіку [PERSON] (за адресою: [ADDRESS] ) - відтак позовну заяву слід задовольнити у повному обсязі. Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна, враховуючи що відповідач [PERSON] , [INFO] є малолітнім сином [PERSON] , який є власником квартири де відповідачі у двох фактично проживають, відтак суд не вбачає перешкод у проживанні дитини за місцем проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до Законів України. У силу положень ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. У відповідності до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім цього, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією № 38 від 06.12.2019 року (а.с. 1). Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги задовольняються судом у повному обсязі, з відповідачів на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору солідарно.

Outcome: approved