Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за договором №500996844 від 28.10.2016р. в розмірі 26605,43грн. В обґрунтування позову посилався на порушення відповідачем умов кредитного договору щодо порядку повернення кредитних коштів. В судове засідання сторони не з'явилися, про причини неявки не повідомили. Представник позивача надав суду клопотання /а.с.18/ про розгляд справи у його відсутність, в якому також зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Судовий виклик направлявся відповідачеві за зареєстрованим місцем проживання, разом з тим адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення через відсутність адресату за зазначеною адресою та його неявкою до відділу поштового зв'язку для отримання кореспонденції за поштовим повідомленням, що в контексті положень ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і відповідно до ч.5 ст.74, ст.77 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає як повідомлення відповідача належним чином. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з'явився у судові засідання 12.09.2017р. та 02.10.2017р. Відповідно до ст.224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 28.10.2016р. [PERSON] подав до ПАТ «Альфа-Банк» анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк». Підписанням зазначеної заяви він підтверджує свою згоду на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» та отримання банківських послуг на умовах, визначених публічною пропозицією банку. 28.10.2016р. відповідач також підписав оферту на укладення угоди про надання особистого кредиту № 500996844, згідно якої запропонував банку укласти угоду про надання особистого кредиту та надати йому особистий кредит на умовах Продукту «Рефінансування беззаставних кредитів», а саме: кредит в сумі 26046,32грн., зі сплатою 23 % річних за фіксованою процентною ставкою, комісійної винагороди банку за управління кредитом за період з 1-го місяця користування кредитом по 36-й місяць користуванням 1,8 % від суми кредиту, з датою остаточного повернення кредиту 31.08.2018р.. Відповідно до п.7 оферти платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за угодою про надання кредиту та відповідно до графіку платежів, який є додатком №1 до цієї оферти на укладення угоди про надання кредиту та є невід'ємною частиною угоди про надання кредиту. Згідно акцепту пропозиції про укладення угоди про надання особистого кредиту № 500996844 ПАТ «Альфа-Банк» підтвердив, що приймає пропозицію [PERSON], що міститься в оферті на укладення угоди про надання особистого кредиту від 28.10.2016р.. Відповідно до п. 13 акцепту оферта на укладення угоди про надання особистого кредиту та акцепт пропозиції про укладення угоди про надання особистого кредиту складають єдиний документ - Угоду про надання особистого кредиту. Угода про надання особистого кредиту вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання банком цього акцепту та перерахування банком кредитних коштів. Факт надання відповідачу кредитних коштів підтверджується наданою позивачем випискою по особовим рахункам, доданою до позовної заяви /а.с.10/. Відповідач допустив невиконання умов, визначених змістом зобовязання. В порушення умов кредитного договору зобовязання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом він не виконав, оскільки не здійснив повернення кредиту та не сплатив відсотки за користування кредитними коштами у встановлені кредитним договором строки, що підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості /а.с.5/. Станом на 12.05.2017р. заборгованість відповідача по кредиту становить 25165,28грн., заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом становить 440,15грн, розмір штрафу розрахований в сумі 1000 гривень. 30.05.2017р. позивач направив відповідачу вимогу про необхідність усунення порушення кредитного договору, а саме у строк до 30 днів з дати отримання цієї вимоги, але не пізніше 3 днів з дати отримання спали заборгованості за кредитом, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і нараховані штраф/пеню, що підтверджується відповідною вимогою № 39171-102-б/б від 30.05.2017р. /а.с.11/. У зв'язку з невиконанням відповідачем вимог позивача про виконання грошового зобов'язання останній звернувся до суду з зазначеним позовом. Тож між сторонами склалися кредитні правовідносини та існує спір щодо виконання кредитних зобовязань, який регулюється умовами укладеного договору та нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК). Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.548 ЦК виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором. Видами забезпечення виконання зобовязання, в контексті ст.ст.546, 549 ЦК України є неустойка у вигляді штрафу або пені. Згідно ст.611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а ст.624 ЦК передбачено, що якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки. За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 1000грн відповідають положенням закону і підлягають задоволенню. Згідно ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту ч.2 ст.1054 ЦК випливає, що до кредитних відносин застосовуються положення законодавства, які регулюють позичкові відносини (параграф 1 глави 71 ЦК). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Статтею 1050 ЦК передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Тож на підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що відповідач допустив порушення умов укладеного між сторонами кредитного договору, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 1600 грн., який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved