Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Представник позивача адвокат Гур`єв А.А., що діє на підставі договору №02/03/2021 року про надання професійної правничої допомоги від 02.03.2021 року звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] , яким просив стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) суму заборгованості за договором позики у розмірі 416 100 (чотириста шістнадцять тисяч) гривень 00 копійок., стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) суму трьох процентів річних у розмірі 8 037 (вісім тисяч тридцять сім) гривень 00 копійок., стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) суму пені у розмірі 23 000 (двадцять три тисячі) гривень 00 копійок, стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) судовий збір у розмірі 4471, 37 грн. (чотири тисячі чотириста сімдесят одну гривню тридцять сім копійок). В обгрунтування заявлених вимог 14.01.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до п.1 якого позикодавець передає у власність позичальника, а позичальник прийняв грошові кошти в натурі в сумі 360\~000 грн., що на момент укладання договору позики за згодою сторін еквівалентне 15\~000 доларів США, та зобов`язується повернути їх в натурі у розмірі 15\~000 доларів США не пізніше 14.01.2021 року. При цьому сторони зазначили, що [PERSON] сплачує [PERSON] гроші за договором позики повністю або частинами у доларах США та/або у гривнях за офіційним курсом НБУ відповідної валюти на день повернення грошей по договору позики або їх частини. Вказує, що 16.07.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про внесення змін до договору позики від 14.01.2020 року, якими строк повернення позики встановлено не пізніше 18.07.2020 року. 14.01.2020 року з метою забезпечення виконання договору позики між [PERSON] та [PERSON] , від імені якої на підставі довіреності діяв [PERSON] , було укладено договір іпотеки. При цьому станом на день звернення до суду відповідач не повернув позичені кошти та ухиляється від виконання своїх зобов`язань. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 12.04.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. У матеріалах справи міститься заява представника позивача, якою він просить справу за його позовом розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити, а також не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату та час проведення судового засідання до суду не з`явився,не повідомивши суд про причини свого неприбуття, не скористався правом на подання відзиву, що відповідно до положень ст.280 ЦПК України, з урахуванням поданої заяви представником позивача, відповідає вимогам щодо наявності умов для проведення заочного розгляду справи. Суд, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Судом встановлено, що 14.01.2020 року [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з однієї сторони, та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , уклали договір позики, за яким позикодавець передає у власність позичальника, а позичальник прийняв грошові кошти у вигляді в натурі на суму 360000, 00, що на момент укладення договору позики за згодою сторін складає еквівалент 15000 доларів США, не пізніше 14.01.2020 року. Сторони дійшли згоди про те, що [PERSON] сплачує [PERSON] гроші по цьому договору позики повністю або частинами у доларах США та/або гривнях, що за офіційним курсом НБУ відповідної валюти на день повернення грошей по цьому договору позики або їх частини. При цьому [PERSON] свідчить, що грошові кошти у вигляді в натурі у сумі 360000,00 грн., що на момент укладення договору позики за згодою сторін складає еквівалент 15000,00 доларів США отримав ще до підпису цього договору. За прострочення виконання своїх зобов`язань Позичальник повинен сплатити на користь Позикодавця пеню у розмірі 100 гривень за кожен день прострочення, починаючи з шостого дня. При цьому договором про внесення змін до договору позики від 14.01.2020 року змінено кінцевий строк виконання зобов`язання до 18.07.2020 року. На забезпечення виконання вказаного зобов`язання укладено договір іпотеки між сторонами та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О., згідно з яким предметом іпотеки виступила належна [PERSON] однокімнатна квартира номер [ADDRESS] ., що на праві приватної власності належить [PERSON] , право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.12.2017, номер запису про право власності 24102608. Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, саме розпискою чи іншим борговим документом за вказаним договором позики за нормами матеріального закону підтверджується передання грошей за договором позики та отримання їх позичальником. Законодавцем визначено, що під час розгляду справи категорії про стягнення боргу за договором позики, підлягає доказуванню факт укладення такого договору та факт невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення позики. Відповідно до роз`яснень, викладених у правових позиціях Верховного Суду України про стягнення боргу за договором позики від 18.09.2013 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені грошовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання договору позики передбачає належне виконання позичальником обов`язку повернути позику в порядку,передбаченому ст.1049ЦК України. Договір позики є одностороннім,оскільки обов`язки виникають лише у однієї сторони - позичальника,а права лише у позикодавця. На позичальника покладається обов`язок повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такої самої якості та такого самого роду, що були передані йому позикодавцем. Позичальник зобов`язується також сплатити винагороду (проценти за користування позикою), якщо договір не є безоплатним. Позикодавцеві належить право вимагати від позичальника повернення позики, та сплати процентів за оплатним договором позики. Приписами законодавства встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань - принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527-545 ЦК України). За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов`язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.509 Цивільного кодексу України кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплати грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Однак відповідач свої зобов`язання за договором позики від 14.01.2020 року не виконав, та не повернув позивачу грошові кошти у розмірі 360000. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних. На підставі викладеного судом встановлено, що відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, яке належним чином відповідачем не виконане, що дає підстави для стягнення на користь позивача 3 % річних від простроченої суми згідно розрахунку позивача, наведеного в позовній заяві. Суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума коштів у розмірі, заявленому позивачем, а саме 8037 грн Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Враховуючи, що сторонами було обумовлено відповідний розрахунок пені, а відповідач не вчинив дій із виконання свого основного зобов`язання, суд приходить до висновку, що вимога щодо стягнення суми пені у розмірі 23000 грн підлягає задоволенню. При цьому суд наголошує,що судове доказування це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається представник позивача як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження, а відповідач не скористався правом на надання жодних доказів на спростування наведеного, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Суд враховує, той факт, що відповідач не скористався належним йому правом надати відзив на позовну заяву, свої заперечення проти позовних вимог, надавши докази, що б спростовували вимоги позивача, то, відповідно,

Outcome: approved