Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Представник КП «Ліки України» Чернігівської обласної ради в судовому засіданні позов підтримала. Пояснила, що у 2010 році було прийнято рішення про те, щоб частина центральної районної аптеки № 31 за адресою: [ADDRESS], загальною площею 96,5 кв.м., житловою площею 46,3 кв.м. Дана квартира перебуває на балансі КП «Ліки України», є власністю Чернігівської обласної ради. У 2011 році дана квартира в якості службового житла виділена працівнику аптеки [PERSON] - відповідачеві. В лютому 2014 року [PERSON] припинив трудові відносини з підприємством. В теперішній час в службовій квартирі ніхто не проживає. Шлюб відповідача з дружиною розірвано у 2014 році. Колишня дружина з дитиною звільнили службове приміщення, мають інше житло. А тому позивач просить суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування службовим житловим приміщенням, та виселити його зі службової квартири без надання іншого житлового приміщення. Представник відповідача Ковтун А.А. позов не визнав. Суть заперечень проти позову зводиться до наступного: поскільки позивач не є власником квартири, то сторона відповідача не вважає його належним позивачем у даній справі; вважає, що відповідача було незаконно звільнено з роботи в ЦРА № 31; відповідач є інвалідом ІІ групи, а тому не може бути виселений зі службового приміщення. Сторона відповідача заявляла клопотання про допит в якості свідка [PERSON], котрий за службовим становищем у першій половині 1990-х років керував будівництвом житлового будинку, в якому, у подальшому, було розміщено приміщення ЦРЛ № 31, так як стороною відповідача було поставлено під сумнів законність надання КП «Ліки України» приміщення у вказаному будинку більше 20 років тому. У задоволенні клопотання відмовлено, так як дана інформація не стосується предмета розгляду. У зв»язку з відмовою у задоволенні даного клопотання, 18.07.2017 року представник відповідача заявив відвід головуючому. Цього ж дня, заяву про відвід відхилено. 12.09.2017 року провадження у справі зупинено до розгляду по суті цивільної справи за позовом [PERSON] до КП «Ліки України» про поновлення на роботі. 02.01.2018 року провадження у справі відновлено. Заслухавши учасників, дослідивши докази, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. КП «Ліки України» створено в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ і міст Чернігівської області і входить до сфери управління Управління комунального майна Чернігівської обласної ради. Засновником підприємства є Чернігівська обласна рада. Підприємство є юридичною особою. Майно підприємства є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ і міст Чернігівської області і закріплюється за ним на праві господарського відання. Вказані обставини підтверджуються Статутом підприємства. 02.08.2010 року відповідача прийнято на роботу до ЦРА № 31 на посаду провізора-інтерна, що підтверджується наказом № 47. Рішенням Чернігівської обласної ради від 30.07.2010 року надано згоду на переобладнання та переведення частини нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] у житлові приміщення зі статусом службового житла. Рішенням № 28 від 24.02.2011 року виконавчого комітету Коропської селищної ради видано свідоцтво про право власності на перепрофільовану частину приміщення ЦРА № 31 під службове житло в [ADDRESS] на територіальні громади сіл, селищ і міст Чернігівської області. Наказом № 4 по ЦРА 31 [PERSON] надано службову квартиру ЦРА № 31. 05.04.2011 року [PERSON] видано ордер на службове житлове приміщення - квартиру [ADDRESS]. Наказом № 61-К від 26.02.2014 року [PERSON] звільнено з роботи за прогули. 31.08.2017 року під час огляду МСЕК [PERSON] встановлено другу групу інвалідності по загальному захворюванню терміном на 1 рік. Відповідно до ст. 118 ЖК України: Службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Згідно ст. 124 ЖК України: Робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 125 ЖК України: Без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: інвалідів війни та інших інвалідів з числа військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті СРСР чи при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, зв'язаного з перебуванням на фронті; учасників Великої Вітчизняної війни, які перебували у складі діючої армії; сім'ї військовослужбовців і партизанів, які загинули або пропали безвісти при захисті СРСР чи при виконанні інших обов'язків військової служби; сім'ї військовослужбовців; інвалідів з числа осіб рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ СРСР, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов'язків; осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років; осіб, що звільнені з посади, у зв'язку з якою їм було надано жиле приміщення, але не припинили трудових відносин з підприємством, установою, організацією, які надали це приміщення; осіб, звільнених у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників; пенсіонерів по старості, персональних пенсіонерів; членів сім'ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення; інвалідів праці I і II груп, інвалідів I і II груп з числа військовослужбовців і прирівняних до них осіб та осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України; одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними. Аналогічні норми містяться і в Постанові Ради міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. N 37 «Про службові жилі приміщення» (зі змінами і доповненнями). Таким чином, аргументи позивача є обгрунтованими і базуються на нормах чинного законодавства. Суд відхиляє аргументи сторони відповідача з наступних підстав. Дійсно, власником всього майна КП «Ліки України» є Чернігівська обласна рада. Але дане майно знаходиться у позивача в господарському віданні. Згідно ст. 136 Господарського кодексу України: Право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника. Отже, суд вважає, що КП «Ліки України» має право на захист права господарського відання і є належним позивачем у даній справі. Рішенням Коропського районного суду від 24.10.2017 року, яке набрало законної сили, у поновленні [PERSON] на роботі в ЦРА № 31 відмовлено. Факт наявності інвалідності у відповідача не впливає, у даному випадку, на можливість його виселення зі службової квартири. Так, законодавство України розрізняє декілька причин інвалідності, які, в свою чергу, впливають на правовий статус та пільги особи з інвалідністю. Закон України «Про пенсійне забезпечення», зокрема ст. 23, визначає різні види і розміри пенсій, в залежності від причин інвалідності: трудового каліцтва або професійного захворювання; загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства). Постановою КМ України від 3 грудня 2009 р. № 1317 затверджено «Питання медико-соціальної експертизи» де причинами інвалідності вказано: загальне захворювання; інвалідність з дитинства; нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров'я); професійне захворювання; поранення, контузії, каліцтва, захворювання. Отже, слід дійти висновку, що термін «інваліди праці I і II груп», що вживається у ст. 125 ЖК України, законодавець застосував щодо осіб, які отримали інвалідність у зв»язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням. Якщо би пільга стосувалася усіх інвалідів І і ІІ груп, незалежно від причин інвалідності, слово «праці» у конструкції норми закону застосовано б не було. Відповідно до ст. 81 ЦПК України: Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стороною відповідача не надано суду належних і допустимих доказів того, що відповідач є особою, яку не може бути виселено зі службового житла. Оскільки відповідача звільнено від сплати судового збору, то судовий збір, сплачений позивачем, з нього не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: approved