Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

Представник органу опіки та піклування звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини посилаючись на те, що [PERSON], [INFO], являється матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Відомості про батька записані за вказівкою матері згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України, відповідно до довідки, наданої Іванівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 25.05.2018 року №498/04-25. Службою у справах дітей під час об'їзду неблагополучних сімей Калинівської сільської ради спільно з Іванівським РЦСССДМ була виявлена сім'я [PERSON], в якій виховується четверо малолітніх дітей 2004, 2007, 2012, 2013 р. н. З матір'ю була проведена бесіда стосовно створення належних умов проживання дітей та догляду за дитиною-інвалідом [PERSON], [INFO], та необхідності обстеження та лікування даної дитини. В січні 2015 року при черговому виїзді по відношенню до дитини- інваліда з боку матері не було здійснено ніяких заходів, вона так само сиділа в брудному дитячому ліжку без засобів гігієни, в будинку сморід. Було прийнято рішення вилучити дану дитину до КЗ «Іванівська ЦРЛ» Іванівської районної ради, для обстеження та подальшого направлення до обласної дитячої клінічної лікарні, де вона перебувала 2 тижні, а потім була направлена до обласної психіатричної лікарні. За 3 тижні мати не поцікавилася де перебуває її дитина та не виявила бажання її відвідати. 18 лютого 2015 року [PERSON] в обласній психіатричній лікарні була обстежена лікарською комісією за участі лікаря-психіатра на якій було встановлено, що вона не підлягає навчанню та рекомендовано направити її до будинку-інтернату системи соціального захисту населення. Відповідно до путівки № 478, наданої Департаментом соціального захисту населення облдержадміністрації [PERSON] було направлено до Красносільського дитячого будинку - інтернату. За весь час перебування дитини в вищевказаному державному закладі, мати жодного разу не поцікавилась, де перебуває її дитина, хоча з боку соціальних служб неодноразово проводилися бесіди стосовно відвідування дитини в дитячому будинку-інтернату. Згідно акту про невідвідування родичами дитини [PERSON], [INFO], від 17.05.2018 року, наданого Красносільським дитячим будинком-інтернатом, дитина перебуває в вищевказаному закладі з 03.07.2015 року та з цього дня по теперішній час мати дитини не цікавилася дитиною та жодного разу не відвідала її. Зважаючи на все вищевказане, а також прийнявши до уваги невідвідування [PERSON] своєї дитини в державному закладі, її небажання повернути дитину в сім'ю, та відсутність з її боку піклування про фізичний, розумовий та духовний розвиток малолітньої дитини [PERSON], на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації 22.06.20185 року було прийняте рішення «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно її малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Підставою звернення до суду є ті обставини, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до своєї дитини, що призводить до порушення прав неповнолітнього. Представник позивача надали заяву про слухання справи у їх відсутність на позовних вимогах наполягали та не заперечували проти заочного рішення. Прокурор у судове засідання не з'явився, заяв клопотань не надавали про причини неявки не повідомляли, тому суд визнає їх неявку з неповажних причин. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, про причини неявки не повідомила, заяв клопотань не надавала, хоча про дату та час повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, про що постановлено ухвалу суду. Дослідивши письмові матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову виходячи з наступного. [PERSON], [INFO], являється матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Відомості про батька записані за вказівкою матері згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України, відповідно до довідки, наданої Іванівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 25.05.2018 року №498/04-25. Службою у справах дітей під час об'їзду неблагополучних сімей Калинівської сільської ради спільно з Іванівським РЦСССДМ була виявлена сім'я [PERSON], в якій виховується четверо малолітніх дітей 2004, 2007, 2012, 2013 р. н. З матір'ю була проведена бесіда стосовно створення належних умов проживання дітей та догляду за дитиною-інвалідом [PERSON], [INFO], та необхідності обстеження та лікування даної дитини. В січні 2015 року при черговому виїзді по відношенню до дитини- інваліда з боку матері не було здійснено ніяких заходів, вона так само сиділа в брудному дитячому ліжку без засобів гігієни, в будинку сморід. Було прийнято рішення вилучити дану дитину до КЗ «Іванівська ЦРЛ» Іванівської районної ради, для обстеження та подальшого направлення до обласної дитячої клінічної лікарні, де вона перебувала 2 тижні, а потім була направлена до обласної психіатричної лікарні. За 3 тижні мати не поцікавилася де перебуває її дитина та не виявила бажання її відвідати. 18 лютого 2015 року [PERSON] в обласній психіатричній лікарні була обстежена лікарською комісією за участі лікаря-психіатра на якій було встановлено, що вона не підлягає навчанню та рекомендовано направити її до будинку-інтернату системи соціального захисту населення. Відповідно до путівки № 478, наданої Департаментом соціального захисту населення облдержадміністрації [PERSON] було направлено до Красносільського дитячого будинку - інтернату. За весь час перебування дитини в вищевказаному державному закладі, мати жодного разу не поцікавилась, де перебуває її дитина, хоча з боку соціальних служб неодноразово проводилися бесіди стосовно відвідування дитини в дитячому будинку-інтернату. Згідно акту про невідвідування родичами дитини [PERSON], [INFO], від 17.05.2018 року, наданого Красносільським дитячим будинком-інтернатом, дитина перебуває в вищевказаному закладі з 03.07.2015 року та з цього дня по теперішній час мати дитини не цікавилася дитиною та жодного разу не відвідала її. Зважаючи на все вищевказане, а також прийнявши до уваги невідвідування [PERSON] своєї дитини в державному закладі, її небажання повернути дитину в сім'ю, та відсутність з її боку піклування про фізичний, розумовий та духовний розвиток малолітньої дитини [PERSON], на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації 22.06.20185 року було прийняте рішення «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно її малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Дані обставини засвідчують на те, що відповідачка по справі свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не бажає брати участі у вихованні дитини, виявляти турботу щодо неї. Відповідно до ч.4,5 ст.19 СК України при розгляді судом справ щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо роз'яснення спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків а також на підставі інших документів, що стосуються справи. Представником служби у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації було надано висновок та рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно її малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка не приділяє уваги фізичному та духовному розвитку, матеріальному забезпеченню своєї дитини, не забезпечує рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»№ 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини. Таким чином, суд погоджується із підставою щодо позбавлення відповідачки батьківських прав, яка зазначена позивачем, а саме: ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Позивачем по справі поставлена вимога про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, яка позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язку щодо утримання дітей, та згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. При визначенні розміру аліментів, суд виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин, призначає аліменти. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів а також на підставі п.3 ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» . Виходячи з такого та беручи до уваги, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі суд приходить до висновку про необхідність стягнення судового збору з відповідача на користь держави у розмірі 1409,60 гривень. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved