Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Представник Повного товариства «Ломбард Донкредит ТОВ «Інтер-Ріелт» і компанія» звернувся до Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області з заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позовні заяві зазначено, що між позивачем та [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту та застави № ДОН076952965 від 30 квітня 2012 року. Згідно п. 1.1. договору фінансового кредиту та застави позивач зобов'язався на умовах, визначених договором, на строк 30 днів до 29 травня 2012 року сплатити відповідачу грошові кошти в сумі 1260,00 грн., а позичальник зобов'язався повернути кредит готівковими коштами у встановлений строк та сплатити проценти за користування кредитом в сумі 226,80 грн. На виконання умов договору відповідач передав позивачу у якості закладу вироби з дорогоцінного металу, а саме: ланцюг лом 583 проби загальною вагою 3,99 грм. та ланцюг лом 500 проби загальною вагою 1,59 грм. Відповідно п. 3.8 договору позивач має право звернути стягнення на предмет застави у разі невиконання відповідачем зобов'язаня щодо повернення кредиту та/або процентів за користування кредитом у строк, передбачений договором. Згідно протоколу виїмки від 25 травня 2012 року на підставі постанови про провадження виїмки слідчого СВ Жовтневого РО України в Донецькій області, у позивача були вилучені вказані вироби з дорогоцінного металу. Згідно із п. 3.10 договору відповідач гарантує, що він є власником предмета застави та повноважний розпоряджатися ним, що предмет застави не заставлений за іншими договорами і не є об'єктом судового спору, однак було встановлено, що вказані предмети не є приватною власністю відповідача та були отримані ним злочинним шляхом, як вбачається з постанови про провадження виїмки від 25 травня 2012 року. Таким чином, відповідач при укладенні договору про надання фінансового кредиту умисно ввів в оману позивача щодо своїх прав на предмет закладу з метою збуту предметів, добутих злочинним шляхом та отримання фінансового кредиту. Відповідно до 4.2 ст. 230 ЦК України, сторона яка застосувала оман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розміру. У зв'язку з діями відповідача позивач не отримав кошти на які розраховував в повному обсязі, так, подвійний розмір завданих позивачу збитків складає: 1592,64 грн.(1 260,00 грн.- сума кредиту; 226,80 грн. - плата по кредиту; 88,20 грн.- 1 % пені від суми кредиту за кожен день прострочки; 17,64 грн. - 0,2 % від суми за користування кредитом х 2 = 3 185,28 грн). Згідно ст.625 ЦК України відповідачу було нараховано станом на 27 січня 2014 року три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 37,80грн. Отже, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості, а також судові витрати: судовий збір в сумі 243,60 грн. Представник позивача - Халімон А.В., який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив розглянути справу з урахуванням наданих ним заперечень. Суд, дослідивши матеріали по справі вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 квітня 2012 року між Повним товариством «Ломбард Донкредит ТОВ «Інтер-Ріелт» і компанія» був укладений кредитний договір № ДОН076952965 з [PERSON]. Відповідно до п. 1.1. договору фінансового кредиту та застави позивач зобов'язався на умовах, визначених договором, на строк 30 днів, тобто до 29 травня 2012 року сплатити відповідачу грошові кошти в сумі 1260,00 грн., а позичальник зобов'язався повернути кредит готівковими коштами у встановлений строк та сплатити проценти за користування кредитом в сумі 226,80 грн. На виконання умов договору відповідач передав позивачу у якості закладу вироби з дорогоцінного металу, а саме: ланцюг лом 583 проби загальною вагою 3,99 грм. та ланцюг лом 500 проби загальною вагою 1,59 грм. Відповідно п. 3.8 договору позивач має право звернути стягнення на предмет застави у разі невиконання відповідачем зобов'язаня щодо повернення кредиту та/або процентів за користування кредитом у строк, передбачений договором. Згідно протоколу виїмки від 25 травня 2012 року на підставі постанови про провадження виїмки слідчого СВ Жовтневого РО України в Донецькій області, у позивача були вилучені вказані вироби з дорогоцінного металу. Згідно із п. 3.10 договору відповідач гарантує, що він є власником предмета застави та повноважний розпоряджатися ним, що предмет застави не заставлений за іншими договорами і не є об'єктом судового спору, однак було встановлено, що вказані предмети не є приватною власністю відповідача та були отримані ним злочинним шляхом, як вбачається з постанови про провадження виїмки від 25 травня 2012 року. Таким чином, відповідач при укладенні договору про надання фінансового кредиту умисно ввів в оману позивача щодо своїх прав на предмет закладу з метою збуту предметів, добутих злочинним шляхом та отримання фінансового кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 527 ЦК України передбачає, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов'язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений, або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до 4.2 ст. 230 ЦК України, сторона яка застосувала оману, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розміру. У зв'язку з діями відповідача позивач не отримав кошти на які розраховував в повному обсязі. Згідно наданого позивачем розрахунку, подвійний розмір завданих позивачу збитків складає: 1592,64 грн.(1 260,00 грн.- сума кредиту; 226,80 грн. - плата по кредиту; 88,20 грн.- 1 % пені від суми кредиту за кожен день прострочки; 17,64 грн. - 0,2 % від суми за користування кредитом х 2 = 3 185,28 грн). Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, позивачем станом на 27 січня 2014 року ставиться вимога про стягнення з відповідача трьох відсотків річних від простроченої служби в розмірі 37,80 грн.(1260,00х365х3% /365= 37,80 грн). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідачем були порушені умови договору, а саме: протягом тривалого часу не сплачувалась сума кредиту та проценти за користування кредитом. Пояснення відповідача щодо позовних вимог в частині визнання договору № ДОН076952965 від 30 квітня 2012 року недійсним, суд не приймає до уваги, оскільки позивач не просить визнати кредитний договір недійсним. Відповідно до наданих відповідачем письмових пояснень, він вважає, що не мав умислу на введення позивача в оману щодо істотних умов укладеного договору, оскільки вважав, що зазначені золоті вироби належать [PERSON] та саме він отримав грошові кошти за фінансовим кредитом. Він скрив від позивача лише той факт, що золоті вироби йому не належать. Оскільки виявилось, що [PERSON] золоті вироби були вкрадені і його засуджено за цим фактом відповідно вироку Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 11 березня 2013 року, він вважає, що суму фінансового кредиту повинен сплачувати саме [PERSON] Зазначені факти не можуть слугувати підставами для відмови в позові, оскільки договір про надання фінансового кредиту та застави не містить застережень щодо належності виробів з дорогоцінних металів іншій особі, як і той факт, що гроші будуть передані теж іншій особі. До моменту укладення договору у відповідача була можливість ознайомитись з його умовами. При укладенні договору сторони зафіксували, що ними узгоджені усі істотні умови і відповідач попереджений про наслідки порушення умов договору. Договір укладено відповідачем добровільно, отже посилання відповідача, що грошові кошти були взяті для [PERSON] не можуть бути прийняті судом. Наявність вироку Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 11 березня 2013 року не змінює правову природу договору та не скасовує договірних зобов'язань між позивачем та відповідачем. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено. Позивачем надані документи, що стверджують понесені витрати, тому вони підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі, а саме витрати судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved