Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] звернувся в суд із вказаним вище позовом. Посилався на те, що на підставі анкети-заяви від 06.02.2013 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Сторони погодилися на те, що підписання даного договору стало прямою та безумовною згодою щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг. Відповідач, покладені на нього зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим, станом на 31.03.2016 року, виникла заборгованість у сумі 11398,53 грн., в тому числі 295,00 грн. заборгованість за кредитом, 6934,55 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3150,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 518,98 штраф (відсоткова складова). Просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 06.02.2013 року в сумі 11398,53 грн. та судовий збір у сумі 1378,00 грн. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не викликався, оскільки подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу без його присутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі. У відповідності до вимог ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судовий розгляд у судовому засіданні за відсутності сторін та вирішити справу на підставі наявних у ній доказів. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З наведених у позовній заяві обставин, які згідно положень ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, встановлено, що 06.02.2013 року [PERSON] отримав кредит у сумі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Сторони погодилися на те, що підписання даного договору стало прямою та безумовною згодою щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Згідно п.2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, [PERSON], відповідно до умов укладеного кредитного договору, взяті на себе зобовязання належним чином не виконав, у звязку з чим, станом на 31.03.2016 року, виникла заборгованість у сумі 7229,55 грн., в тому числі 295,00 грн. заборгованість за кредитом, 6934,55 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Згідно наданої позивачем довідки про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна, 55 днів пільгового періоду», передбачена комісія за зняття готівки: у банкоматах і пунктах видачі готівки в ПриватБанку в розмірі 3% від суми операції; у банкоматах інших банків України у розмірі 3% + 5 грн./1 дол.; в зарубіжних банках 3% + 15 грн./3 дол.; комісія за моніторинг неактивної картки у розмірі залишку коштів на картрахунку, але не більше 10 грн. в місяць; комісія за отримання балансу на чек в банкоматах ПриватБанку у сумі 0,10 грн. та комісія за безготівковий платіж в системі Приват24 у розмірі 2% від суми операції. Відповідно до вказаної вище довідки, передбачена також пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, що розраховується як пеня 1 + пеня 2, де пеня 1 = базова відсоткова ставка по договору / 30 нараховується за кожен день прострочки кредиту; пеня 2 = 1% від заборгованості та не менше 10 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць при наявності прострочки по кредиту або відсотка 5 і більше днів при виникнення прострочки на суму від 50 грн. і більше. Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що [PERSON] взяті на себе зобовязання, відповідно до умов укладеного кредитного договору, належним чином у встановлені строки не виконав, у звязку з чим, позивачем правомірно нарахована йому заборгованість за пенею та комісією у сумі 3150,00 грн. Відповідно до п.2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. та 5% від суми заборгованості. Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи викладене та відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вищезазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду України по справі №6-2003цс від 21.10.2015 року та відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України, повинен враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин та враховуючи роз`яснення, викладені в п.36 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно яких пропорційність присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (ч.1 ст.88 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1254,81 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial