Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, який згодом уточнив та обґрунтовує його тим, що 06.06.2007 р. постановою державного виконавця АА № 344489 було накладено арешт на будинок за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] . Підставою відкриття виконавчого провадження було рішення суду про стягнення заборгованості з [PERSON] , який є батьком позивача. Після смерті батька, [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак листом від 20.12.2018 р. державний нотаріус відмовив йому в оформлення права на спадщину, оскільки спадковий будинок під арештом. У відповідь на запит позивача про зняття арешту з будинку, Біляївським міськрайонним ВДВС ГТУЮ в Одеській області було повідомлено про закриття даного виконавчого провадження та необхідність звернення із даним питанням до суду. Згідно довідки стягувача у вищевказаному виконавчому провадженні - АТ «Одесаобленерго», заборгованість боржника - [PERSON] погашення в повному обсязі, у зв`язку з цим позивач звертається до суду з вимогою про захист своїх прав шляхом звільнення майна з-під арешту. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника (а.с. 41). Представник Біляївського міськрайонного ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи (а.с. 46, 47). Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин. До матеріалів справи було надіслано пояснення щодо позову від представника АТ «Одесаоблернерго» в якому вона пояснила, що заборгованість перед АТ «Одесаобленерго» (стара назва ВАТ «Одесаобленерго») існувала на підставі рішення Біляївського районного суду від 26.12.2005 р. про стягнення боргу з [PERSON] у сумі 3417,56 грн. та державного мита у сумі 51,00 грн., у рамках виконавчих дій по зазначеному рішенню, державним виконавцем було накладено арешт на будинок, власником якого був померлий боржник. Оскільки, [PERSON] не було погашено борг в частинні стягнення державного мита, підстави для скасування арешту майна не було. Однак, станом 24.04.2019 р., вже після смерті боржника, заборгованість перед АТ «Одесаобленерго» погашення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , свідоцтво про смерть серїї [NUMBER] виданий виконавчим комітетом Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, актовий запис № 58 (а.с. 13). Позивач по справ - [PERSON] є сином померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданого РАЙ БЮРО РАЦС від 07.09.1976 р. (а.с. 14). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на підставі свідоцтва про право власності б/н від 19.11.2001 р. виданого виконавчим комітетом Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області померлому [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 7). Після смерті батька, [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області, яка довідкою від 20.12.2019 р. № 4627/02-14 повідомила позивача про те, що відносно майна померлого [PERSON] заведена спадкова справа, та він є спадкоємцем після смерті батька (а.с. 16). Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 26.12.2005 р. з [PERSON] було стягнуто заборгованість на користь АТ «Одесаобленерго» (стара назва ВАТ «Одесаобленерго») у сумі 3417,56 грн. та 51 грн., а всього 3468,56 грн. (а.с. 9). В рамках виконавчих дій по зазначеному рішенню, постановою державного виконавця серії АА № 344489 від 06.06.2007 р. на житловий будинок [ADDRESS] було накладено арешт (а.с. 10). Листом від 24.04.2019 р. № 732 АТ «Одесаобленерго» повідомило орган Біляївського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області про погашення заборгованості за рішенням суду від 26.12.2005 р. у справі № 2-2469 (а.с. 9). Оскільки заборгованість померлого, яка була підставою накладання арешту на будинок погашена, позивач звернувся до виконавчої служби з питання про зняття арешту з майна. У відповідь на звернення [PERSON] , 02.05.2019 р. № 7678/25 начальник Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області повідомив про неможливість зняття арешту з житлового будинку [ADDRESS] , оскільки виконавче провадження по зазначеній справі закрито та роз`яснив про право звернення до суду (а.с. 12). Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Конституцією України, зокрема ст. 41 передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно до ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Порядок зняття арешту з майна передбачено ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховує позивач. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач просить скасувати арешт майна, який було накладено з підстав існування заборгованості власника майна перед стягувачем, оскільки матеріалами справи встановлено відсутність такого боргу, обґрунтованих причин існування такого обтяження більше не існує. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи норми законодавства в сукупності з наданими доказами, наявність доказів на підтвердження погашення заборгованості та те, що виконавче провадження, яким було накладено арешт закінчено, суд вважає, що позов обґрунтований, тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved