Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаними вимогами, посилаючись на ті обставини, що 25 липня 2012 року сторонами було укладено договір про перепідготовку спеціаліста № 12-3МА-149. За умовами договору позивач зобовязався надати студенту освітню послугу на рівні державних стандартів освіти, згідно з навчальним планом і навчальними програмами. Замовник, який є студентом, зобовязався своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та у строках, що встановлені договором. Загальна вартість освітньої послуги за весь період навчання студента склала 24325 грн. Відповідно до наказу № 904-кс від 11.08.2012 відповідача було зараховано на навчання для перепідготовки спеціаліста з 01.09.2012 студентом першого курсу заочної форми навчання факультету інженерної механіки та пакувальної техніки, спеціальність «Обладнання переробних і харчових виробництв», за кошти юридичних та фізичних осіб. Відповідач навчався в університеті до 09.07.2014. Наказом від 11.07.2014 № 708-кс його було відраховано з університету відповідно до ст. 46 Закону України «Про вищу освіту». Вартість за семестр навчання складає 3475 грн. Заборгованість відповідача за надання послуг по навчанню складає 2475 грн., оскільки 11.10.2016 відповідач сплатив 1000 грн. Вказану суму коштів та понесені судові витрати просив стягнути з відповідача в судовому порядку. У судове засідання представник позивача не зявився, в наданій суду заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання, причини неявки суду не відомі. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач вдруге не зявився до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила ст.ст. 157, 169 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання за договором має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України\~порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 901 ЦК України передбачено, що\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 903 ЦК України\~якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено такі обставини. Національним університетом харчових технологій та фізичною особою [PERSON] 25 липня 2012 року укладено договір № 12-3МА-149 про перепідготовку спеціаліста. Згідно п. 1.1. договору виконавець взяв на себе зобовязання за рахунок коштів студента здійснити його навчання і підготовку за освітньо-професійною програмою «перепідготовки спеціаліста» на денній формі навчання по спеціальності «обладнання природних і харчових виробництв» в період з 01 вересня 2012 року по 31 грудня 2015 року. За умовами договору позивач зобовязався надати студенту освітню послугу на рівні державних стандартів освіти, видати документ про перепідготовку (п.п. 2.1., 2.3. договору). Замовник, який є студентом, зобовязався своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та у строках, що встановлені договором, та у повному обсязі якісно засвоїти теоретичний, практичний і виробничий курс навчання, включені в навчальний план відповідної спеціальності, набути знання, вміння та навики згідно з освітньо-кваліфікаційною характеристикою спеціальності ( п.п. 3.1. - 3.3. договору). Загальна вартість освітньої послуги за весь період навчання студента встановлена п. 4.2. укладеного договору в розмірі 24325 грн. Згідно п. 3.4. договору студент перераховує кошти на розрахунковий рахунок виконавця у вигляді попередньої оплати у розмірі 3475 грн. за семестр до початку відповідного осіннього та весняного семестрів відповідно до «01» вересня та «01» лютого поточного року. Відповідно до наказу № 904-кс від 11.08.2012 відповідача було зараховано з 01.09.2012 на перший курс заочної форми навчання для перепідготовки спеціалістів на місця, що фінансуються за рахунок коштів юридичних та фізичних осіб, за спеціальністю «обладнання переробних і харчових виробництв». Встановлено, що відповідач навчався в університеті з 01.09.2012 по 09.07.2014. Наказом від 11.07.2014 № 708-кс студента з 09.07.2014 було відраховано з університету за порушення умов договору, які полягали у несплаті коштів за навчання. Згідно даних довідки-розрахунку заборгованості згідно договору № 12-3МА-149 від 25.07.2012 відповідач за період з вересня 2013 року по січень 2014 року мав сплатити кошти за навчання в сумі 3475 грн., з яких сплатив 1000 грн., розмір заборгованості склав 2475 грн. Відповідач, не сплативши у вказаний в\~договорі строк кошти за навчання, порушивумови укладеного договору та вимоги ст. 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, враховуючи, що в судовому засіданні знайшли підтвердження обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Суду не надано доказів, що відповідач здійснював оплату за навчання згідно умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому у звязку із задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача понесені у справі судові витрати у виді судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 526, 530, 610, 901, 903 ЦК України,

Outcome: approved