Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Кам`янського районного суду Черкаської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг в якій вказує, що відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 24.02.2016 р. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для використання кредитним картковим рахунком отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5000.00 грн. Однак, відповідач неналежним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 28.02.2021 року утворилась заборгованість 10021 грн. 37 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 8607 грн. 79 коп. в.т.ч. заборгованість за поточним тілом кредиту 0,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 8607 грн. 79 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн.; заборгованість за простроченими відсотками 1413 грн. 58 коп.; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 0,00 грн.; нарахована пеня 0,00 грн.; нарахована комісії 0,00 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає. А тому за даних обставин позивач і змушений був звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Кам`янського\~районного суду\~Черкаської області\~від 23.03.2021\~року прийнято позовну заяву, розгляд справи призначено в спрощеному позовному провадженні в судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, 17.03.2021 року подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника АТ КБ «ПриватБанк», позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, клопотання та заяви відсутні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні по суті позовних вимог пояснив, що Приватбанк йому, як клієнту, видав універсальну картку, якою він користувався, знімав гроші та повертав. Внаслідок скрутного матеріального становища він не зміг вчасно повернути деяку частину коштів, за що йому було нараховані відсотки, про які він навіть не здогадувався. Заборгованість ним систематично погашалась, а звідки взялася саме така сума боргу йому не зрозуміло. Тому в задоволені позову просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, заслухавши відповідача, з`ясувавши повно та всебічно обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити, що обґрунтовується наступним. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] 24.02.2016 року була підписана анкета - заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.19). Умов і Правил надання банківських послуг відповідач не підписував. За період з часу укладення кредитного договору з 08.11.2014 року відповідачу було надано наступні кредитні картки - № [NUMBER] (з терміном дії до 12/19), № [NUMBER] (з терміном дії до 07/22) (а.с. 18). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування (а.с. 17) банк встановив позичальнику максимальний кредитний ліміт в розмірі 5000 грн. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу по справі кредитні кошти, що підтверджено випискою по рахунку. Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 24.02.2016 року, вбачається, що станом на 30.06.2019 року відповідач має заборгованість в сумі 8837,41 грн., яка складається з простроченого тіла кредиту 8540,54 грн. та заборгованість за простроченими відсотками 296,87 грн.(а.с.8-9). Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 24.02.2016 року, вбачається, що станом з 30.06.2019 по 28.02.2021 відповідач має заборгованість в сумі 10021,37 грн., яка складається з простроченого тіла кредиту 8607,79 грн. та заборгованість за простроченими відсотками 1413,58 грн.(а.с.10-11). Також позивачем була надана виписка за договором станом на 02.03.2021 року, з якої вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами та частково виконував свої зобов`язання щодо повернення цих коштів (а.с.12-16). Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір. Укладання договору банківського рахунка під час відкриття банком карткового рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунку виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунку за операціями є доказом укладення такого договору (правова позиція ВС, викладена у постанові від 24 грудня 2020 року у рамках справи № 754/7091/17). Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Досліджуючи узгоджений між сторонами зміст умов договору, суд зазначає про таке. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недотриманням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ст. 1048 ЦК України (у редакції станом на час укладення договору) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а отже, вони не можуть бути належними і допустимими доказами узгодження з позичальником відсоткової ставки саме на заявлених банком умовах. Згідно усталеної судової практики, необхідність підпису позичальника в Умовах і правилах надання банківських послуг, стверджує факт розуміння позичальником саме вказаних Умов та свідчило б про укладення договору у письмовій формі згідно вимог статті 207 ЦК України. Такий висновок відповідає зокрема і позиції Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17. Будь-яких інших доказів на підтвердження факту погодження з позичальником відсоткової ставки за кредитом позивач не надав. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11Закону України від 12 травня 1991року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII)). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. За таких обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні договору позивач дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем умов про стягнення визначених банком відсотків за користування кредитом. Витяг з Тарифів також не підписаний відповідачем. Крім того, в Тарифах запропоновано 4 схеми кредитування, а з наданих документів не можливо визначити, який саме вид картки «Універсальна» обрано відповідачем. Сам же відповідач наголосив, що Умови та Правила не підписував. Так, за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем Умов та правил надання банківських послуг, відсутні підстави вважати ці Умови та правила складовою частиною спірного кредитного договору, та, відповідно, здійснювати банком відповідні нарахування та подальше стягнення з відповідача пені та суми процентів за користування кредитними коштами. З розрахунку заборгованості за договором №б/н від 24.02.2016 року, вбачається, що з 24.02.2016 року по 30.06.2019 року витрати клієнтом кредитних коштів становлять 6318,12 грн., а внесена сума на погашення заборгованості складає 4267,84 грн. Погашалася заборгованість за тілом кредита в сумі 4267,84 грн. (а.с. 8-9). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 24.02.2016 року, вбачається, що з 01.07.2021 року по 28.02.2021 року сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості становить 5436,19 грн., а витрати клієнтом кредитних коштів 1293,04 грн.Тобто, булла погашена заборгованість за тілом кредита в сумі 4554,16 грн., заборгованість за простроченим тілом кредитв в сумі 208,20 та заборгованість по простроченим відсоткам 673,83 грн. (а.с. 10-12). В той же час, банк рахує заборгованість станом на 28.02.2021 року наступним чином: -Заборгованість за поточним тілом кредита 0,00 грн.; (тобто тіло кредиту погашено в повному обсязі). -Заборгованість за простроченим тілом кредита 8607,79 грн.; -Заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн.; -Заборгованість за простроченими відсотками 1413, 58 грн.; -Заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625- 0,00 грн.; -Заборгованість по пені 0,00 грн.; -Заборгованість по комісії 0,00 грн.; -Загальна заборгованість за наданим кредитом 10021, 37 грн. З аналізу наданих позивачем документів, встановлено, що позичальник був активним користувачем кредитної картки, знімав та погашав заборгованість. Позивач підтвердив факт користування позичальником кредитними коштами. Водночас, нарахування пені та відсотків впродовж усього часу користування позичальником кредитною карткою є незаконним, оскільки не обумовлено між сторонами згідно договору. Враховуючи, що відповідачем було здійснено внесення коштів на загальну суму 9704,03 грн. (згідно розрахунків заборгованості, колонка - «внесенні кошти»: 4267,84+5436,19), а витрати, тобто борг, за кредитом становлять в сумі 7611,16 грн. (згідно довідок розрахунків, колонка «витрати клієнтом кредитних коштів»), то на час звернення позивача до суду, заборгованість у [PERSON] відсутня. Відтак позовні вимоги до задоволення не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача. На підставі викладеного

Outcome: dismissed