Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Представник відповідача СВК «Долинське» позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу в попередньому судовому засіданні у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: довідка від СВК «Долинське» № 230 від 03.12.2013 р.; копія технічного паспорту на житловий будинок по вул.. Леніна № 121 в с. Долинське Ренійського району; довідки виконкому Долинської сільради від 24.10.2014 р.; копія робочого проекту газопостачання; копія пояснювальної записки. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулась до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що згідно технічного паспорту на житловий будинок від 26.09.2013р., житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по вул. Леніна, 121 в с. Долинське Ренійського району Одеської області рахується зареєстрованим за СВК «Долинське». У 1997 р. відповідач СВК «Долинське», як фактичний власник даного житлового будинку, не маючи на той час відповідних правовстановлюючих документів на нерухомість, фактично передав у користування позивачці квартиру № 2 житлового багатоквартирного будинку № 121 по вул.. Леніна в с. Долинське Ренійського району, передавши у володіння та користування фактично належну йому нерухомість. Тоді ж позивачка разом з родиною заселилися на житлоплощу вищевказаного домоволодіння, з того часу мешкає там разом із сімєю. Отже, з 1997р. по теперішній час позивачка фактично, відкрито володіє квартирою № 2 житлового багатоквартирного будинку № 121 по вул.. Леніна в с. Долинське Ренійського району Одеської області, стежить за її технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги та ін. На момент фактичної передачі вищевказаної квартири у володіння та користування сторони по справі не оформили угоду у письмовому вигляді та не засвідчили її нотаріально, оскільки відповідач СВК «Долинське»., як фактичний власник вищевказаного домоволодіння, не оформив правовстановлюючі документи на житловий будинок . У звязку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на квартиру № 2 житлового багатоквартирного будинку № 121 по вул.. Леніна в с. Долинське Ренійського району, оскільки з 1997р. володіє та безперервно користується нею, слідкує за її технічним станом, несе витрати у звязку із її утриманням, зберігає у себе всю документацію на домоволодіння, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на квартиру. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. В силу ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до вимог п. 1 та 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (тобто з 01 січня 2001 року). Як виходить з доводів позивача, у 1997р. між нею та СВК «Долинське» фактично була досягнута домовленість про передачу у володіння та користування квартири № 2 житлового багатоквартирного будинку № 121 по вул.. Леніна в с. Долинське Ренійського району Одеської області. Письмово та в нотаріальному порядку сторони цю угоду не оформляли за незалежними від позивача причинами. Таким чином, з 1997р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє квартирою, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти, провела опалення та ін. За весь час володіння позивачем квартирою, відповідач, як фактичний власник, не предявляв позивачці жодних вимог про витребування нерухомості, не брав участі у її утриманні та не ніс витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді СВК «Долинське» не заперечував щодо фактів, вказаних у позові, визнав позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем квартирою є добросовісним (тобто позивач вважала, що вона володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута домовленість про передачу у володіння та користування нерухомості), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, сплачувала комунальні платежі за утримання квартири, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що квартиру цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого остання набула право власності на неї за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на квартиру.

Outcome: approved