Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 13.03.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] було укладено Договір кредиту №109, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 9 600 грн. зі сплатою відсотків. Зазначив, що відповідач зобов`язання за Договором належним чином не виконує внаслідок чого, станом на 03.03.2018 року, має заборгованість за кредитом - 7 505,47 грн., за відсотками - 18 397,87 грн., інфляційні втрати за кредитом - 1043,26 грн., інфляційні втрати за відсотками 2437,28 грн.. На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача 29 383,88 грн. заборгованості та судові витрати. Представником відповідача адвокатом Яворським О.В. подано до суду заяву про застосування позовної давності, оскільки строк звернення до суду у позивача закінчився ще у 2012 року, а позивач звернувся із позовом у 2018 році. Ухвалою суду від 31.10.2018 року витребувано у позивача підтверджуючі документи (первинні касові документи), які підтверджують платіж проведений [PERSON] 18.12.2017 року на суму 5 грн.. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Разом із позовною заявою надав заяву про розгляд справи без участі представника Банку. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не прибув. Від його представника надійшла заява про розгляд справи без його участі. Просив відмовити в задоволенні позову з підстав поданої заяви про застосування позовної давності. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вирішуючи питання щодо пропущення позивачем строку позовної давності, суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-2104цс16 від 23 листопада 2016 року, згідно якого за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Згідно з ст. 257 та ч.3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Суд вважає, що у цих правовідносинах слід застосовувати положення закону про загальний строк позовної давності тривалістю у 3 роки. Як встановлено в ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, за змістом норми ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Так згідно поданого позивачем Договору кредиту, кінцевим терміном повернення кредиту є 11.03.2009 року. Крім того згідно розрахунку заборгованості платежі за кредитом та відсотками були проведені ще у 2007 році. При цьому доказів платежу 18.12.2017 року у сумі 5 грн. більш ніж через десять років суду надано не було. Позивач до суду з даними позовними вимогами звернувся 22.06.2018 року, тобто після спливу трирічного строку. Відтак, позовні вимоги про стягнення заборгованості пред`явлені позивачем з пропуском трирічного строку позовної давності. При цьому, позивачем не надано доказів, які б вказували на переривання строку позовної давності, заяв про поновлення позовної давності суду й доказів існування поважних причин пропуску строку звернення до суду. Не здобуто судом також і доказів існування домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду в справі 6-2891цс16 від 08.11.2017 року. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed