Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Представник ДП «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії наук України» 26 лютого 2015 року звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа Жовтневий районний відділ в м. Дніпропетровську Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання ордеру недійсним, усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила прав користування власністю, виселення, зобовязання вчинити певні дії (а. с. 2-6). В обґрунтування позову представник позивача у своїй заяві та у судовому засіданні посилався на те, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 02 квітня 1997 року є власником квартири № 54, розташованої в будинку № 3 по пр. Гагаріна у м. Дніпропетровську. В ході ліквідаційної процедури юридичної особи ДП «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії наук України» було встановлено, що у зазначені квартирі проживає [PERSON], яка вселилась та зареєструвала своє місце проживання на підставі ордеру, який виданий генеральним директором ДП «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії наук України» [PERSON], проте документів на підтвердження видачі такого ордеру та прийняття рішення адміністрацією підприємства про надання права користування квартирою фізичній особі знайдено не було. У звязку зі зазначеним позивач просив суд визнати ордер на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], виданий на імя [PERSON] недійсним; усунути перешкоди у користуванні власністю: зазначеною квартирою шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселити відповідача із цієї квартири без надання іншого житлового приміщення, що є підставою для зняття відповідача з реєстрації; зобовязати відповідача передати ДП «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії наук України» вказану квартиру. Представник інтересів позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Представник інтересів відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позову. Третя особа Жовтневий районний відділ в м. Дніпропетровську Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області для участі в розгляді даної цивільної справи представника своїх інтересів не направила, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заяву про розгляд даної справи без участі представника третьої особи (а. с. 141). Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти: Судом встановлено, що 02 квітня 1997 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим № 1934 був посвідчений договір купівлі-продажу, на підставі якого науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» набула право власності на квартиру № 54, розташовану в будинку № 3 по пр. Гагаріна у м. Дніпропетровську. Викладені обставини підтверджуються копією даного договору, а також копією реєстраційного посвідчення від 02 червня 1998 року, наявними в матеріалах справи (а. с. 19, 20). Також судом встановлено, що на підставі рішень адміністративного та профспілкового комітетів АФ «Наукова» від 21 липня 2001 року на імя [PERSON], що працює в АФ «Наукова» комірником, був виданий ордер на житлову площу: квартиру [ADDRESS] (а. с. 212). З рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 257 від 21 травня 2014 року «Про житловий фонд, придбаний Науково-виробничою агрофірмою «Наукова» (квартира [ADDRESS])» вбачається, що квартиру [ADDRESS], придбану Науково-виробничою дослідною агрофірмою «Наукова» до комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська (а. с. 105-106, 107, 108). Також судом встановлено, що 28 січня 2015 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради за реєстраційним № 3Ж-15 на імя [PERSON] видано свідоцтво про право власності на квартиру № 54, розташовану в будинку №3 по пр. Гагаріна у м. Дніпропетровську (а. с. 109). Право власності на дану квартиру було зареєстроване за відповідачем 13 лютого 2015 року (а. с. 110). Відповідно до довідки ДП «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії наук України» № 331 від 12 червня 2015 року [PERSON] не перебувала у трудових та цивільно-правових відносинах з ДП «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії наук України» (а. с. 159). Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08 липня 2015 року рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 257 від 21 травня 2014 року «Про житловий фонд, придбаний Науково-виробничою агрофірмою «Наукова» (квартира [ADDRESS])» було визнано незаконним (а. с. 152-158). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Частиною 4 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Положеннями ч. 1 ст. 59 Житлового кодексу Української РСР ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності та вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача суд приходить до висновку щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог позивача як у недоведених. Роблячи такий висновок суд виходить з того, що стороною позивача не було доведено факт того, що відповідач ніколи не перебувала у трудових відносинах з ДП «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії наук України», натомість таке твердження спростовується відомостями, зазначеним у спірному ордері. Крім того, суд розглянув даний спір в межах заявлених позовних вимог, які стосуються визнання недійсним ордеру на житлову площу та, як наслідок його недійсності виселення та зняття з реєстраційного обліку [PERSON] При цьому жодних вимог щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 28 січня 2015 року, яким у приватну власність відповідача передано спірну квартиру та на підставі якого за відповідачем зареєстровано право власності на цю квартиру, заявлено не було, як не було завлено вимог щодо визнання недійсними рішень адміністративного та профспілкового комітетів, на підставі яких був виданий спірний ордер. Таким чином де-юре [PERSON] залишається власником квартири № 54, розташованої в будинку № 3 по пр. Гагаріна у м. Дніпропетровську, отже її не може бути виселено та знято з реєстраційного обліку за наведених обставин. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України і приймаючи до уваги результат розгляду справи, витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed