Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до Решетилівського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та позбавлення батьківських прав, третя особа: служба у справах дітей Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області, посилаючись на наступне. Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. 12 лютого 2015 року рішеннями Київського районного суду міста Полтави шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Державним виконавцем Зарічного відділу ДВС міста Суми ГТУЮ у Сумській області відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON], однак згідно довідок ДПС джерела отримання доходів, номери рахунків, довідок управління ПФУ про осіб-боржників, які працюють, та осіб-боржників, які отримують пенсію - інформація стосовно [PERSON] відсутня, у зв'язку з чим рішення суду не виконується. Відповідач [PERSON] не займається вихованням їх спільної дитини з 2015 року, ухиляється від сплати аліментів, ігнорує вимоги державного виконавця, не піклується про його духовний та фізичний розвиток, тобто самоусунувся від виховання дитини. Їх дитина [PERSON] особисто впізнати батька [PERSON] не зможе, оскільки останній тривалий час не спілкується з сином. З огляду на зазначене, просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Представник позивача [PERSON] надав до суду заяву, в якій прохав справу слухати без його участі, позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечую. /а.с. 62/ Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи у відповідності до ст. 128 ЦПК України, повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву не надав. Представник третьої особи - служби у справах дітей Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується витягом з книги розносної кореспонденції /а.с.77/ Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи наявність зазначених умов проведення заочного розгляду справи, суд розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Київським відділом ДРАЦС Полтавського МУЮ Полтавської області. /а.с. 14/ Рішеннями Київського районного суду м. Полтави від 15 лютого 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. /а.с.15-16/ 21 травня 2015 року постановою державного виконавця відділу ДВС Сумського МУЮ Большакова С.М. серії ВП № 47611725 від 21.05.2015 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 552/165 від 13.02.2015, виданим Київським районним судом м. Полтави, про стягнення з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. /а.с. 19/ Згідно листів Зарічного відділу ДВС Сумського МУЮ № 9/99 від 28.01.2016 року, № 9/28362 від 01.09.2017 року. та довідки управління ДВС ГТУЮ у Сумській області № К-90/02.2/09-38 від 04.10.2017 року, в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем направлено запити до правореєструючих органів та згідно отриманих відповідей встановлено, що боржник [PERSON] не має зареєстрованих відкритих рахунків в фінансових установах та інші джерела доходів відсутні, відомості щодо місця працевлаштування та отримання пенсії боржником відсутні, згідно пошуку автоматизованої системи «НАІС ДДАІ» МВС України за боржником право власності на рухоме майно не зареєстроване, за боржником зареєстровано на праві власності нерухоме майно, а саме 1/2 частина квартири, на яку з метою забезпечення виконання рішення суду державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника. Зокрема з 21 травня 2015 року боржником аліменти не сплачувались та станом на 01 жовтня 2017 року заборгованість по аліментам становить 25131,52 грн./а.с.а.с. 21, 40, 47-49/ Відповідно до висновку органу опіки та піклування Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO], № 1-48/420 від 28.11.2017 року, [PERSON] ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дитини: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі дитиною, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду дитини, ухиляється від виплати аліментів, тому з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів малолітнього [PERSON], [INFO], є доцільним позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO]. /а.с. 65-66/ [PERSON], [INFO], проживає разом з [PERSON], що підтверджується довідкою № 235 від 14.04.2017 року, виданою Виконавчим комітетом Плосківської сільської ради Решетилівського району. /а.с. 22/ Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У ч. 1 ст. 164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них. Частиною 5 ст. 19 СК України, встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний стан, духовний та моральний розвиток. Також батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтерес до її внутрішнього світу; не створюють умови для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 (з наступними змінами та доповненнями) суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішення по справі «Савіни проти України», яке 18 березня 2009 року набуло статус остаточного, підкреслив, що при вирішенні питання про відібрання дітей від батьків необхідно чітко встановити, чим зумовлено незадовільність виховання дітей; чи є такі дії єдиним безальтернативним вирішенням цієї проблеми та чи є достатньо виправданим таке серйозне втручання в сімейне життя. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Враховуючи все вищенаведене, суд вважає доведеним безпідставне ухиляння відповідачем [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини [PERSON], а тому приходить до висновку про необхідність задоволення позову та позбавлення його батьківських прав. Позивач також просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Однак, як встановлено судом, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15 лютого 2015 року вже було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Таким чином питання щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини вже вирішено іншим рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Однак позивачем не заявлено вимог про збільшення розміру аліментів або про стягнення неустойки зі сплати аліментів з відповідача. Окрім того, розмір аліментів може бути зменшено або збільшено за рішенням суду у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Але позивачем жодним чином не обґрунтовано вимог щодо стягнення аліментів з відповідача у більшому розмірі, ніж вже стягнуто за рішенням суду, не надано жодного належного та допустимого доказу, відповідно до ст.ст. 77-78 ЦПК України, на підтвердження наявності таких обставин, які були б підставою для збільшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. У зв'язку з наведеним суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/2 його заробітку не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial