Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Представник ПАТ «Брокбізнесбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 12 вересня 2005 року між Акціонерним банком «Брокбізнесбанк», на даний час Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк», яке відповідно до п. 1.1. Статуту є правонаступником прав та обов'язків Акцірнерного банку «Брокбізнесбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 235-05ф, відповідно до умов до якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 500 000 доларів США строком з 12 вересня 2005 року по 02 вересня 2008 року зі сплатою 15% річних для споживчих цілей. Враховуючи те, що банк виконав покладені на нього умовами договору зобов'язання, тобто надав відповідачеві обумовлені кошти у кредит, а відповідач [PERSON] покладені на нього зобов'язання не виконав, тобто вчасно та належним чином не сплачував кошти за кредитом та відсотки за користування ним, в результаті чого виникла заборгованість, представник банку звернувся з відповідним позовом до суду, в результаті чого заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 квітня 2008 року позовні вимоги банку задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість в розмірі 179 980, 26 доларів США. 24 жовтня 2008 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області був виданий виконавчий лист про примусове виконання вищевказаного рішення суду. Відповідач [PERSON] станом на 15 січня 2014 року не виконав рішення суду від 25 квітня 2008 року, не погасив заборгованості, тому надалі фактично продовжував користуватися кредитними коштами, у зв'язку з чим, банком правомірно нараховано проценти за користування кредитним коштами за період з 05.02.2008 року по 30.08.2013 року, сума яких складає 16598,45 доларів США. В судовому засіданні представник позивача Рибак Ю.І. підтримала заявлені позовні вимоги та в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на п.1 ч. 2 ст.11 ЦК України, на ст. 526 ЦК України та стверджує, що відповідач повинен виконувати взяті на себе зобов'язання по вищевказаному договору. Також в судовому засіданні представник позивача визнала факт розірвання договору на підставі рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 квітня 2008 року, відповідно до якого позовні вимоги банку задоволено, в тому числі щодо стягнення нарахованих та прострочених процентів за користування коштами станом на 05.02.2008 року в сумі 179980,26 доларів США. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що дійсно договір розірваний і з моменту набрання законної сили рішення суду пройшов значний період часу, тобто позивачем пропущений строк позовної давності. Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення. Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25.04.2008 року по цивільній справі № 2-976-2008 за позовом АБ «Брокбізнесбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - позов задоволено, договір № 235-05ф від 12.09.05 року, укладений між АБ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] розірвано, стягнуто на користь банку 679980,26 доларів США. Дане рішення набрало законної сили , про що представник позивача зазначила у поданій позовній заяві. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Обчислення позовної давності відбувається відповідно до вимог ст. 260 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а тому сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем [PERSON], є підставою для відмови у позові, що передбачено ч. 4 ст. 267 ЦК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed