Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулась з позовом до суду, мотивуючи це тим, що 05 січня 2004 року позивач придбав житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS] у громадянки [PERSON] , де було погоджено всі істотні умови договору купівлі-продажу, зокрема щодо ціни, передачі будинку у власність позивачу. Оформити договір купівлі-продажу нотаріально потрібно було чимало часу, а оскільки продавець [PERSON] терміново переїздила до доньки в інший населений пункт, то передала довіреність матері позивача - [PERSON] продати належний їй будинок, але сплатити кошти покупцем за будинок сторони домовилися до від`їзду продавця. За попередньою домовленістю позивачем було сплачено продавцю [PERSON] повністю всю суму за проданий будинок в розмірі 5300,00 гривень. На підтвердження правочину продавець [PERSON] передала покупцю [PERSON] розписку, де зазначила, що вона отримала від покупця всі кошти за проданий будинок і до покупця претензій не має. Після цього продавець звільнила будинок, передала позивачу документи та ключі від нього, і той разом із сім`єю переїхав в будинок на правах власника, яким відкрито, безперервно володіє по теперішній час. Однак по довіреності, яку передала продавець [PERSON] , не вдалося посвідчити нотаріально договір купівлі-продажу, оскільки дана довіреність посвідчена Ганнівською сільською радою, а для відчуження нерухомості довіреність має бути посвідчена нотаріусом. 23.10.2016 року мати позивача [PERSON] померла. В результаті вище зазначених обставин договору купівлі-продажу зазначеного будинку так і не оформили, а розшукати власника будинку не вдалося, оскільки вона поміняла місце проживання і з нею перервався зв`язок, а нещодавно позивач дізнався, що [PERSON] померла у квітні 2006 року, а тому представник позивача просить суд визнати за позивачем право власності на вказаний будинок за набувальною давністю. В свою чергу позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , з участю третьої особи Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, мотивуючи це тим, що вона являється спадкоємицею після смерті свого брата [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , а [INFO] помер. При житті [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] , з якою перебував у цивільному шлюбі, у 2003 році придбали житловий будинок [ADDRESS] , у [PERSON] . На виконання умов договору купівлі-продажу будинку, її брат разом з [PERSON] передали [PERSON] кошти, а вона в свою чергу зареєструвала їх у належному їй будинку 04.09.2003 року. Надалі, продавець та покупці домовились оформити договір купівлі-продажу у нотаріальному порядку після того, як [PERSON] повернеться із м.Кривого Рогу, однак вони втратили зв`язок із [PERSON] , а через деякий час випадково дізнались, що [PERSON] у 2006 році померла, а тому позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/2 вказаного будинку в порядку спадкування після смерті свого брата за набувальною давністю. В ході судового розгляду справи позивачка [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та просила суд встановити факт, що вона є рідною сестрою [PERSON] , померлого [INFO] , та визнати за нею за набувальною давністю право власності на 1/2 житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 02 листопада 2018 року вищевказані позови об`єднано в одне провадження. Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 13 березня 2019 року залучено [PERSON] до участі у об`єднаній цивільній справі за позовом [PERSON] , від імені якого діє [PERSON] , до Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , з участю третьої особи Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та встановлення факту родинних відносин, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, позов [PERSON] не визнали. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, позов [PERSON] не визнали. Представник відповідача за позовом [PERSON] та представник третьої особи за позовом [PERSON] - Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву, якою просив суд слухати справу без його участі, своєї позиції щодо позовних вимог сторін не висловив. Відповідач за позовом [PERSON] [PERSON] , проти позову заперечив. Третя особа по об`єднаній цивільній справі [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, однак про день, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, а позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок\~з надвірними\~будівлями,\~який розташований\~по [ADDRESS] , належав\~на праві\~власності [PERSON] ,\~що підтверджуєтьсясвідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Петрівської державної нотаріальної контори Кіровоградської області 23.07.1996 року, реєстровий номер: 1439 та технічним паспортом на будинок (а.с.9-12). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Ганнівською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області 22 квітня 2019 року (а.с.124) та довідкою Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області №3152 від 01 серпня 2018 року (а.с.14). [PERSON] є донькою померлої [PERSON] , та згідно копії спадкової справи, остання звернулася 01 серпня 2006 року із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.118). Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] була домовленість про продаж спірного домоволодіння, про що надано копію розписки від 05 січня 2004 року про отримання грошових коштів [PERSON] від [PERSON] за вищевказаний будинок в сумі 5300 гривень (а.с.6). 07 листопада 2003 року [PERSON] \~оформила \~доручення на\~матір позивача\~ [PERSON] \~ строком\~на три\~роки з\~правом \~продажубудинку [ADDRESS] (а.с.7). Однак по довіреності, яку надала [PERSON] , [PERSON] договір купівлі-продажу\~спірного будинкунотаріально не посвідчила, крім того 23 жовтня 2016 року мати позивача [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Ганнівською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області 24 жовтня 2016 року (а.с.8). З довідки Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області №3153 від 01 серпня 2018 року вбачається, що [PERSON] з 2003 року відкрито, безперервно володіє житловим будинком [ADDRESS] (а.с.13). Крім того, свідки зі сторони позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснили: свідок [PERSON] - що вона часто бувала у даному будинку, в зв`язку з чим спілкувалась з позивачем, тому їй відомо зі слів [PERSON] , що він купив вищевказаний будинок приблизно у 2003 році, в якому проживав з матір`ю [PERSON] близько 2 тижнів. Після чого поїхав на заробітки, де перебував близько 9 років, а його мати, разом зі своїм співмешканцем [PERSON] , залишились проживати в будинку. Коли позивач повернувся з заробітків, проживав з матір`ю в цьому будинку десь 2 роки, потім познайомився зі своєю дружиною [PERSON] і переїхав жити до неї. В будинку залишились проживати його мати зі співмешканцем. Після того, як по стану здоров`я діти забрали [PERSON] до себе, в будинку залишився [PERSON] , який проживав там до дня смерті. Про те, що мати позивача разом зі своїм співмешканцем є співвласниками будинку, вона не чула. Крім того знає, що [PERSON] здійснював ремонтні та будівельні роботи в будинку, оскільки наймав її з чоловіком будувати веранду та сарай, при цьому мати позивача готувала їсти, а співмешканець нічого не робив та говорив, що будинок йому не належить. В даному будинку на даний час проживає [PERSON] ; свідок [PERSON] - що про факт купівлі вищевказаного будинку [PERSON] вона знає з його слів та слів його матері, з якою раніше спілкувалась. Точний рік купівлі даного будинку вона не знає, але пам`ятає, що це було більше десяти років назад. В даному будинку проживали [PERSON] , його мати [PERSON] та [PERSON] . Вони разом будували прибудову, однак хто кому допомагав їй не відомо. Знає лише, що [PERSON] по будинку не допомагав, і говорив, що будинок йому не належить, крім того, чи працював десь [PERSON] , вона не знає. Зі слів [PERSON] їй відомо, що він був на заробітках, під час чого висилав гроші на ту прибудову та допомагав їм, а після повернення з заробітків проживав разом з ними. Також вона пам`ятає, що в даному будинку проживав [PERSON] , який останнім часом тяжко хворів, тому його доглядав [PERSON] , який проживав в будинку разом з ним та проживає там до цього часу. Чи доглядала за [PERSON] його сестра [PERSON] , вона не знає, оскільки її там не бачила. Бачила лише, як за будинком доглядали [PERSON] з своєю дружиною, з якою проживає близько 3-4 років. Вирішуючи спір, суд застосовує такі норми права. Відповідно до ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном (ч. 1\~ст. 317 ЦК України). Згідно \~ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ч.1\~ст.344\~ЦК України \~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Зазначена норма права визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, оскільки володіння має бути добросовісним, тобто особа не знала і не могла знати про те, що вона володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`являти законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння. У п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 розяснено, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Набуття права власності на майно за набувальною давністю неможливе, коли існує титульне володіння, тобто особа володіє майном на певній правовій підставі, навіть оформленої не повністю правильно або за положенням вже не діючого законодавства. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] був обізнаний про власника будинку та знав, що володіє чужою річчю, яка на праві приватної власності належить [PERSON] .. та була передана позивачеві без належного оформлення відповідного договору, на підставі розписки про продаж будинку та отримання коштів, а тому відсутні правові підстави, встановлені ст.344 ЦК України для визнання за [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю. В порядку\~ст. 81 ЦК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Окрім цього, підставою для відмови у позові є заявлення вимог до неналежного відповідача. Відповідно до ч. 1\~ст. 48 ЦПК України\~сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідно до ч. 3\~ст.\~53\~ЦПК України після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємцем майна [PERSON] є її донька [PERSON] , а отже, спірний будинок належить [PERSON] , а не Ганнівській сільській раді Петрівського району Кіровоградської області, яку позивач зазначив відповідачем по справі. З огляду на те, що позивачу не пізніше часу отримання копії спадкової справи у судовому засіданні стало відомо, що спадкоємцем майна [PERSON] є її донька [PERSON] та не подано до суду заяву про заміну відповідача, вказане є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки він заявлений до неналежного відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не було доведено сукупності передбачених\~ст. 344 ЦК України\~ обставин та не надано суду достатніх, належних і допустимих доказів, які б підтверджували заявлені ним вимоги, а також пред`явлено позов до неналежного відповідача, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. Що стосується \~позову [PERSON] , то в судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області 19 червня 2018 року (а.с.40), після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки, яке він згідно заповіту від 13 січня 2017 року заповів [PERSON] (а.с.41-42). Однак, у зв`язку з тим, що свідоцтво про народження [PERSON] пошкоджене (наявні потертості), в графі мати не чітко видно її по батькові (а.с.36), на підставі чого [PERSON] 07.11.2018 року отримала Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження її брата [PERSON] , де прослідковуються відомості про матір [PERSON] , оскільки ім`я та по батькові матері, зазначено так як і в свідоцтві про народження позивачки, однак допущено помилку в написанні прізвища замість [PERSON] , вказано [PERSON] (а.с.69). Так, згідно свідоцтва про народження заявниці серії [NUMBER] , виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петрівського районного управління юстиції у Кіровоградській області року 18 лютого 2016 року, її прізвище та прізвище матері вказано « [PERSON] » - українською мовою (а.с.71). До державної реєстрації шлюбу прізвище позивачки також вказане як « [PERSON] », що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 25 лютого 2015 року (а.с.70). Для оформлення спадщини необхідно встановити факт перебування заявниці та її брата у родинних відносинах між собою, в якості сестри та брата. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується довідкою Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області №6084 від 16 жовтня 2018 року (а.с.43). Крім того факт, що померлий [PERSON] дійсно є рідним братом [PERSON] підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які добре знають сімю позивачки та проживали по сусідству з їхніми батьками. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає \~справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Встановлення факту родинних відносин тягне для позивачки юридичні наслідки, а саме, дає змогу отримати спадщину. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовну заяву [PERSON] в частині встановлення факту\~родинних відносинслід задовольнити та встановити факт її родинних стосунків з братом [PERSON] . Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині визнання права власності в порядку спадкування після смерті брата [PERSON] на нерухоме майно за набувальною давністю, суд виходить з наступного. Як зазначено в позові [PERSON] , її брат [PERSON] безперервно та відкрито володів вищевказаним будинком до дня своєї смерті, про що свідчать довідка Ганнівської сільської ради від 16.10.2018 № 6084, договір про користування електричною енергією № 1513032 від 02.02.2005 року та додаткова угода від 02.02.2005 року до вказаного договору, додаткова угода № 1513032 до договору про користування електричною енергією від 13.05.2011 року, повідомлення ПАТ Кіровоградобленерго від 17.10.2018 року (а.с.43, 49-54). Однак, в судовому засіданні встановлено, що 04.09.2013 року [PERSON] лише надала письмову згоду на реєстрацію в її власний будинок квартирантів: [PERSON] та [PERSON] , а не передала право власності на нього, що підтверджується інформацією Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області № 02-27/10 від 23 жовтня 2018 року (а.с.46). Крім того, договори та додаткові угоди про користування електричною енергією [PERSON] свідчать лише про те, що він купував електроенергію для власних потреб. Тому вищевказані документи не дають суду підстав для визнання за [PERSON] права власності на вищевказаний будинок за набувальною давністю, оскільки сам факт його реєстрації, проживання та користування електроенергією у спірному будинку не створює відповідних правових наслідків. Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на майно на підставі\~статті 334 ЦК\~можливо лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. У п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 розяснено, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`являти законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння. Зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що [PERSON] достеменно знав, що проживає у будинку, який за законом є власністю іншої особи, а саме, [PERSON] , зі згоди останньої. Тому вищевказане виключає можливість визнання за позивачем права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю. В порядку\~ст. 81 ЦК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином\~ [PERSON] \~не доведено\~належними доказами\~добросовісності набуття\~спірного нерухомого\~майна її\~братом,\~як необхідної\~обставини для\~визнання за\~нею права\~власності за\~набувальною давністю\~в порядку\~спадкування після\~смерті брата,\~що є\~її процесуальним\~обов`язком,\~адже,\~належних доказів\~відмови власника\~від права\~власності на\~нерухоме майно\~суду надано\~не було. Окрім цього, підставою для відмови у позові є заявлення вимог до неналежного відповідача. Відповідно до ч. 1\~ст. 48 ЦПК України\~сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідно до ч. 3\~ст.\~53\~ЦПК України після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємцем майна [PERSON] є її донька [PERSON] , а отже, спірний будинок належить [PERSON] , а не [PERSON] та [PERSON] , яких позивач зазначила відповідачами по справі. З огляду на те, що позивачу не пізніше часу отримання копії спадкової справи у судовому засіданні стало відомо, що спадкоємцем майна [PERSON] є її донька [PERSON] , та не подано до суду заяву про заміну відповідача, вказане є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки він заявлений до неналежного відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачкою не було доведено сукупності передбачених\~ст. 344 ЦК України\~обставин та не надано суду достатніх, належних і допустимих доказів, які б підтверджували заявлені нею вимоги, а також пред`явлено позов до неналежного відповідача, а тому у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Клопотання щодо розподілу судових витрат сторонами не заявлялось. Вказані правовідносини регулюються 328, 334, 344 ЦК України та п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України.

Outcome: partial