Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Самойленко П. М. звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача - фізичної особи підприємця завдані збитки у порядку регресу у розмірі 22 417 грн. 16 коп., витрати на оплату судового збору та правову допомогу покласти на відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 14.02.2017 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно- страхова компанія» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2764012. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 21.03.2017 року близько 12 год. 15 хв. у м. Львові по вул. К. Левицького, 2, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень, власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до Постанови Личаківського районного суду м. Львова від 20.06.2017 року у справі № 463/1807/17, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Відтак просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09.12.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди у порядку регресу. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно із приписами ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІУ від 01.07.2004 року (надалі - Закон № 1961-ІУ), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 38.1.1 (в) ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Відповідно п. 4. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Судом встановлено, що 14.02.2017 року між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2764012, у відповідності до якого ПАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 21.03.2017 року близько 12 год. 15 хв. у м. Львові по вул. К. Левицького, 2, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень, власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 20.06.2017 року у справі № 463/1807/17, відповідача[PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до ремонтної калькуляції, аркуша перевірки даних № uip_2677 від 21.06.2017 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 22 417 грн. 16 коп. Як вбачається зі страхового акту № ОЦ/024/000/17/0168 від 02.01.2018 року прийнято рішення сплатити [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 22 417 грн. 16 коп. 03.01.2018 року ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відповідно до платіжного доручення № 723 провело виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 22 417 грн. 16 коп. на підставі страхового акту № ОЦ/024/000/17/0168 від 02.01.2018 року. Таким чином, оскільки ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відшкодувала третій особі - потерпілому [PERSON] шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої [PERSON] , то на підставі ст. 1191 ЦК України та п. 38.1.1 (в) ст. 38 Закону України« Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вона набула право на стягнення з відповідача шкоди у розмірі 22 417 грн. 16 коп. [PERSON] , 16.03.2018 року ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» направила претензію про відшкодування шкоди у порядку регресу. Однак, добровільно кошти відповідачем не сплачено. Окрім цього, суд зазначає, що 01.10.2020 року між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено Договір № 01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до Боржників, а Новий кредитор набуває права вимоги Первісного кредитора за укладеними договорами. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором № АК/2764012. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу у порядку зворотної вимоги (регресу). З метою дотримання положень ст. 175 ЦПК України, позивач зазначає, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, становить 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп., що являє собою судовий збір сплачений за подання даної позовної заяви, а також витрати у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп., на оплату послуг адвоката відповідно до договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє ствердження, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved