Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Пацула В.О. звернувся до Підволочиського районного суду Тернопільської області з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] борг у розмірі 6143,40 грн, 396,84 грн втрат від інфляції та 252,45 грн відсотків за користування грошовими коштами. Зазначені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06 квітня 2016 року між кредитною спілкою «Калина» та [PERSON] укладено кредитний договір №0504088, відповідно до якого спілка надала відповідачу кредитні кошти в розмірі 10000 грн з терміном повернення до 06 квітня 2017 року із сплатою 32 % річних. Для забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, між КС «Калина» та [PERSON] 06 квітня 2016 року укладено договір поруки №ДП-054088/2, відповідно до п.2.1, 4.1 якого поручитель відповідає перед кредитором за сплату боржником кредиту в сумі 10000 грн та процентів, нарахованих на суму кредиту, у тому ж обсязі, що і боржник. Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області у справі №606/736/17 від 29.06.2017 року стягнуто із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] солідарно в користь кредитної спілки «Калина» заборгованість за кредитним договором від 06 квітня 2016 року №0504088 в розмірі 12880,96 грн та по 400 грн судового збору. На підставі виконавчого листа №606/736/17 від 20.07.2017 року з пенсії позивача було проведення утримання боргу в сумі 6143,40 грн в рахунок погашення заборгованості. Позивач вважає, що виконавши зобов`язання відповідача як боржника, враховуючи ст.ст. 556, 514 ЦК України отримав право кредитора у зобов`язанні. Крім того, на підставі ст. 625 та ст. 536 ЦК України просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та проценти за користування грошовими коштами. Ухвалою Підволочиського районного суду від 07 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Підволочиського районного суду від 05 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`вився, його представник подав заяву з проханням справу розглянути у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач відзив на позов не надав, в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день слухання справи в суді, причини його неявки суду невідомі, а тому відповідно до ст. 281 ЦПК України, слід ухвалити заочне рішення у справі. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Згідно зі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 06.04.2016 року між КС «Калина» та [PERSON] укладено кредитний договір №0504088, відповідно до п.1.1 якого зазначена спілка надала останньому кредитні кошти в розмірі 10000 грн з терміном повернення до 6 квітня 2017 року із сплатою 32 відсотків річних. Для забезпечення виконання зобов`язань, що випливають із зазначеного кредитного договору, між КС «Калина» та [PERSON] укладено договір поруки №ДП-054088/2 від 06 квітня 2016 року, відповідно до п.2.1, 4.1 якого поручитель відповідає перед кредитором за сплату боржником кредиту в сумі 10000 грн та процентів, нарахованих на суму кредиту, у тому ж обсязі, що і боржник. Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 червня 2017 року у справі №606/736/17 задоволено позов кредитної спілки «Калина» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] солідарно в користь кредитної спілки «Калина» заборгованість за кредитним договором від 6 квітня 2016 року № 0504088 в розмірі 12880,96 грн та по 400 грн судового збору. Відповідно до довідки №15365, виданої 14.11.2019 року Теребовлянським РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області, з пенсії [PERSON] проведено утримання боргу в сумі 6143,40 грн в рахунок погашення заборгованості згідно виконавчого листа №606/736/17, виданого 20.07.2017 року Теребовлянським районним судом, про стягнення з [PERSON] на користь КС «Калина» 12880,96 грн (солідарно). Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. У відповідності до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може, у тому числі, забезпечуватися порукою. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 543 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. У відповідності до ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Таким чином, на підставі Кредитного договору №0504088 від 06.04.2016 року та Договору поруки №ДП-054088/2 від 06.04.2016 року позивач та відповідач були солідарними боржниками перед КС «Калина» щодо виконання відповідачем кредитних зобов`язань за Кредитним договором №0504088 від 06.04.2016 року. Оскільки позивач частково в розмірі 6143,40 грн виконав кредитні зобов`язання відповідача за кредитним договором, то на підставі положень ст.ст. 544, 556 ЦК України до нього року перейшло право регресної вимоги до кредитної спілки «Калина» до [PERSON] у розмірі 6143,40 грн. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо ) утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. Як вбачається із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Стаття 253 ЦК України встановлює, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Згідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України встановлює, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини 6 статті 261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. З повідомлення Управління праці та соціального захисту населення Теребовлянської РДА №04-07/466 від 22.02.2021 року вбачається, що право зворотної вимоги (регресу) у [PERSON] до [PERSON] виникло 21 жовтня 2019 року. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості з відповідачки у розмірі 6143,40 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань у сумі 396,84 грн та трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 252,45 грн, суд приходить до наступного висновку. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора (замовника) вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора (замовника) від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника (виконавця) за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (замовникові). За таких обставин, тривале невиконання відповідачем свого зобов`язання дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних втрат за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, оскільки боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні втрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми, оскільки їх стягнення передбачено ст.625 ЦК України та критерієм щодо стягнення індексації є підвищення вартості життя. Суд погоджується з розрахунком відсотків за користування грошовими коштами та розрахунком інфляційних нарахувань, які підлягають поверненню, згідно яких: за період з 21.10.2019 року по 04.03.2021 року сума трьох відсотків річних від простроченої суми складає 252,45 грн та за період з листопада 2019 року по січень 2021 року сума інфляційних нарахувань складає 396,84 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних від простроченої суми також підлягають задоволенню, оскільки вони є обґрунтованими та похідними від вимог про стягнення заборгованості у сумі 6143,40 грн. Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави 908,00 грн судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved