Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Представник відповідача Долинської сільської ради позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву. \~ \~ \~ \~Позивачі на задоволенні позовних вимог наполягали, просили про розгляд справи без їх участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~200\~ЦПК за\~результатами підготовчого\~провадження суд\~ухвалює рішення\~у випадку\~визнання позову\~відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі у справі є доньками нині померлої [PERSON], за життя якої належало право на: -земельну частку (пай) в КСП «Анадол» с. Долинське, Ренійського району, Одеської області, розміром 3,29 в умовних кадастрових гектарах, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0094792 від 20 березня 1997 року. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, заповіту не залишила, 12.01.2005р. - померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У відповідний 6-місячний строк, ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак [PERSON], чоловік спадкодавця, прийняв спадщину з наступних підстав. Згідно ч. ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На час відкриття спадщини, [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем, протягом строку, встановленого для прийняття спадщини з моменту її відкриття, [PERSON] про відмову від спадщини не заявляв, а отже фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлої [PERSON], в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вступом в управління та володіння спадковим майном. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину, що залишилася після смерті дружини, в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак не встиг її оформити на себе, у звязку із тим, що закон повязує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обовязки фізичної особи припиняється у момент її смерті. 17.02.2006 року помер батько позивачі, [PERSON], за життя якому належало право на: -земельну частку (пай) в КСП «Анадол» с. Долинське, Ренійського району, Одеської області, розміром 3,29 в умовних кадастрових гектарах, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0094791 від 20 березня 1997 року. -земельну частку (пай) в КСП «Анадол» с. Долинське, Ренійського району, Одеської області, розміром 3,29 в умовних кадастрових гектарах, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0094792 від 20 березня 1997 року (успадкована на підставі ч.ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, вступом в управління та володіння спадковим майном, після смерті спадкодавця [PERSON]Д.). На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 17.02.2006р. - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене нерухоме майно. У відповідний 6-місячний строк, ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак позивачі: [PERSON] та [PERSON], доньки спадкодавця, прийняли спадщину з наступних підстав. Згідно ч. ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На час відкриття спадщини, позивачі постійно проживали разом із спадкодавцем, протягом строку, встановленого для прийняття спадщини з моменту її відкриття, позивачі про відмову від спадщини не заявляли, а отже фактично прийняли спадщину, що залишилася після померлого [PERSON], в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вступом в управління та володіння спадковим майном. Також, рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 03.11.2014р. по справі №510/1323/14-ц за позовом прокурора Ренійського району Одеської області в інтересах неповнолітньої [PERSON] (заінтересована особа [PERSON]) до [PERSON], [PERSON], Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області, Ренійської районної державної адміністрації про визнання права власності на спадкове майно, позовні вимоги прокурора в інтересах [PERSON] задоволено. Визнано за [PERSON], у тому числі, право на 1/3 частину: земельної частки (пай), на підставі сертифікату серії ОД № 0094791 та земельної частки (пай), на підставі сертифікату серії ОД №0094792, після смерті [PERSON], померлої 12.01.2015 р. та [PERSON], померлого 17.02.2006р. Тобто, виходячи з вищенаведеного, після смерті [PERSON] та [PERSON], до їх спадкоємця першої черги за законом, доньки [PERSON] перейшло право на 1/3 частки земельних часток (паїв), на підставі сертифікатів серії ОД № 0094791 та серії ОД № 0094792, інші 2/3 часток земельних часток (паїв), на підставі сертифікатів серії ОД № 0094791 та серії ОД № 0094792, що є предметом спору по вказаній цивільній справі, на які позивачі претендують у рівних частках кожен з них. Таким чином, позивачі фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, та в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину, що залишилася після померлих [PERSON], [PERSON] і вважають, що мають всі законні підстави для визнання за ними права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці, які б мали обовязкову частку у спадщині, на теперішній час відсутні, представник відповідача не заперечував, щоб позивач оформив право власності на спадкове майно на своє ім'я. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки їх доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~Як було встановлено судом, позивачі у справі є спадкоємцями першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). У відповідний 6-місячний строк, ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак позивачі на час відкриття спадщини, постійно проживали разом із спадкодавцем, про відмову від спадщини не заявляли, отже фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, та в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину. Таким чином, позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак, вони не можуть оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя спадкодавців було загублено оригінали правовстановлюючих документів, сертифікатів на право на земельні частки (паї), а на підставі їх копій неможливо оформити та отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки згідно із положеннями ст. 25 ЦК України, правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. У випадку смерті власника нерухомого майна, первинну реєстрацію права власності на яке не було проведено та правовстановлюючий документ на яке відсутній, питання про перехід права власності на це нерухоме майно до спадкоємця повинно вирішуватися у судовому порядку. У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, з незалежних від нього причин, у звязку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України, одним із шляхів захисту прав громадян на землю є визнання прав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачі є субєктами набуття права власності на 2/3 частки земельних часток (паїв) з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачами та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за ними права спільної часткової власності на спадкове майно.

Outcome: approved