Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Представник відповідача у судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Позивач у судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, наполягав на задоволенні позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про смерть [PERSON], померла 22.10.2014 р.; копія паспорту [PERSON]; довідка про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 3,79 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Плавнівської сільської ради Ренійського району, згідно якої грошова оцінка становить 95806,16 грн.; копія державного акту на право приватної власності на землю від 17.03.2006 р., серія ЯА № 861790, згідно якого власником земельної ділянки площею 3,79 га є [PERSON].; копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, підстава відсутність оригінала правовстановлюючого документу на нерухоме майно; копія заповіту [PERSON] від 22.12.2008 р., посвідчений секретарем Плавнівської сільської ради, згідно якого [PERSON] все своє майно заповідала сину [PERSON]; копія довідки виконавчого комітету Плавнівської сільської ради Ренійського району Одеської області № 2270 від 23.11.2015 р., згідно якої на момент смерті [PERSON] разом з нею мешкав син [PERSON] Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 22 жовтня 2014 року померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на землю площею 3,79 га, яка розташована на території Плавнівської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення введення товарного сільськогосподарського виробництва. Під час життя [PERSON] залишила заповідальне розпорядження, яким усе своє майно заповідала сину [PERSON], який є позивачем по справі. Позивач до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законодавством 6-ти місячний строк позивач не звертався, однак на день смерті постійно проживав разом із спадкодавцем, відмову від спадщини він не заявляв. Пізніше позивач звернувся до нотаріальної контори за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому було відмовлено, оскільки позивачем не було надано оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Як вбачається із позовної заяви оригінал акту про право власності на земельну ділянку було загублено, а відповідно до вимог діючого законодавства, дублікат державного акту позивач отримати не в змозі, тому ця обставина змусила позивача звернутися до суду із позовною заявою при визнання права власності. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач по справі [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст.. 1268 ЦК України, оскільки на момент відкриття спадщини постійно мешкав разом із спадкодавцем та протягом строку, встановленого ст.. 1270 ЦК України, не заявляв відмову від неї. [PERSON] звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, державним нотаріусом було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, мотивуючи тим, що позивачем не було надано оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно, оскільки вони були втрачені. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст.. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Таким чином, позивач прийняв спадщину, однак не може оформити її у звязку із обставинами, що не залежать від нього. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на нерухоме майно, яке залишилося після смерті його мати [PERSON].

Outcome: approved