Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], про стягнення заборгованості. В уточненому позові вказував, що 25.01.2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №СVF0АК00040297, згідно умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 26083,73 доларів США на термін до 23.01.2015 року, а [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки у зв'язку з чим станом на 30.12.2016 року він має заборгованість 75813,68 доларів США, яка складається з наступного: 20620,32 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 3580,51 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 587,95 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 51024,90 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Зазначав, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави та 14.06.2012 року Вижницький районний суд Чернівецької області виніс рішення звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль «Оpel», модель: «Vectra», рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: W0L0ZСF6971037670, реєстраційний номер: СЕ 3006 АК, шляхом продажу вказаного предмета застави ПАТ КБ «ПриватБанк». Обумовлена сторонами договору застави ціна предмету застави становить 159500,00 грн. Отже, різниця між поточною заборгованістю та ціною реалізації предмету застави становить 1901873,96 грн., що за курсом 27,19 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.12.2016 року складає 69947,55 доларів США. Посилався на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 20620,32 доларів США, яка складається з наступного: 3580,51 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 587,95 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 16451,86 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Також зазначав, що в забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за договором №СVF0АК00040297 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідно до умов договору поруки позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за договором №СVF0АК00040297, однак вказана вимога поручителем залишена без задоволення. Просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 20620,32 доларів США, що за курсом 27,19 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.12.2016 року складає 560666,50 грн. за кредитним договором №СVF0АК00040297 від 25.01.2008 року, яка складається з : 3580,51 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 587,95 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 16451,86 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та судові витрати. У судове засідання представник позивача не зявився, в адресованому суду клопотанні представник [PERSON] просила провести судове засідання без участі представника ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв'язку з зайнятістю у іншому судовому засіданні. Позовні вимоги не визнають в повному обсязі. У письмових поясненнях зазначила, що редакція першого питання в ухвалі про призначення експертизи є хибною та некоректною. Судовий експерт і не міг надати іншої відповіді на дане питання. Оскільки в документі, яким є розрахунок заборгованості, відображаються здійснені реальні платежі, тобто погашення будь-яких складових боргу та нарахування, які здійснюються на підставі умов кредитного договору. Розрахунок заборгованості актуально відображає склад і структуру боргу на визначені дати. І основною причиною, яка тягне за собою зміни в структурі заборгованості, тобто зміна самого розрахунку, є здійснене погашення/внесення коштів в рахунок погашення складових боргу. Відповідачі не довели належними та допустимими доказами, що здійснювали погашення заборгованості з часу винесення рішення про звернення стягнення на автомобіль, тобто ними не надано первинних документів (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), які свідчать про здійснені погашення боргу за даним кредитним договором. Стверджувала, що 02.04.2012 року Вижницьким районним судом прийнято рішення, яким задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет застави, а саме автомобіль. Даним рішенням не стягалася сума заборгованості, а тільки звернено стягнення на автомобіль відповідача в рахунок погашення боргу за кредитним договором. В справі, яка розглядається, позовну заяву Банком подано про стягнення заборгованості. Таким чином раніше отримані судові рішення і даний спір мають різні предмети спору. Тому посилання відповідача в своїх поясненнях на норми ст.205 ЦПК України нічим не обґрунтовані та є голослівними. Раніше винесене рішення суду про звернення стягнення не позбавляє відповідача відповідальності за взяті зобов'язання за договором. На сьогоднішній день Банком заставне (автомобіль) майно не реалізовано, тобто рішення про звернення стягнення на заставний автомобіль на практиці не виконане. Але вживаються всі необхідні заходи для здійснення його реалізації. З матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили. В адресованій суду заяві представник [PERSON] вказала, що не має можливості приїхати для участі в судовому засіданні у зв'язку з тим, що 28.10.2017 року народила дитину і перебуває на лікарняному. Просила відкласти розгляд справи на 15 днів. У випадку відмови у відкладенні розгляду справи, просила при винесенні рішення застосувати строки позовної давності відповідно до чинного законодавства. Також у заяві представник відповідачів [PERSON] посилалась на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 09.11.2016 року (справа №6-2251цс16) зазначала, що по даній справі 01.09.2011 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав відповідачу [PERSON] вимогу про дострокове погашення боргу, а тому строк позовної давності повинен рахуватись з 02.09.2011 року. Враховуючи вимоги ст.257 ЦК України строк позовної давності завершився 02.09.2014 року, а тому просила застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Судом установлено, що 25.01.2008 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитно-заставний договір №CVF0AK00040297, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 26083,73 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,56% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення 23.01.2015 року. Відповідно до п.17.7 та 17.1.9 договору позичальник зобовязаний сплатити щомісячний платіж в розмірі 471,33 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування ним, в період з 24 по 28 число кожного місяця. Відповідач [PERSON] зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитно-заставним договором. В забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитно-заставним договором №CVF0AK00040297 від 25.01.2008 року останній надав у заставу належне йому на праві власності рухоме майно, а саме: автомобіль «Opel», марки «Vectra», рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий/седан, №кузова/шасі: W0L0ZCF6971037670, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] [PERSON] належним чином зобовязання не виконував, у зв'язку з чим станом на 17.01.2012 року заборгованість за кредитним договором №CVF0AK00040297 від 25.01.2008 року становила 23579,34 доларів США, яка складалася з : 20886,60 доларів США заборгованість за кредитом; 1013,28 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 106,96 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 419,87 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 31,29 долар США штраф (фіксована частина), 1121,34 долар США штраф (процентна складова), що еквівалентно 188457,87 грн. станом на 14.06.2012 року згідно курсу НБУ 100 доларів США 799,2500 грн. У зв'язку з невиконанням [PERSON] зобовязань за кредитно-заставним договором №CVF0AK00040297 від 25.01.2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» 01.09.2011 року надіслав повідомлення з вимогою виконати покладені на нього зобовязання. Однак вимога залишилась без задоволення, у звязку з чим ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся у Вижницький районний суд з позовом до [PERSON], про звернення стягнення. Вказані обставини відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не потребують доказуванню, оскільки встановлені заочним рішенням Вижницького районного суду від 14.06.2012 року по цивільній справі №2-275/12/2401, за яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], про звернення стягнення задоволено і яке набрало законної сили, оскільки залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 26.02.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.05.2014 року. Даним рішенням вирішено: Передати в заклад публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» шляхом вилучення у [PERSON], [INFO], зареєстрованого та мешканця [INFO], ІПН [NUMBER], належне йому на праві власності заставлене майно, а саме: автомобіль «Opel», марки «Vectra», рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий/седан, № кузова/шасі: W0L0ZCF6971037670, реєстраційний номер [NUMBER]. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CVF0AK00040297 від 25.01.2008 року станом на 17.01.2012 року в сумі 23579,34 доларів США, (що еквівалентно станом на 14.06.2012 року згідно довідки НБУ 100 доларів США 799,2500 грн. в розмірі 188457,87 грн.), - звернути стягнення на предмет застави: автомобіль «Opel», марки «Vectra», рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий/седан, № кузова/шасі: W0L0ZCF6971037670, реєстраційний номер [NUMBER], початковою ціною в сумі 159500,00 грн., що належить на праві власності [PERSON], [INFO], зареєстрованого та мешканця [INFO], ІПН [NUMBER], шляхом продажу вказаного автомобіля публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням Приватбанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вирішено питання про судові витрати. Представник позивача у своїх письмових поясненнях зазначила, що предмет застави не реалізовано, однак доказів цього суду не надала. Виконання зобовязань [PERSON] за кредитно-заставним договором №CVF0AK00040297 від 25.01.2008 року забезпечено договором поруки №CVF0AK00040297, укладеним 25.01.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що після винесення вищезазначеного рішення суду відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору №CVF0AK00040297 від 25.01.2008 року щодо строків погашення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом 30.12.2016 року становила 75813,68 доларів США, що за курсом 27,19 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.12.2016 року (курс зазначено у позові) було еквівалентно 2061373,96 грн., яка складалася з наступного: 20620,32 доларів США, еквівалентно 560666,50 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 3580,51 доларів США, еквівалентно 97354,07 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 587,95 доларів США, еквівалентно 15986,36 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 51024,90 доларів США, еквівалентно 1387367,03 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до уточненого позову. Згідно позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» заявив вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості в сумі 20620,32 доларів США, що за курсом 27,19 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.12.2016 року (курс зазначено у позові) було еквівалентно 560666,50 грн., яка складалася з наступного: 3580,51 доларів США, еквівалентно 97354,07 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 587,95 доларів США, еквівалентно 15986,36 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 16451,86 доларів США, еквівалентно 447326,07 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, що також підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до уточненого позову. У зв'язку з невиконанням [PERSON] зобовязань за кредитно-заставним договором №CVF0AK00040297 від 25.01.2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» 25.05.2016 року надіслав йому та поручителю [PERSON] повідомлення №30.1.0.0/2-80125DNH0S134 від 18.05.2016 року з вимогою виконати покладені на них зобовязання у термін не пізніше пяти днів з дати одержання цього повідомлення, що підтверджується його копією та копією реєстру претензій до боржників. У вказаному повідомленні зазначено, що у разі несплати простроченої заборгованості у вказаний строк, на підставі ст.1050 ЦК України, умов кредитного договору №CVF0AK 00040297 від 25.01.2008 року та договору поруки №CVF0AK00040297 від 25.01.2008 року, вимагають повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції. Дана вимога залишилась без задоволення, у звязку з чим ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся у суд з даним позовом. Однак судом установлено, що у зв'язку з невиконанням [PERSON] зобовязань за кредитно-заставним договором №CVF0AK00040297 від 25.01.2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» 01.09.2011 року надіслав йому повідомлення №30.1.0.0/2-3142321070 року з вимогою виконати покладені на нього зобовязання у термін не пізніше 30 днів з дати одержання цього повідомлення, що підтверджується його копією. У вказаному повідомленні зазначено, що у разі несплати простроченої заборгованості у вказаний строк, на підставі ст.1050 ЦК України, умов договору, вимагають повернути суму кредиту в повному обсязі, нараховані проценти, комісії та штрафні санкції, а також попереджають про намір звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу або будь яким іншим чином, передбаченим договором або законом. 12.04.2017 року за клопотанням представника відповідачів [PERSON] судом призначено судово-економічну експертизу. З висновку судово-економічної експертизи №34 від 22.09.2017 року вбачається, що дослідженням наданих документів, судовим експертом встановлено, що сума заборгованості по кредитному договору №CVF0AK00040297 від 25.01.2008 року з урахуванням рішення судів, які набрали законної сили, за якими у відповідача в рахунок заборгованості стягнуто та вилучено предмет застави, не відображена за розрахунком заборгованості, який надано позивачем по справі. За період з 14.06.2012 року (з моменту винесення рішення Вижницьким районним судом) до 26.02.2014 року (винесення ухвали Апеляційним судом Чернівецької області, яка залишила в силі рішення суду першої інстанції), [PERSON] по кредитному договору №CVF0AK00040297 від 25.01.2008 року фактично було сплачено грошових коштів на загальну суму 2209,97 доларів США. Вказаний висновок експерта спростовується розрахунком заборгованості за кредитним договором №CVF0AK00040297 від 25.01.2008 року, з якого вбачається, що відповідач [PERSON] у зазначений у висновку експерта строк сплатив 425,67 доларів США - 12.07.2012 року, 238,77 доларів США - 27.07.2012 року, 240,05 доларів США - 28.09.2012 року та останній платіж у сумі 200,49 доларів США був здійснений відповідачем [PERSON] 31.10.2012 року, які зараховані на погашення пені. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися порукою. Відповідно до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні божники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За частинами 1, 5 ст.261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Як зазначалося вище, сторони кредитного договору встановили, як строк дії договору, так і строки виконання зобовязань за щомісячним погашенням платежів. Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. Згідно з підпунктами 12.1(1); 12.2.1; 12.2.2 кредитно-заставного договору подією дефолту вважається затримання сплати позичальником частини наданого кредиту та (або процентів) щонайменше на один календарний місяць. У разі настання події дефолту банк надає позичальнику письмове повідомлення про настання події дефолту та реєструє у Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. У повідомленні про дефолт, окрім інформації, зазначення якої вимагається законодавством, банк ставить вимогу про повернення наданої суми кредиту в повному обсязі, виплати винагороди, процентів за фактичний строк користування наданим кредитом, виконання в повному обсязі усіх інших грошових зобовязань за договором. Позичальник зобовязаний усунути подію дефолту негайно або передати предмет застави у володіння банку за актом приймання-передачі за адресою, що вказана у статті 17.13 договору протягом 30 днів з моменту реєстрації відомостей про звернення стягнення на предмет застави у державному реєстрі. Відповідно до вимог підпунктів 12.2.5; 12.2.6(3.4); 13.7 (1) зазначеного договору якщо протягом 30 календарних днів з моменту отримання позичальником повідомлення про дефолт (або з моменту реєстрації у державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави, якщо дата реєстрації буде пізнішою) позичальник усуне подію дефолту, вимоги банку, зазначені у повідомленні про дефолт, втрачають чинність. Якщо протягом строку, вказаного у підпункті 12.2.5, позичальник не усуне подію дефолту, він зобовязаний негайно повернути суму кредиту в повному обсязі, виплатити винагороди, проценти за користування кредитом, виконати усі інші грошові зобовязання за договором у повному обсязі, а банк має право, за своїм вибором, здійснити одну або декілька з наступних дій: звернути стягнення на предмет застави у порядку передбаченому у пункті 1.3 договору; застосувати будь-який спосіб захисту своїх прав дозволений законодавством України. У разі продажу предмета застави відповідно до підпункту 13.2 договору всі суми, виручені в результаті такої реалізації, використовуються, в першу чергу, для відшкодування всіх витрат, яких банк зазнав у звязку із зверненням на предмет застави. Будь-які кошти, що залишаються після відшкодування витрат, зазначених у попередньому реченні, використовуються для погашення інших забезпечених вимог. У разі, якщо таких сум недостатньо для повної сплати всіх забезпечених вимог, непогашена їх частина становить заборгованість позичальника перед банком, яка негайно належить до сплати банку. Згідно підпункту 14.11 даного кредитного договору сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 (пять) років. Таким чином, сторони вказаних кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів. У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши 01.09.2011 року повідомлення (вимогу) боржнику про дострокове протягом 30 днів з отримання вимоги повернення всієї суми кредиту й пов'язаних з ним платежів. Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після закінчення 30-денного строку на добровільну сплату заборгованості з дня одержання такої вимоги. Вказані висновки узгоджуються з правовими позиціями, висловленими у постановах Верховного Суду України від 02.11.2016 року у справі №6-1174цс16 та від 09.11.2016 року у справі №6-2251цс16, які відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України. Однак з розрахунку заборгованості вбачається та підтверджено висновком експерта, що останній платіж на погашення заборгованості по кредитному договору №CVF0AK00040297 від 25.01.2008 року проведено 31.10.2012 року на суму 200,49 доларів США, тобто в межах встановленого у Договорі пятирічного строку позовної давності, що свідчить про його переривання. [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 09.02.2017 року, що свідчить про те, що банк не пропустив встановленого договором пятирічного строку позовної давності. Таким чином, підстав для застосування наслідків спливу позовної давності до всіх позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», судом не встановлено. Також судом не встановлено підстав для застосування наслідків спливу річного строку позовної давності до позовної вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені, оскільки з розрахунку заборгованості встановлено, що заявлений позивачем розмір пені є меншим, ніж розмір пені у межах вказаного строку позовної давності. Таким чином розмір загальної заборгованості за кредитним договором №CVF0AK00040297 від 25.01.2008 року, який підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача становить 4168,49 доларів США, що за курсом 27,19 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.12.2016 року еквівалентно 113340,43 грн., яка складалася з : 3580,51 доларів США, еквівалентно 97354,07 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 587,95 доларів США, еквівалентно 15986,36 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, а також 447326,07 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (розрахована у гривні відповідно до положень ст.ст.192, 533 ЦК України та Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). За вказаних обставин суд зазначає, що наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет застави не є перешкодою для звернення до суду з даним позовом, оскільки зобовязання відповідача залишається не виконаним. На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення із стягненням з відповідачів на користь позивача понесених ними судових витрат у відповідності до ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.2, 15, 16, 258, 267, 526, 530, 536, 546, 549, 554, 611, 612, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved