Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Представники відповідача позов не визнали повністю. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом ТОВ ЗТ Ф «МіКомп» про визнання договору недійсним та зобов'язання вчинити певні дії. На обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] є власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. Також він є членом ОСББ «Престиж-8» яке об'єднує співвласників квартир розташованих за адресою: [ADDRESS]. 9 листопада 2011 року [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу продала відповідачу по справі ТОВ ЗТ Ф «МіКомп» нерухоме майно - побутове приміщення (вбудоване приміщення 106), розташоване за адресою: [ADDRESS]. Право власності на вищезазначене приміщення [PERSON] було набуте на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 жовтня 2011 року, яким за [PERSON] було визнано право власності на спірне приміщення. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2012 року - рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 жовтня 2011 року, яким за [PERSON] було визнано право власності на спірне приміщення - було скасовано. Спірне приміщення є підвалом будинку, в якому знаходиться технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та споруди, технічні пристрої для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир, тощо). [PERSON] з 17 червня 2011 року до 16 вересня 2011 року на підставі договору оренди з правом викупу від 17 червня 2011 року укладеному між [PERSON] та ТОВ ЗТ Ф «МіКомп», здійснила реконструкцію внутрішнього простору орендованого приміщення в порушення вимог чинного законодавства. Оскільки укладаючи договір купівлі-продажу приміщення [PERSON] продала спірне приміщення яке їй не належало, без погодження інших співвласників та повноважень від інших співвласників. Правочин на думку позивача є недійсним. [INFO] року [PERSON] померла, правонаступники після померлої відсутні. Позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - побутового приміщення (вбудоване приміщення 106), розташованого за адресою: [ADDRESS] від 19 листопада 2011 року укладеного між [PERSON] та ТОВ ЗТ Ф «МіКомп», посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] та зобов'язати ТОВ ЗТ Ф «МіКомп» відновити становище яке існувало до порушення , а саме привести спірне приміщення в первісний стан шляхом усунення наслідків реконструкції, виконаного згідно договору оренди між [PERSON] та відповідачем. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі згідно обставин викладених в позові, просить його задовольнити. Представники відповідача позов не визнали повністю, надали письмові заперечення проти позову /а.с. 122-126/, згідно пояснень даних суду та письмових заперечень вказали, що є власником будинку розташованого за адресою: [ADDRESS], в тому числі і спірного приміщення, згідно рішення виконкому Дніпродзержинської міської ради №547 від 19 грудня 2001 року, право власності було зареєстровано в ОКП «Дніпродзержинське БТІ». 17 червня 2011 року відповідач як власник свого майна розпорядився ним на свій розсуд та уклав договір оренди з правом викупу спірного приміщення з [PERSON]. Позивач не є співвласником спірного приміщення, тому його згода та згода інших власників квартир не потрібна. Укладанням договору не порушені права та інтереси позивача, тому його вимоги необґрунтовані та безпідставні. Представник відповідача просять відмовити в задоволенні позову. Судом досліджені письмові докази по справі: - постанова про накладення адміністративного стягнення, акт інспекції державно архітектурно-будівельного контролю, пояснення [PERSON] /а.с. 9-11/, згідно яких підтверджується здійснення реконструкції спірного приміщення в порушення вимог закону; - рішення суду першої інстанції /а.с. 12/, згідно якого підтверджується, що право власності на спірне приміщення [PERSON] було набуте на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 жовтня 2011 року; - рішення суду апеляційної інстанції /а.с. 13-14/, згідно якого підтверджується, що ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2012 року - рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 жовтня 2011 року, яким за [PERSON] було визнано право власності на спірне приміщення - було скасовано; - ухвала суду про закриття провадження /а.с. 15/, згідно якого підтверджується, що [PERSON] померла [INFO] року правонаступники та спадкоємці відсутні; - договір купівлі-продажу нежитлового приміщення /а.с. 16-19/, згідно якого підтверджується, що 9 листопада 2011 року [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу продала відповідачу по справі ТОВ ЗТ Ф «МіКомп» нерухоме майно - побутове приміщення (вбудоване приміщення 106), розташоване за адресою: [ADDRESS]; - витяг з Держреєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень /а.с. 20/, згідно якого підтверджується що [PERSON] є власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]; - копія паспорту позивача /а.с. 21/, згідно якого підтверджується, що позивач зареєстрований в квартирі розташованій за адресою: [ADDRESS]; - довідка ОСББ «Престиж-8» /а.с. 36/, згідно якого підтверджується, що позивач є членом ОСББ; - протоколи установчих зборів ОСББ /а.с. 37-57/, згідно яких підтверджується дата утворення та статус ОСББ; - договори купівлі-продажу квартири /а.с. 127, 128/, згідно яких підтверджується продаж квартири відповідачем яка зараз належить позивачу; - довідка ОКП «Дніпродзержинське БТІ» /а.с. 129/, згідно якої підтверджується, що право власності на частину приміщень в будинку розташованому за адресою: [ADDRESS] належить відповідачу, спірне приміщення за відповідачем не зареєстроване; - рішення виконкому Дніпродзержинської міської ради та акт державної технічної комісії про прийняття об'єкту в експлуатацію та переліку об'єктів /а.с. 130, 131-134/, згідно яких підтверджується, що дозвіл на реєстрацію права власності за відповідачем частини приміщень в будинку розташованому за адресою: [ADDRESS]; В судовому засіданні встановлено: Будинок розташований за адресою: [ADDRESS] з 19 грудня 2001 року знаходиться на балансі відповідача ТОВ ЗТ Ф «МіКомп». 30 травня 2005 року між Дніпродзержинською міською радою та ТОВ ЗТ Ф «МіКомп» було укладено договір оренди земельної ділянки сільсько-господарського призначення за адресою: [ADDRESS], на підставі рішення ради від 25 березня 2005 року №516-18/1Y. В оренду була передана земельна ділянка загальною площею 0,3063 га для фактичного розміщення житлового будинку з вбудовано-прибудованими об'єктами торгівлі, громадського харчування, побуту та спортивно-оздоровчого призначення на 10 років. Згідно договору ТОВ ЗТ Ф «МіКомп» має право передавати у володіння і користування орендовану земельну ділянку або її частину іншій особі. На підставі рішень виконкому Дніпродзержинської міської ради №547 від 19 грудня 2001 року та №595 від 29 грудня 2001 року за ТОВ ЗТ Ф «МіКомп» було зареєстровано право власності на частину приміщень в будинку, згідно переліку /а.с. 129/. Право власності на спірне вбудоване приміщення за відповідачем чи іншою особою не реєструвалося. Спірне приміщення є підвалом будинку, в якому знаходиться технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та споруди, технічні пристрої для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир, тощо). 17 червня 2011 року між ТОВ ЗТ Ф «МіКомп» та [PERSON] було укладеного договір оренди спірного приміщення з правом викупу. З 17 червня 2011 року до 16 вересня 2011 року на підставі договору оренди з правом викупу від 17 червня 2011 року укладеному між [PERSON] та ТОВ ЗТ Ф «МіКомп», [PERSON] здійснила самовільну реконструкцію внутрішнього простору орендованого спірного приміщення в порушення вимог чинного законодавства. На підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 жовтня 2011 року за [PERSON] було визнано право власності на спірне приміщення, [PERSON] зареєструвала право власності на спірне приміщення в ОКП «Дніпродзержинське БТІ». 9 листопада 2011 року відповідач ТОВ ЗТ Ф «МіКомп» на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу було придбане у [PERSON] спірне нерухоме майно - побутове приміщення (вбудоване приміщення 106), розташоване за адресою: [ADDRESS]. 19 вересня 2011 року співвласниками квартир розташованих в будинку за адресою: [ADDRESS], було створено об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Престиж-8». Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2012 року за апеляційною скаргою ОСББ «Престиж-8» - рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 жовтня 2011 року, яким за [PERSON] було визнано право власності на спірне приміщення - було скасовано. [PERSON] є власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]-6. Також він є членом ОСББ «Престиж-8» Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом Згідно зі ст.. 57 ЦПК України докази встановлюються на підставі...пояснень сторін... допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів... Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 61 ЦПК України , обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Проаналізувавши об'єктивні дані, що вищевикладені в судовому рішенні, засновані на представлених сторонами й досліджених судом доказах, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що позивач є власником квартири та є членом ОСББ «Престиж-8», останній є співвласником допоміжних приміщень у будинку. Спірне побутове приміщення (вбудоване приміщення 106), розташоване за адресою: [ADDRESS] є допоміжним приміщенням у будинку та вибуло з володіння співвласників цього майна - в тому числі і власників квартир в будинку, поза їх волею. Правові підстави набуття [PERSON] права власності на приміщення є незаконними, оскільки остання не була власником приміщення на момент його відчуження, а тому не мала права продавати приміщення ТОВ ЗТ Ф «МіКомп». Таким чином, ТОВ ЗТ Ф «МіКомп» набуло право власності на спірне приміщення безпідставно, що відповідно до вимог статей 215 ЦК України є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Враховуючи вищенаведене суд вважає позовні вимоги позивача, щодо визнання договору недісним підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про зобов'язання ТОВ ЗТ Ф «МіКомп» відновити становище яке існувало до порушення, а саме привести спірне приміщення в первісний стан шляхом усунення наслідків реконструкції, виконаного згідно договору оренди між [PERSON] та відповідачем, суд вважає останні такими що не підлягають задоволенню виходячи зі слідуючого. Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди. Разом із тим частиною третьою статті 216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Крім того реконструкція спірного приміщення була проведена не на підставі оспорюваного правочину, а на підставі договору оренди який не є предметом розгляду цієї справи. Виходячі з вищевикладеного вимоги позивача щодо застосування реституції задоволенню не підлягають. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача згідно вимог ст.. 88 ЦПК України. На підставі ст. 369, 215, 216, 388 ЦК України,

Outcome: partial