Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Представник позивача адвокат [PERSON] звернулась до суду позовом до відповідача про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, яка становить 11 994,23 грн., судові витрати у розмірі 4229,40 грн., в тому числі: 229,40 грн. - судовий збір та 4000 грн. - витрати на правову допомогу адвоката. В подальшому шляхом подання письмової заяви 20.12.2013 року збільшила позовні вимоги та просила суд, крім того, стягнути заборгованість по виплаті аліментів на суму 39087,34 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.02.2006 року між нею і відповідачем розірвано шлюб. Від шлюбу народився син - [PERSON], [INFO]. З часу розлучення син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 20.04.2007 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.02.2007 року до досягнення дитиною повноліття. Дане рішення набрало законної сили 03.05.2007 року. За виконавчим листом, виданим 24.04.2007 року Ленінським районним судом м.Вінниці, 04.05.2007 року відкрито виконавче провадження. Незважаючи на це, відповідач не сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина, умисно ухиляється від надання будь-якої допомоги дитині, не виконує рішення суду. 22.11.2011 року Ленінським районним судом м.Вінниця винесено рішення про позбавлення відповідача батьківських прав щодо [PERSON]. На даний час відповідач має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 39087,34 грн. Вважає, що відповідач злісно ухиляється від сплати аліментів, тому має право на стягнення неустойки у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір пені в період часу з 12.02.2007 року по 01.11.2013 року становить 11994,23 грн. Враховуючи некомпетентність позивача, [PERSON] змушена була звернутися за юридичною допомогою до адвоката , уклавши про це договір про надання правової допомоги та сплативши 40000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що в 2001 році зареєструвала шлюб з відповідачем, від шлюбу народилася дитина. В 2001 році розійшлася з відповідачем, з цього часі він нічого не сплачував на утримання дитини. Періодично відповідач приїжджав до Вінниці і вони спілкувалися телефоном, при цьому вона повідомляла йому про необхідність сплачувати аліменти на утримання сина. В 2008 році вона дізналася, що відповідач живе в Шепетівці, повідомила про це державного виконавця. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала і пояснила, що відповідач як батько дитини зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, свого обов'язку 7 років не виконував без поважних причин, тому повинен сплати заборгованість зі сплати аліментів та пеню в розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що не знав про наявність заборгованості зі сплати аліментів, йому нічого не було відомо про рішення суду про стягнення з нього аліментів та про відкриття виконавчого провадження, оскільки з 2006 року він зареєстрований в Шепетівському районі Хмельницької області. Про наявність заборгованості по аліментах дізнався лише 18.11.2013 року, отримавши листа-вимогу від позивачки. Аліменти не сплачував через те, що позивачка йому повідомила, що дитина не його і аліменти з нього стягувати не буде. Крім того, не мав можливості утримувати дитину, оскільки з 2005 року не працює через те, що не може отримати роботу в м.Шепетівка за своєю спеціальністю «маляр-будівельник», деякий час працював неофіційно охоронцем, вантажником на базарі, отримував незначну заробітну плату, останні 3 роки ніде не працює. В 2007 році вдруге одружився, має двох неповнолітніх дітей, в тому числі виховує дитину другої дружини, дружина та батько хворіють. Вважає, що розмір заборгованості має бути меншим. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що не погоджується з розрахунком заборгованості по аліментах і пені, оскільки відповідач проживав не в Вінниці, а в селі Шепетівського району, де середня заробітна плата є значно меншою, ніж у Вінниці. Відповідач не має змоги сплатити суму заборгованості та пені, оскільки має на утриманні інших двох неповнолітніх дітей. Відповідач під час розгляду справи в Ленінському суді м.Вінниці про стягнення з нього аліментів за позовом позивачки присутній не був, про рішення суду дізнався лише 29.11.2013 року під час ознайомлення з матеріалами справи, а копію рішення отримав 02.12.2013 року, про відкриття виконавчого провадження повідомлений не був, тому заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості. Відповідно до п.7.5.2. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Мін'юсту № 74/5 від 15.12.1999 року, розмір заборгованості з аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості в твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник у цей період не працював, то заборгованість визначається, виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Відповідно до ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, виданого 22.01.2002 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 169, відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 20.04.2007 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 12.02.2007 року. Рішення набуло законної сили 03.05.2007 року. З поштового конверту про направлення рішення суду відповідачу вбачається, що рішення суду [PERSON] вручено не було через відсутність адресата за місцем проживання в [ADDRESS]. Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 22.11.2010 року відповідача позбавлено батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO]. Постановою державного виконавця Вишенського ВДВС Вінницького міського управління юстиції Паламарчуком В.В. від 04.05.2007 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-1376 від 24.04.2007 року, виданого Ленінським районним судом, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. Згідно довідки-розрахунку заборгованості по виплаті аліментів боржника [PERSON] за виконавчим листом № 2-1376, виданим Ленінським районним судом м.Вінниці від 24.04.2007 року, станом на 01.11.2013 року заборгованість становить 39087,34 грн. Заборгованість обчислена виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для м.Вінниці. За відомостями Шепетівського МВ УДМСУ від 08.11.2013 року [PERSON] з 28.02.2006 року зареєстрований в [ADDRESS]. Постановою старшого державного виконавця Кельменсон Н.А. 25.11.2013 року закрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі ? частини всіх видів заробітку в зв'язку з тим, що боржник проживає за адресою: [ADDRESS], та направлено виконавчий лист за належністю. 28.10.2013 року [PERSON] направлено на адресу відповідача вимогу про виплату заборгованості за аліментами. Враховуючи наявність рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини, що набрало законної сили, суд вважає, що відповідач був зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання свого неповнолітнього сина [PERSON], в розмірі 1/4 від свого заробітку, а за його відсутності - в розмірі ? частини середньої заробітної плати за місцем виконання рішення. Незнання відповідачем про наявність рішення суду не звільняє його від обов'язку його виконання та сплати аліментів. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оспорюючи розмір заборгованості з тих підстав, що він визначений виходячи з середньої заробітної плати у м.Вінниці, а не за місцем проживання відповідача, останній свого розрахунку суми заборгованості та доказів на встановлення розміру середньої заробітної плати в с.Марківці Шепетівського району Хмельницької області суду не надав. За таких обставин судом не знайдено підстав для зміни розміру заборгованості, обчисленої державним виконавцем за місцем виконання судового рішення і визначеного в 39 087,34 грн. Враховуючи те, що відповідачу стало відомо про рішення Ленінського районного суду м.Вінниці від 20.04.2007 про стягнення з нього аліментів на користь позивачки лише 18.11.2013 року, суд вважає, що його вина у виникненні заборгованості зі сплати аліментів за період з 12.02.2007 року по 31.10.2013 року відсутня. За таких обставин судом не знайдено підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.3 ст.79 ЦПК України до складу судових витрат входять, зокрема, судовий збір та витрати на правову допомогу. Згідно ст.12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фіхівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Згідно розрахункової квитанції № 906013 від 07.10.13 року [PERSON]. сплатила 4000 грн. за надання правової допомоги за договором від 07.10.2013 року. З договору про надання правової допомоги від 07.10.2013 року вбачається, що [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником в суді і вчиняти від її імені всі процесуальні дії. Представник особи, яка бере участь у справі, має процесуальний статус саме представника цієї особи, що передбачено ст.44 ЦПК України, і не може одночасно мати процесуальний статус особи, що надає правову допомогу. ЦПК не відносить до судових витрат витрати за послуги представника у суді. За таких обставин судом не знайдено підстав для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, судовий збір, сплачений позивачем підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial