Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Представник позивача 14.07.2015 року звернулася з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 127973,84 грн., а також судовий збір у розмірі 1279,75 грн. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 03.05.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, у відповідності до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 3500,00 доларів США, що підтверджується розпискою відповідача, які останній зобов'язувався повернути 21.05.2014 року. Однак у визначений строк відповідач грошові кошти не повернув, звернення позивача щодо повернення позики також залишилось без задоволення, тому за період з 22.05.2014 року по 08.07.2015 року відповідач, окрім суми основного боргу в розмірі 75951,34 грн., має сплатити суму інфляційних втрат, яка складає 49444,32 грн., та 3% річних у розмірі 2578,18 грн. Представник позивача, який діє в інтересах позивача на підставі договору про надання правової допомоги, надала в судове засідання письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини нявки суду не повідомив. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, враховуючи письмову заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов являються неприпустимими, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Судом встановлено, що 03.05.2014 року відповідач [PERSON], як випливає зі змісту його розписки, отримав від позивача грошові кошти в сумі 7000,00 доларів США, з яких 3500,00 доларів США зобов'язався повернути 21.05.2014 року. Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 2 липня 2014 року № 6-79цс14). Так, на підтвердження факту укладення договору позики представником позивача надано розписку написану від імені відповідача, оригінал якої знаходяться у позивача і свідчить про невиконанням відповідачем умов договору, правомірність якого не спростована. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тобто, за договором позики обов'язком позивальника є дії, спрямовані на повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов'язання згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Разом з тим, слід зазначити, що згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. При цьому, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом, чи іншим нормативно-правовим актом. Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач, висуваючи вимоги до відповідача про стягнення заборгованості, просив стягнути з останнього на його користь суму боргу в розмірі 3500,00 доларів США, що за курсом НБУ (22,6490) станом на 09.11.2015 року на день постановлення рішення еквівалентно 79271,50 грн. Тому, виходячи з того, що відповідач в односторонньому порядку ухилився від виконання взятих на себе зобов'язань за договором позики, доказів на спростування вимог позивача не надав, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми неповернутої позики у розмірі 3500,00 доларів США, еквівалент якої становить 79271,50 грн. Крім того, згідно з ч.1 ст.1059 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, зокрема, з урахуванням за весь час прострочення 3% річних від простроченої суми. Враховуючи те, що відповідачем належним чином не виконано зобов'язання по поверненню позики у передбачений строк, тому суд вбачає за можливе задовольнити вимоги щодо нарахування відповідно до ст.625 ЦК України 3% річних від простроченої суми за період прострочення з 22.05.2014 року по 08.07.2015 року у розмірі 2690,90 грн. (79271,50 : 100 х 3 : 365 днів х 413 дні). Таким чином, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову і в частині стягнення з відповідача 2690,90 грн. - 3% річних за прострочення повернення позики. Разом з тим, вимога позивача про нарахування інфляційних втрат на суму боргу не підлягає задоволенню, оскільки сума боргу у договорі визначена сторонами в іноземній валюті, а інфляційні збитки можуть стягуватися лише по зобов'язанням в національній валюті України - гривні, так як індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які придбає населення для власного споживання, а ціни в Україні встановлюються в гривні, а тому поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначено договором у гривні. Також на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судовий збір у розмірі 819,62 грн.

Outcome: partial