Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

Представник заявника адвокат Компанієць В.В. звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з заявою, в якій просить встановити, що [PERSON] , яка померла [INFO] , доводиться матір`ю [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог представник заявника зазначив, що [INFO] в с.Леськине Антрацитівського району Луганської області померла мати заявника [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді недоотриманої пенсії. Заявник є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] і спадщину після смерті матері прийняла, оскільки на момент смерті проживала разом зі спадкодавцем. Разом з тим, заявник не може підвередити, що вона є донькою [PERSON] , оскільки вона втратила своє свідоцтво про народження, а в Державному реєстрі актів цивільного стану відомості про її народження відсутні. Оскільки в позасудовому порядку документально підтвердити родинні відносини з [PERSON] заявник не може, тому звертається до суду з даною заявою. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 11.09.2020 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження на 05.10.2020. 05.10.2020 судове засідання відкладено до 21.10.2020 за клопотанням представника заявника. 31.10.2020 судове засідання відкладено до 19.11.2020 за клопотанням представника заявника. Заявник та її представник в судовому засіданні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених в заяві. Будучи допитаною як свідок, заявник підтвердила, що [PERSON] , яка померла [INFO] , доводиться їй матір`ю. Представник заінтересованої особи до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення заявника та її представника, допитавши свідка, дослідивши докази та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Антрацитівським РВ УМВС України в Луганській області 18.10.1999, заявник - [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Лескіне Антрацитівского району Луганської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 25.05.2017 № 928-218316 про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи, заявник [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) 04.09.2020, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 95 років в с. Леськине Антрацитівського району Луганської області, про що складено відповідний актовий запис №183. Заявник посилається на те, що вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті рідної матері [PERSON] , однак не може реалізувати свої спадкові права, так як не може довести родинні стосунки між нею та померлою матір`ю. Як вбачається з свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Пролетарською селищною радою Антрацитівського району Ворошиловградської області 16.09.1972, дошлюбне прізвище заявника « [PERSON] » (російською мовою). На підтвердження своїх доводів заявник також надала свідоцтво про народження, видане органом реєстрації актів цивільного стану, який здійснює свою діяльність на тимчасово непідконтрольній українській владі території, складене російською мовою, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , батько - «[PERSON] » (російською мовою), мати - « [PERSON] », про що виконавчим комітетом Рафайловської сільської ради Антрацитівського району Луганської області 30.03.1954 складено відповідний актовий запис за №47. Надаючи оцінку документу, виданому на непідконтрольній Україні території, суд виходить з такого. Постановою ВРУ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Місто Антрацит Луганської області відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р, є тимчасово окупованою територією, не підконтрольною українській владі. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Тому суд бере до уваги обставини, викладені в свідоцтві, виданому на непідконтрольній Україні території та надає їм оцінку разом з іншими доказами по справі. Згідно з ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватись за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В даний час заявник бажає належним чином оформити спадкові права, але документально підтвердити кровну спорідненість, окрім як в судовому порядку, не можливо. Надані заявником докази в достатній мірі підтверджують факт того, що [PERSON] є рідною матір`ю [PERSON] . Таким чином, вивчивши матеріали справи, відповідно п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд вважає заяву [PERSON] такою, що підлягає задоволенню, оскільки вона законна, обґрунтована, підтверджена наявними в справі письмовими доказами. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені заявником витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved