Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Представник позивача АТ\~КБ\~«Приватбанк» - О.\~С.\~Гребенюк звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 09.02.2009 у розмірі 76\~871,\~98\~грн та судові витрати у розмірі 2102,00\~грн. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 09.02.2009 між АТ\~КБ\~«Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписанням відповідачем заяви б/н від 09.02.2009. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 10.02.2009 відповідачем була також підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який в подальшому збільшено до 12\~300,\~00\~грн, відповідачу надано у користування кредитну картку. Однак, в порушення умов Договору та закону відповідач свої зобов`язання за договором не виконав. У зв`язку з цим, станом на 31.05.2020 утворилась заборгованість у розмірі 76\~871,\~98\~грн, в тому числі: 30\~599,\~92\~грн заборгованість за тілом кредиту; 10\~692,\~44\~грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.\~625 ЦК України; 31\~442,\~86\~грн нарахована пеня, 500,\~00\~грн штраф (фіксована частина) та 3\~636,\~76\~грн штраф (процентна складова). Від позивача також надійшли клопотання про розгляду справи за відсутності позивача та клопотання про розгляду справи в порядку спрощеного провадження. 09.07.2020 ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі, справу призначено до розгляду без повідомлення (виклику) сторін. 31.12.2020 ухвалою суду здійснено перехід в розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач належним чином повідомлявся про хід судової справи шляхом направлення судової кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Відповіді на позовну заяву, будь-яких заяв чи повідомлень від відповідача до суду не надходило. Зважаючи на зазначене, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до підписаної заяви б/н від 09.02.2009 (надалі Заява) відповідач [PERSON] отримав у ЗАТ\~КБ\~«ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», кредит у розмірі 2\~000,00\~грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. 10.02.2009 відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (надалі Довідка). Згідно Довідки базова процентна ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору складає 2,5\~% у місяць з розрахунку 360 днів на рік. Умовами кредитування (довідкою) також передбачено відповідальність у виді пені та штрафу за порушення строків виконання грошових зобов`язань більш як на 30 днів у розмірі 500\~грн + 5\~% від суми заборгованості. Відповідно до підписаної відповідачем Заяви, сторони погодили, що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. В подальшому позивачем неодноразово змінювався кредитний ліміт відповідачу та згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти максимально збільшувався до 12\~300,\~00\~грн. Відповідачу була видана кредитна картка, яка в подальшому декілька раз перевипускалася, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою АТ\~КБ\~«Приватбанк». За змістом ч.\~1 ст.\~1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.\~2 ст.\~1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.\~1 ст.\~1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до вимог ч.\~1-3 ст.\~638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом ст.\~207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ч.\~1 ст.\~640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до ч.\~1 ст.\~634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З матеріалів справи, а саме, зі змісту заяви б/н від 09.02.2009 та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 10.02.2009, підписаних відповідачем, вбачається, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору шляхом підписання зазначених письмових документів. Указаною довідкою, з умовами якої погодився відповідач, передбачена базова процентна ставка у розмірі 2,5\~% на місяць (що дорівнює 30\~% на рік), розмір щомісячних платежів 7% від розміру заборгованості, але не менше 50,00\~грн і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, що слідує за завітним. Тобто, сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. Крім того указаною довідкою, сторони обумовили відповідальність у виді пені та штрафу за порушення строків виконання грошових зобов`язань більш як на 30 днів у розмірі 500\~грн + 5\~% від суми заборгованості. З наявної в матеріалах справи виписки по рахунку відповідача за кредитним договором вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами, періодично частково погашала заборгованість. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом станом на 31.05.2020 у сумі 76\~871,98\~грн, яка складається з наступного: - 30\~599,\~92\~грн заборгованість за тілом кредиту; - 10\~692,\~44\~грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.\~625 ЦК України; - 31\~442,\~86\~грн нарахована пеня, - 500,\~00\~грн штраф (фіксована частина), - 3\~636,\~76\~грн штраф (процентна складова). Для аналізу наданого позивачем розрахунку, суд аналізує зміст понять «тіло кредиту», «заборгованість за тілом кредиту». З дослідження приписів чинного законодавства вбачається наступне. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти /ч.1 ст.1054 ЦК України/. Загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб; загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом /ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування/. Відповідно до п.1.1.1.38. Умов та правил надання банківських послуг Приват-Банку, кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) розмір коштів, що надаються Банком Клієнту на строк, обумовлений у Договорі, на умовах платності та зворотності. Прострочений кредит кредитні кошти, які були надані Клієнту і не були повернуті Банку в термін, передбачений Договором /п.1.1.1.60. вищевказаних Умов та Правил/. Таким чином, по суті, кредит (тіло кредиту) це та сума, на яку оформляється кредитний договір. У цю суму не входять відсотки по кредиту, комісійні, пеня і штрафи через прострочення, витрати на оформлення паперів по кредиту тощо. Тіло кредиту ключовий параметр, за яким, власне, будуть нараховуватися усі відсотки, комісія тощо. Отже, з урахуванням максимального кредитного ліміту встановленого позивачем відповідачу у розмірі 12300,00\~грн, про що вказує сам позивач у своїх позовній заяві, тіло кредиту відповідача за кредитним договором б/н від 15.09.2009 в будь-якому випадку не може перевищувати суму 12\~300,\~00\~грн. Як визначає сам позивач у п.1.1.1.26. Умов та Правил Приват-Банку, заборгованість грошові зобов`язання Клієнта перед Банком за договором, строк оплати за якими настав, або сума коштів за такими грошовими зобов`язаннями. Таким чином, суд приходить до висновку що поняття «заборгованість за кредитним договором» та «заборгованість за тілом кредиту» співвідносяться як загальне і часткове. При цьому заборгованість за тілом кредиту обмежується сумою коштів, які безпосередньо були надані позичальнику та не повернути ним. В свою чергу, обов`язок по сплаті процентів це грошове зобов`язання позичальника понад суму наданого банком кредиту. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що при обрахунку 30\~599,\~92\~грн помилково заявлених позивачем як заборгованість за тілом кредиту, банк враховував і заборгованість за відсотками та інші суми, підставу виникнення та порядок обрахунку яких з наявних в матеріалах справи доказів не встановити неможливо. Суд також звертає увагу на те, що позивачем надано три окремі розрахунки заборгованості станом на 31.05.2015, станом на 30.09.2019 та станом на 31.05.2020. Крім того, суд критично ставиться до самостійного погашення банком відсотків по кредиту «за рахунок кредитних коштів», тобто де-факто перенесення заборгованості за відсотками в рахунок заборгованості за кредитом (тілом кредиту), внаслідок чого відбулося «штучне» збільшення тіла кредиту, на яке банком нараховуються відсотки. В результаті, банк фактично нараховував «відсотки» на «відсотки, зараховані ним з власної ініціативи як тіло кредиту», що явно суперечить природі кредитних зобов`язань та домовленостей між сторонами. З аналізу наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нараховувались проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки: - до 01.09.2014 30\~% річних (що дорівнює 2,5\~% на місяць); - з 01.09.2014 до 01.04.2015\~року 34,8% річних; - з 01.04.2015 до 31.05.2015\~року 43,2\~% річних; - з 31.05.2015 до 13.04.2016 від 30% до 43,2% річних (або від 2,5% до 3,6% на місяць); - з 13.04.2016 до 24.11.2016 43,2 % річних (або 3,6% на місяць); - з 24.11.2016 42\~% річних (або 3,5% на місяць). Таке нарахування вочевидь не відповідає зазначеній в Довідці процентній ставці у розмірі 2,5\~% на місяць, що дорівнює 30\~% річних. Так, за змістом ч.\~1 ст.\~1056-1\~ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до вимог ч.\~3 вказаної статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з вимогами ч.\~4 вказаної статті, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» як невід`ємні частини спірного договору. Суд зауважує, що примірник «Умов та Правил надання банківських послуг», наданий позивачем на підтвердження викладених у позовній заяві обставин не містять підтверджень, що саме з цими Умовами відповідач був ознайомлений, розумів та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. З інших матеріалів справи також неможливо встановити цей факт. Тому, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 03.07.2019 по справі №\~242/180/17 (провадження №\~14-13цс19) такі Умови та будь-які інші Тарифи Банку, прямо не погоджені сторонами у письмовій формі, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою кредитного договору, та не може вважатися складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. З огляду на вказане, суд вважає, що наданий позивачем примірник «Умов та Правил надання банківських послуг» не може вважатися належним доказом досягнутих домовленостей між сторонами. До того ж, як, зазначила Велика Палата Верховного Суду у вищезгаданій постанові, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. В свою чергу, укладеним між сторонами договором, зокрема, заявою та довідкою, не передбачено порядок розрахунку змінюваної процентної ставки, який би дозволяв точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору, не передбачено формули визначення змінюваної процентної ставки, а також максимального розміру збільшення процентної ставки. За таких обставин, визначена при укладенні договору процентна ставка 2,5% на місяць (або 30% річних) є фіксованою та не може змінюватись протягом дії кредитного договору в односторонньому порядку банком шляхом внесення змін до «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів Банку». Таким чином, у позивача не було підстав для збільшення процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, оскільки це суперечить вимогами ст.\~1056-1 ЦК України. До того ж з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що банком при нарахуванні відсотків на суму заборгованості за кредитом використовувалися різні коефіцієнти до процентної ставки, так, зокрема банком неодноразово в різні періоди існування заборгованості застосовується кратність - 2, що значно, в рази, змінює нараховані відсотки. Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що банком нараховувались проценти на прострочену заборгованість в порядку ч.\~2 ст.\~625 ЦК України в розмірі до 84% річних у різні періоди існування кредитної заборгованості. Відповідно до ч.\~2 ст.\~625 Цивільного кодексу України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Однак з наявних в матеріалах справи доказів не вбачається можливим встановити погодження сторонами у письмовій формі розміру таких процентів. З огляду на що, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення 10692,44\~грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України такими, що не підлягають задоволенню. Повертаючись до аналізу змісту укладеного між сторонами письмового договору (заяви та довідки) та приписів чинного законодавства, судом встановлено, що позивач має право вимагати від відповідача сплати заборгованості за тілом кредиту (тобто грошових коштів, безпосередньо отриманих відповідачем від банку в якості кредиту в частині, що не була повернута відповідачем), процентів за користування кредитом обрахованих за ставкою 30\~% річник або 2,5\~% на місяць (в частині, що не була повернута відповідачем) та неустойку в розмірі, визначеному довідкою. Зважаючи на все вищевикладене, суд вважає, що заявлений позивачем розмір заборгованості за тілом кредиту є вочевидь завищеним, а розрахунок заборгованості в цілому проведений не у відповідності до погоджених сторонами умов кредитного договору. Разом з тим, відповідач презумпцію правомірності правочину та доведеності факту існування між сторонами грошових зобов`язань не спростував, заборгованість за тілом кредиту у сумі погодженого кредитного ліміту не спростував, контррозрахунок заборгованості до суду не надав, а тому він зобов`язаний сплатити позивачу суму заборгованості за кредитним договором у сумі тіла кредиту - 12\~300,\~00\~грн. Заборгованість за відсотками по кредиту позивачем окремо не розраховано та до стягнення не заявлено. В частині нарахування відсотків згідно ст.\~625 ЦК України в розмірі до 84%, суд вважає таке нарахування безпідставним, тому зменшує суму % річних з 84% до 3% річних, з урахуванням чого пропорційно зменшує суму річних до 381,\~87\~грн. Що стосується вимог в частині стягнення штрафу пені, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.\~549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст.\~61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до ст.\~549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61\~Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 21.10.2015 у справі 6?2003цс15. Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зважаючи на те, що позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за пенею та штраф, суд вважає, що стягненню підлягає лише штраф у його фіксованій частині у розмірі 500,\~00\~грн, який є менший за сукупний розмір заборгованості по пені, зазначене з одного боку забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів сторін, а з іншого дозволить реалізувати забезпечувальну функцію неустойки. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ч.\~1 ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: partial