Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Курілович С.О. звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В обґрунтування поданого позову зазначив, що позивач в 1979 - 1995 роках працював у колгоспі «Дніпро» с. Стецівка. Як член колгоспу він був включений до списку осіб, які отримали право на земельну частку (пай) в межах Стецівської сільської ради Чигиринського району, яка на момент звернення до суду входить до складу Чигиринської ОТГ. На ім`я позивача був виготовлений сертифікат на земельну частку (пай), площею 3,78 га. Натомість на руки позивачеві такий сертифікат виданий не був. Державний акт про право власності на землю на ім`я [PERSON] також виготовлений не був. У зв`язку з відсутністю сертифіката позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на отримання у власність земельної ділянки, що стало підставою звернення до суду. Вирішити зазначений спір позасудовим шляхом неможливо, тому просить суд визнати за [PERSON] право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,78 га, яка йому належить на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0123561, виданого Стецівською сільською радою. Ухвалою від 20.07.2021 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 17.08.2021 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, явка позивача обов`язковою судом не визнавалась. Представник позивача - адвокат Курілович С.О. в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив суд його задовольнити. Додатково суду пояснив, що з аналізу зібраних ним доказів вбачаються підстави стверджувати, що позивач має право на земельну частку (пай), оскільки вказане право набуто ним відповідно до вимог чинного законодавства. Натомість наразі [PERSON] позбавлений можливості реалізувати таке право у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, який він особисто не отримував, та відсутністю можливості отримати дублікат такого документа у зв`язку з проведеними у законодавстві змінами. Відповідач Чигиринська міська рада участь у судовому засіданні уповноваженого представника не забезпечила, хоча про день, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відзив на позовну заяву, заяви, клопотання до суду не надходили. Суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши учасників, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Правовідносини щодо паювання земель у період часу, коли виникли спірні правовідносини, регулювались Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95. Правовий висновок про можливість суду самостійно визначати норму права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, висловлена Верховним Судом у постанові від 22.05.2019 (справа № 711/10437/17, провадження № 61-43157св18). Під час розгляду вказаної справи колегія суддів Другої судової палати КЦС ВС наголосила, що у випадку помилкового посилання позивача не на ту норму закону, суд, встановивши підстави позову, застосовує норму закону, яка регулює правовідносини сторін, незалежно від згоди на це позивача чи відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 94 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла до 16.12.1993) колгоспи, інші кооперативні організації, їх об`єднання володіють, користуються і розпоряджаються майном, що належить їм на праві власності, відповідно до їх статутів. Право розпорядження майном, що є власністю колгоспів, інших кооперативних організацій, їх об`єднань, належить виключно самим власникам (ч. 2 вказаної статті). Правовідносини з питань набуття, володіння та реалізації права власності на території України у період часу з 15.04.1991 до 27.04.2007 регулювались Законом України № 697-XII від 7 лютого 1991 року «Про власність». Відповідно до ч. 2 ст. 20 ЗУ № 697-XII суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. (Статтю 20 доповнено частиною другою згідно із Законом N 3180-12 від 05.05.93). Відповідно до абз. 3 п. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95, паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). На підставі абз. 1 п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією (п. 5 Указу № 720/95). Судом встановлено, що [PERSON] з 07.07.1980 був працівником колгоспу «Дніпро» Стецівської сільської ради Чигиринського району, що підтверджено відомостями трудової книжки колгоспника (а.с. 7-8). Відповідно до архівної довідки від 16.11.2020 № 162/04-04 у Книзі реєстрації видачі сертифікатів на земельну частку (пай), що видавалися Стецівською сільською радою у 1996 році, на ім`я [PERSON] дійсно був виготовлений сертифікат серії ЧР № 0123561 на земельну частку (пай) площею 3,78 га, про що зроблено запис за номером 694. У графі навпроти його прізвища підпис про отримання на руки сертифіката та відмітка «Погашено» - відсутні (а.с. 9). Також листом Відділу у Чигиринському районі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області підтверджено, що у вказаному відділі інформація щодо виготовлення, зберігання та отримання сертифікату серії ЧР № 0123561 на земельну частку (пай) площею 3,78 га, розташовану на території Стецівської сільської ради на ім`я [PERSON] відсутня (а.с. 10). Також у відділі відсутня інформація про виготовлення та одержання державного акту на право власності на земельну ділянку та технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельні ділянки на ім`я [PERSON] (а.с. 12). Враховуючи наведені факти та обставини для встановлення факту належності майна або майнових прав позивачеві суд враховує норми законодавства, яким регулювались земельні правовідносини, тобто суд керується нормами Земельного кодексу України (Закон N 562-XII (562-12) від 18.12.90). Відповідно до ч. 9 ст. 5 ЗК України (Закон N 562-XII (562-12) від 18.12.90) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗК України (Закон N 562-XII (562-12) від 18.12.90) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Зі змісту частини 1 статті 23 ЗК України (Закон N 562-XII (562-12) від 18.12.90) вбачається, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. За таких обставин, враховуючи норми чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] на підставі сертифікату серії ЧР № 0123561 набув майнове право - право на земельну частку (пай) площею 3,78 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості). Безпосередньо право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення позивач не набув, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку він не отримував, межі такої земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначені не були. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи наріч (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що [PERSON] набув майнове право на земельну ділянку площею 3,78 умовних кадастрових гектар, натомість у зв`язку з відсутністю у нього оригіналу правовстановлюючого документа - сертифікату, він наразі позбавлений можливості реалізувати набуте ним майнове право. У свою чергу право власності на земельну ділянку він не набув, оскільки така земельна ділянка як об`єкт права власності на момент звернення до суду не існує. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: partial