Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

представник позивача - [PERSON] подав до суду позовну заяву та просить визнати недійсним договір позики, укладений 06 лютого 2020 року між [PERSON] та [PERSON] , нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Міссіяж Оленою Анатоліївною, реєстр № 17; визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 22 від 14 лютого 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Міссіяж Оленою Анатоліївною щодо звернення стягнення заборгованості з [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 14 лютого 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Міссіяж О.А. вчинено виконавчий напис № 22 щодо звернення стягнення заборгованості з [PERSON] за договором позики від 06 лютого 2020 року. 03 березня 2020 року приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. відкрито виконавче провадження № 61442521 за виконавчим написом нотаріуса від 14 лютого 2020 року, реєстр № 22. В межах вказаного виконавчого провадження, 09 вересня 2020 року приватним виконавцем сформовано заявку № 5373 на продаж майна позивача, а саме: двокімнатної квартири [ADDRESS] , шляхом реалізації на електронних торгах. В ході ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження № 61442521, позивачу стало відомо, що підставою вчинення виконавчого напису є договір позики від 06 лютого 2020 року, який нібито було укладено між [PERSON] та [PERSON] . За умовами вказаного договору, позивачу позичено 2000000,00 гривень на строк до 13 лютого 2020 року; позика у вказаний строк погашена не була, тому нотаріусом вчинено виконавчий напис. Проте, позивач договір позики від 06 лютого 2020 року не укладала та не підписувала; грошові кошти від відповідача чи будь-якої іншої особи не отримувала. Відомості вказані у договорі позики від 06 лютого 2020 року не відповідають дійсності. Так, за даними спірного договору позики він укладений 06 лютого 2020 року у м. Дніпро та вказані наступні персональні дані позичальника: [PERSON] ,, паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 22 травня 2015 року Шевченківським РВ ГУ ДМС України в місті Києві, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . Проте, позивач разом зі своїм чоловіком [PERSON] з 1996 року має постійне місце проживання у Федеративній Республіці Німеччина та з 17 квітня 1996 року прийнята на Консульський облік у Посольстві України у ФРН. У період з січня до квітня 2020 року позивач працювала та отримувала заробітну плату у Німеччині. Крім того, на виконання п. 35 Наказу МВС України № 316 від 17 серпня 1994 року, [PERSON] здала до ВВІР свій паспорт громадянина України з одночасним одержанням документів для виїзду за кордон; іншого паспорту громадянина України вона не отримувала. [PERSON] виїхала з території України 13 жовтня 2018 року та повернулася лише 07 листопада 2020 року. Також, відповідно до п. 16 договору позики від 06 лютого 2020 року, договір укладено зі згоди чоловіка позивача - [PERSON] , але його реєстраційний номер облікової картки податків вказаний не вірно. Отже, оскільки [PERSON] не мала волевиявлення на укладення договору позики від 06 лютого 2020 року та не підписувала його, вказаний договір необхідно визнати недійсним. За вказаних обставин позивач змушена звернутися до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 січня 2021 року відкрито провадження по справі. 28 квітня 2021 року представник позивача - [PERSON] подав суду заяву про долучення до матеріалів справи додаткових письмових доказів. Представник позивача - [PERSON] в судовому засідання підтримав вимоги заявлені його довірителем, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Проведення почеркознавчої експертизи вважав за недоцільне. [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення вимог позивача не заперечував та пояснив, що договір із [PERSON] не укладав, грошей не отримував, заяву приватному виконавцю не подавав. Інших пояснень не надав, проведення почеркознавчої експертизи вважав за недоцільне. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Міссіяж О.А. в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Ю.В. в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 06 лютого 2020 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] (паспорт громадянина України [NUMBER] , виданий 22 травня 2015 року Шевченківським РВ ГУ ДМС України в місті Києві, в якому на стор. 10 «Сімейний стан» запис про шлюб відсутній), зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] укладено договір позики, посвідчений 06 лютого 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Міссіяж О.А., реєстр № 17. Відповідно до умов договору позики від 06 лютого 2020 року позикодавець передав у власність позичальника строком до 13 лютого 2020 року грошові кошти в національній валюті гривні в розмірі 2000000,00 гривень, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошей в розмірі 2000000,00 гривень; за домовленістю сторін позика вважається безвідсотковою. Відповідно до п. 10 договору позики від 06 лютого 2020 року, у разі прострочення позичальником свого зобов`язання щодо повернення грошових коштів в повному обсязі позикодавець має право подавати цей договір про стягнення у строки, передбачені чинним законодавством України; звернення стягнення здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса. За п. 11, п. 12 договору позики від 06 лютого 2020 року, позичальник стверджує, що не матиме заперечень проти звернення позикодавця до нотаріуса за вчинення виконавчого напису про безспірне стягнення з нього заборгованості, що виникне у разі невиконання позичальником свого зобов`язання; сторони домовились, що документом, який підтверджуватиме прострочення виконання позичальником зобов`язання та безспірність заборгованості, буде письмове нагадування (у виді заяви) позикодавця про суму заборгованості, яка підлягає поверненню та строк платежу, передане зі зворотним повідомленням позичальникові у порядку, передбаченому ст. 84 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до п. 16 договору позики від 06 лютого 2020 року, цей договір укладено за згодою чоловіка позичальника [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] , викладеної у виді заяви, призначеної для зберігання у справах приватного нотаріуса, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Міссіяж О.А. 06 лютого 2020 року, реєстр № 16; зміст заяви доведено до відома позикодавця. Також судом встановлено, що 14 лютого 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Міссіяж О.А. вчинено виконавчий напис № 22 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] (паспорт громадянина України [NUMBER] , виданий 22 травня 2015 року Шевченківським РВ ГУ ДМС України в місті Києві) на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 2000000,00 гривень, які не сплачені за договором позики, що посвідчений 06 лютого 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Міссіяж О.А., реєстр № 17, зі строком виконання зобов`язання (повернення) до 13 лютого 2020 року (включно). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. відкрито виконавче провадження № 6144 2521 від 03 березня 2020 року за виконавчим написом № 22 від 14 лютого 2020 року. В якості доказів суду надано: інформаційна довідка з Реєстру територіальної громади міста Харкова № 12-0002157-2020, сформована 25 травня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В., за даними якої у Реєстрі територіальної громади міста Харкова відомості щодо [PERSON] , [INFO] ; інформаційна довідка з Реєстру територіальної громади міста Харкова № 12-0002158-2020, сформована 25 травня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В., де вказано, що за інформацією з Реєстру територіальної громади міста Харкова за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] , [INFO] ; копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я [PERSON] серії [NUMBER] , що виданий 06 червня 2013 року, орган, що видав 2DЕU1 з особливим відмітками: «Постійне проживання Німеччина»; «17 квітня 1996 року прийнята на Консульський облік у Посольстві України у ФРН»; витяг даних з бази «Аркан» за даними якого [PERSON] в`їжджала на територію України 30 вересня 2018 року; 13 жовтня 2018 року; 07 листопада 2020 року; витяг з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», за даними якого громадянин України [PERSON] , [INFO] у період з 01 січня 2018 року до 04 грудня 2020 року перетинала кордон України за паспортом громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] у пункті пропуску «Бориспіль-D»; дата в`їзду - 30 вересня 2018 року; дата виїзду - 13 жовтня 2018 року; у пункті пропуску «Київ (Жуляни)»: дата в`їзду - 07 листопада 2020 року, дата виїзду - 24 листопада 2020 року; трудова угода, укладена 06 серпня 2016 року між Сервіс концепт Збереження цінностей - Управління будівлями - Живе обслуговування та [PERSON] , [INFO] , та розрахунок нарахування заробітної плати [PERSON] від 11 лютого 2020 року; 10 березня 2020 року; 09 квітня 2020 року 11 травня 2020 року (переклад угоди з німецької мови на українську зроблений перекладачем Андрюшиною О.К., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємельяновою І.Г., реєстр № 15093); копія картки фізичної особи платника податків на ім`я [PERSON] , [INFO] , за даними якої РНОКПП останнього: [NUMBER] ; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 12020100100007137, дата реєстрації: 08 листопада 2020 року за заявою [PERSON] про те, що 08 листопада 2020 року у невстановлений час та невстановленому місці, група невстановлених осіб намагається заволодіти чужим майном шахрайським шляхом, використовуючи підроблені документи, а саме квартирою [ADDRESS] , яка на правів власності належить [PERSON] ; Також суду надано: копія інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS] , виготовлена Київським міським бюро технічної інвентаризації; заява [PERSON] про прийняття виконавчого напису на виконання; заявка приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. № 5373 від 09 вересня 2020 року; скріншот з сайту СЕТАМ; копія наказу № 3949/7 від 12 листопада 2019 року про проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Міссіяж О.А.; список державних реєстраторів та нотаріусів, яким анульовано доступ до державних реєстрів за даними якого під № 135 вказана Міссіяж О.А. (св. 5305) Наказ МЮУ № 4003/5 від 13 грудня 2019 року, ЄДР; та під № 136 вказана Міссіяж О.А. (св. 5305) Наказ МЮУ № 1344/5 від 08 квітня 2020 року, РРП. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Зі змісту оспорюваного договору позики від 06 лютого 2020 року вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму позики, дату її надання, строк повернення та умови її надання; договір позики укладений у письмовій формі, підписаний сторонами та посвідчений нотаріально. Оспорюючи вказаний договір позивач посилається лише на відсутність волі позивача для укладення такого договору та вказує, що не підписувала вказаний договір, але безспірних доказів, на підтвердження того, що в нотаріально посвідченому договорові підпис вчинено іншою особою, позивач не надала і її представник у судовому засіданні вказав, що відсутня необхідність проведення почеркознавчої експертизи, право на проведення якої йому було роз`яснено судом. За викладених обставин, проаналізувавши інші надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про визнання недійсним договору позики від 06 лютого 2020 року, при цьому враховує, що позивачем не надано доказів, що у відношенні нотаріуса ухвалено обвинувальний вирок за вчинення службового злочину, а інші докази на які посилається позивач, зокрема інформація Державної прикордонної служби, довідки про виконання роботи за межами території держави Україна, анулювання доступу нотаріуса до державних реєстрів, відкрите кримінальне провадження за фактом шахрайства, не є безспірними і жодним чином не вказують, що підпис на договорі не належить позивачу. Також суд розцінює критично і не приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки він також не надав доказів, що у нотаріально посвідченому договорі стоїть не його підпис, призначення почеркознавчої експертизи вважав за недоцільне. Також суд відмовляє в задоволенні вимог позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Статтею 88 цього Закону України визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999р. № 1172 (далі по тексту - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. Аналізуючи вищевказані норми закону та враховуючи, що позивач просила скасувати виконавчий напис нотаріуса посилаючись тільки на недійсність правочину, як похідної дії від укладеної угоди, і не зазначає інших обставин, суд відмовляє в задоволенні вказаної вимоги, оскільки судом відмовлено в задоволенні вимог про визнання недійсним договору позики від 06 лютого 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Міссіяж О.А., реєстр № 17, а суд розглядає справи в межах заявлених вимог. Таким чином суд повністю відмовляє в задоволенні позовних вимог та питання про розподіл судових витрат вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, а саме відносить за рахунок позивача.

Outcome: dismissed