Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом до відповідача, вказуючи, що уклав з [PERSON] договір № б/н від 14.02.2013 року, відповідно до якого відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 4700 грн. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. Свої зобов`язання позивач виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів внесення грошей на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Відповідач своєчасно не виконав зобов`язання, не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням. Станом на 20.09.2020 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 13518,24 гривень, яка складається з 2875,97 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 1005,04 грн.- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 9637,23 грн.- нарахована пеня. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 13518,24грн., а також просить стягнути судовий збір в розмірі 2102,00 грн. 17.11.2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи провести без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи до суду не надавала. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням по справі заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Так в судовому засіданні встановлено, що 14.02.2013 між АТ КБ «ПриватБанк» (який є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк» (який, в свою чергу, є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк») згідно статуту АТ КБ «ПриватБанк» від 11.06.2018) та відповідачем [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви був укладений кредитний договір б/н про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 16,14). Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки позивачем [PERSON] неодноразово змінювався кредитний ліміт, так з 14.02.2013року він складав 300 грн., з 10.08.2013 року - 2000 грн., з 11.08.2013 року - 3200 грн., з 25.10.2013 року - 4200 грн., з 20.11.2013 року - 4700 грн(а.с.14). Відповідач власним підписом у заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі - Умов, розміщених сайті: https://privatbank.ua), а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Умови та Правила надання банківських послуг, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт додані банком до позовної заяви (а.с.17-43). Проте, у анкеті-заяві не зазначено, яку саме кредитну карту отримала відповідач (від чого залежать і умови кредитування), розмір місячної/річної відсоткової ставки), що не дає можливості перевірити правильність нарахованих баком щомісячних відсотків за договором (а.с. 16 зворот). Як вбачається з довідки банку відповідачу [PERSON] були оформлені наступні кредитні картки: [NUMBER] із строком дії з 14.02.2013 до 08/16, [NUMBER] із строком дії з 17.10.2013 до 06/17 та [NUMBER] із строком дії з 08.07.2016 до 10/18 (а.с.15). Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 20.09.2020 становить 13518,24 гривень, яка складається з 2875,97 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 1005,04 грн.- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 9637,23 грн.- нарахована пеня(а.с.6-13). Також з долученої до матеріалів справи виписки за договором б/н, укладеним з [PERSON] , станом на 22.09.2020 у відповідача існує заборгованість у розмірі 13518,24 грн, останній платіж у погашення кредиту відповідачем було здійснено 15.12.2017 (а.с.51-64). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встанолених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено упункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно положень статті 634ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.633, 634ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17. Згідно ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно Розпорядження КМУ № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», в переліку міст, де проводиться антитерористична операція, зазначено смт. Мангуш. Так, враховуючи, що відповідач зареєстрована в смт. Мангуш, Мангушського району Донецької області, нарахування 9637,23 грн. пені на суму заборгованості за кредитним договором укладеним з [PERSON] є неправомірним, тому дані вимоги не підлягають задоволенню. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). АТ КБ «Приватбанк», звернувшись із вимогою про погашення кредиту, просив окрім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути відсотки по ст.625ЦК України за несвоєчасну сплату кредиту. Обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, позивач, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, що почала діяти з 01.03.2019 року, згідно якої сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181 дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту в розмірі 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд». При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо відповідальності за прострочення виконання зобов`язань, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем. До того ж, приймаючи до уваги те, що представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу без його участі, враховуючи передбачену ст. 12 ЦПК України змагальність сторін, суд позбавлений можливості перевірити наданий позивачем розрахунок заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, оскільки а ні в позовній заяві, а ні в самому розрахунку не приведені роз`яснення, формули яким чином він здійснений, за якою відсотковою ставкою та за який період (початок та кінець), а тому вважає даний розрахунок не обґрунтованим і відмовляє в часті стягнення з відповідача заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача: 2875,97 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 2875,97 грн. х 100% / 13518,24 грн. ціни позову = 21,27%), тобто 21,27% від суми сплаченого судового збору (21,27% х 2102,00 грн. / 100% = 447,10 гривень), що складає 447,10 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial