Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] звернувся до суду 29.12.2015р. з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором №145М/2007 від 18.12.2007р. в розмірі 29338,64 доларів США (далі - дол.), що за курсом 22,86 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.10.2015р. складає 670681,39грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачі порушили умови кредитного договору в частині порядку та строків повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом. В судове засідання відповідачі не зявились, про причини неявки суд не повідомили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку (а.с.3). Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 03.09.2013р. №3257-О, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій також зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.39). Відповідно до ст.224 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 18.12.2007р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений кредитний договір №145м/2007 (а.с.13-16), відповідно до якого позичальник отримав кредит на споживчі потреби в розмірі 18000дол. з терміном повернення кредиту не пізніше 18.12.2012р.. Укладеним між сторонами кредитним договором передбачені наступні умови: -позичальник зобовязується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п.2.3.1, 2.3.2, 4.1-4.4, 4.11, 4.12 Договору та здійснювати погашення кредиту в дату сплати відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, що зазначені в Додатку №1 (п.2.2.2, 2.2.3 Договору); -за користування кредитом у період до дати погашення кредиту згідно п.п.1.3, 2.2.3, 2.3.2, 2.3.3, 2.3.6, 2.3.9, 2.4.1, 4.11 Договору, позичальник сплачує відсотки в розмірі 16% річних (п.4.1), а при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту він сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 32% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п.4.3); -погашення кредиту та відсотків за його користування здійснюється у валюті кредиту, а сплата неустойки в гривні за курсом НБУ на день здійснення платежу (п.4.7); -при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань по сплаті відсотків за користування кредитом, строків повернення кредиту, позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який виплачується пеня. Сплата пені здійснюється в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату нарахування (п.6.1); -при порушенні позичальником зобовязань, передбачених п.п.2.2.7, 2.2.8, 2.2.11 Договору, позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення штраф в розмірі 2% від суми отриманого кредиту. Сплата штрафу здійснюється в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату нарахування (п.6.2); -нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобовязань, передбачених п.п.6.1, 6.2, 6.3 здійснюється протягом трьох років від дня, коли це зобовязання повинне було бути виконане позичальником (п.6.4); -при порушенні позичальником будь-якого з грошових зобовязань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів, у зв'язку з чим банк буде змушений звернутися до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250грн + 5% від суми позову (п.6.6); -договір діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобовязань сторонами договору (п.7.1). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір поруки №ДП 1-145м/2007 від 18.12.2007р. (а.с.19). Договором поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафі, пені та інших платежів, відшкодування збитків (п.2). Договір діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором. Сторони дійшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу, встановлюється у пять років з моменту порушення взятого зобовязання боржником за кредитним договором (п.12). Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав та видав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 18000дол. (а.с.18). [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором вчасно не виконав, оскільки з грудня 2008р. по лютий 2011р. взагалі не здійснював ніяких платежів на погашення кредитної заборгованості. В період з лютого 2011р. по вересень 2012р. на погашення кредитної заборгованості було здійснено сім платежів на загальну суму 5048,64дол.. Зазначені обставини підтверджуються наданим позивачем розрахунковим листом заборгованості за кредитним договором №145м/2007 від 18.12.2007 (а.с.7-8). Рішенням суду від 08.12.2009р. з відповідачів солідарно стягнуто заборгованість по кредитному договору в розмірі 16758,91дол., яка складається з заборгованості по тілу кредиту - 15696дол., по відсоткам за користування 993,59дол. та штрафу 69,32дол.. Підставою для дострокового стягнення заборгованості стало порушення позичальником строків та порядку здійснення платежів з повернення кредитної заборгованості (а.с.4). Рішенням суду від 27.12.2010р. з відповідачів солідарно стягнуто заборгованість за період з 08.04.2009р. по 12.10.2010р. по кредитному договору в розмірі 6960дол. з яких 4668,68дол. заборгованість по відсотках, 1959,89дол. пеня, 331,43дол. та 250грн штраф. Підставою для стягнення зазначених сум стало порушення позичальником строків та порядку здійснення платежів з повернення кредитної заборгованості (а.с.5-6). До теперішнього часу відповідачі так і не виконали в повній мірі своїх кредитних зобовязань у зв'язку з чим 12.11.2015р. позивач направив відповідачам повідомлення про свій намір звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості та збитків (а.с.10-12). Оскільки відповідачі ухиляються від виконання покладених на них обовязків з повернення кредитних коштів позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості за кредитним договором внаслідок порушення позичальником своїх зобовязань сума заборгованості складає 44759,66дол., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 10822,28дол, за процентами за користування кредитом 15966,51дол, пеня за несвоєчасність виконання зобовязання 17970,87дол, штраф 1407,50дол. Від цієї суми позивач просить відрахувати суму в розмірі 16828,51дол, що вже стягнута рішеннями судів від 08.12.2009р. та 27.12.2010р., і остаточно стягнути з боржників суму в розмірі 29338,64дол.. Тож спір виник з кредитних правовідносин, що регулюються положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК). Стосовно вимог до [PERSON] суд зауважує, що за змістом частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК). Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Судом встановлено, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки пунктом 11 цього договору установлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором. Як вбачається з п.1.3 кредитного договору термін повернення кредиту зазначений як «не пізніше 18.12.2012р.». Таким чином, встановлений ч.4 ст.559 ЦК шестимісячний строк предявлення вимоги до поручителя має обраховуватись саме від цієї дати і спливає 18.06.2013р.. За таких обставин вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] не підлягають задоволенню. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постановах від 23.12.2015р. по справі 6-436цс15, від 25.11.2015р. по справі №6-1904цс15, які згідно ч.1 ст.3607 ЦПК є обовязковими при застосуванні подібних норм права. Щодо вимог до [PERSON] суд зауважує наступне. Згідно із статтею 599 ЦК зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. У статті 611 ЦК зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Так, п. 6.1 договору передбачено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів чи/та сплати відсотків позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який виплачується пеня. Сплата пені здійснюється в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату нарахування. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Таку правову позицію виклав ВСУ в своїй постанові від 23.09.2015р. у справі №6-1206цс15. За таких обставин, у зв'язку з фактичним невиконанням [PERSON] кредитних зобовязань перед позивачем, банк правомірно здійснив нарахування йому процентів, пені та штрафів за кредитним договором. Разом з тим, у звязку з порушенням [PERSON] строків повернення кредиту позивач реалізував своє право на дострокове стягнення кредитних коштів у зв'язку з чим в розмірі 15696дол. стягнуто з відповідача на користь позивача рішенням суду від 08.12.2009р.. Крім того, рішеннями суду від 08.12.2009р. та від 27.12.2010р. з [PERSON] солідарно з [PERSON] стягнуто на користь позивача наступні суми заборгованості за кредитним договором: проценти за користування кредитом 993,59 та 4668,68дол., пеня за несвоєчасне виконання зобовязань 69,32 та 1959,89дол.. З наданого позивачем суду розрахунку заборгованості за кредитом (а.с.7-8) вбачається, що цей розрахунок здійснений за весь період дії кредитного договору. Отже частина заявлених позивачем вимог вже розглянута судом і ці суми стягнуті з відповідачів, тому суд вважає що стягненню з [PERSON] на користь банку підлягає сума заборгованості по процентам за користування кредитом та пеня, зменшені на суми, що вже розглянуті та стягнуті іншими судовими рішеннями. Отже задоволенню підлягають вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 10304,24дол. (15966,51 (993,59+4668,68)) та пеня за порушення боржником строків повернення кредиту в розмірі 15944,66дол. (17970,87 (69,32+1959,89)), що разом складає 26248,90дол.. У зв'язку з цим, відповідно до 6.6 кредитного договору розмір штрафу, що підлягає стягненню з відповідача на користь банку складає 1323,38дол. (1312,44 + 10,94). Тож на підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ч.1 ст.192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Відповідно до розяснень, викладених у п.14 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Частиною другою ст.533 ЦК передбачено, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В позовній заяві позивач заявив вимоги про стягнення заборгованості в гривні за курсом НБУ станом на 28.10.2015р., тобто на момент виникнення вимоги та розрахунку заборгованості. Згідно розпорядження НБУ від 28.10.2015р. курс гривні до долара США складає 22,86грн (а.с.9). За таких обставин, сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 27572,28дол., що еквівалентно 630302,32грн. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 10060,22грн, тож з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 9456,60грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial