Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] . 01.07.2019 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом в інтересах непоновнолітньої [PERSON] та її законного представника [PERSON] до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , в якому просить: зобов`язати відповідачів не чинити позивачу перешкоди у здійсненні права користування житловим будинком [ADDRESS] , надати ключі від даного будинку, вселити у спірний будинок, та визначити спільний порядок користування вказаного будинку з відповідними господарськими будівлями та побутивоими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] , виділивши [PERSON] , в особі законного представника [PERSON] , наступні житлові приміщення 1-5 житлова кімната площею 23,4 кв.м., 1-6 житлова кімната площею 11,8 кв.м., 1-7 коридор площею 10.1кв.м. 1-8 ванна кімната площею 4,3 кв.м., 1-9 вбиральня площею 1,5кв.м. інші приміщення будинку та підсобні приміщення залишити в спільному користуванні. Обгрунтовуючи вимоги тим, що [PERSON] , батько [PERSON] , являвся власником 7/18 часток житлового будинку [ADDRESS] . 31 серпня 2015 року [PERSON] подарувала йому вказану частину житлового будинку відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Устименко В.Т. та зареєстрованого в реєстрі за №1154. Відповідно до Витягу № 43017856 від 31 серпня 2015 року з Державного реєстру речових прав па нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] зареєстровано право власності та внесено відомості до державного реєстру. Іншими співвласниками житлового будинку є [PERSON] та [PERSON] . В сукупності відповідачі володіють 11/18 частиною спірного житлового будинку, але право власності на цю частину житлового будинку у встановленому законодавством порядку в них не зареєстровано. [INFO] [PERSON] помер, спадкоємцем майна, що є предметом спору після смерті [PERSON] , стала його донька [PERSON] . Її законним представником є матір - [PERSON] . Як зазначив позивач на даний час відповідачі користуються всім житловим будинком, не надаючи позивачу, який також є співвласником будинку, можливості доступу до будинку. Позивач зареєстрована та має намір разом із матір`ю проживати в житловому будинку, оскільки вона є власником, однак, відповідачі їй в цьому перешкоджають, що і змусило позивача звернутися до суду за захистом порушеного права. Ухвалою суду від 03.07.2019 року відкрито провадження в справі, ухвалою від 24.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (а.с.24-25, 51-52). У судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити з підстав викладених в заяві. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] , проти вимог позивача заперечували, зазначивши при цьому, що в судді перебуває справа про поділ житлового будинку в натурі, надавши до суду письмові відзиви на позов (а.с. 31-33, 36-38). Від позивача відповіді на відзив до суду не надходило. 09.10.2019 року до суду подано до суду заяву відповідачем [PERSON] про залучення якості третьої оособи [PERSON] 09.10.2019 року до суду подано до суду заяву відповідачем [PERSON] про залучення якості третьої оособи [PERSON] як законного представника [PERSON] 10.10.2019 року до суду подано до суду заяву відповідачем [PERSON] про залучення якості третьої оособи [PERSON] як законного представника [PERSON] 06.11.2019 року до суду від [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В судовому засіданні 07.11.2019 року розглянуто клопотання про залучення третіх осіб, та ухвалою суду, з занесенням до журналу судового засідання від 07.11.2019 р., відмовлено в задоволенні клопотання про залучення третіх осіб. Ухвалою суду, з занесенням до журналу судового засідання від 07.11.2019 року, відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про виклик та допит свідків. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] подарувала [PERSON] 7/18 часток житлового будинку [ADDRESS] відповідно до договору дарування, посвідченого Устименко В.Т. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1154 (а.с. 5-6). [PERSON] являвся власником 7/18 часток житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 7). [INFO] [PERSON] помер (а.с.12). Спадкоємцем майна, що залишилось після смерті [PERSON] , стала його донька - [PERSON] (а.с. 13, 14). Встановлено, що [PERSON] є законним представником [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.82) і не оспорюється учасниками процесу. Згідно рішення Святошинського районного суду м.Києва від 26.12.2008р. у справі №2-1115/2008р. за [PERSON] визнано право власності на 7/18 частин будинку [ADDRESS] (а.с. 84-98). На даний час в спірному будинку зареєстровані неповнолітня [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 18, 22). З приводу захисту свого права власності, позивач звертался до органів поліції, однак, це позитивних результатів не дало (а.с. 15, 16, 17). Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до частин 1, 2 с. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У даному випадку право власності на будинок виникло і зареєстровано у встановленому законом порядку. Позивач є співвласником вказаного будинку та має право користування житловим приміщенням в цьому домі та право проживання в ньому. Як встановлено в судовому засіданні, незважаючи на відсутність законних правових підстав, відповідачі не допускають до нього позивача. Будь-яких конкретних правових доказів про повне або часткове спростування позовних вимог та які б свідчили про дотримання ними зазначених норм права, відповідачі суду не надали і судом таких доказів не здобуто. Тому позовні вимоги про усунення перешкод шляхом вселення суд вважає обґрунтованими. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За відсутності згоди порядок володіння та користування майном визначається судом за позовом одного або декількох співвласників. Таким чином, підставою для звернення до суду з позовом про визначення порядку володіння та користування майном, яке перебуває у спільній частковій власності одного із співвласників, є відсутність згоди щодо порядку володіння та користування таким майном з іншими співвласниками. Звернення до суду із позовом про визначення порядку володіння та користування майном є одним із прав власника, передбаченим ст. 319, 358 ЦК України. Оскільки порядок користування між співвласниками не визначений ні за їхньою згодою, ні за рішенням суду, тому право користування спірним будинком може бути реалізовано шляхом вселення, інші вимоги не відповідають положенням ст.ст.317, 319, 391 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, з урахуванням обставин справи, наданих сторонами доказів, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, лише в частині вселення, в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial