Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно умов якого Банк надав кредит в розмірі 17 000,00 дол.США на строк до 02.07.2013 року зі сплатою процентів у розмірі 12,49% річних. В забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за вказаними кредитними договорами між Банком та відповідачем 02.07.2007 року був укладений договір застави автотранспортного засобу. Внаслідок невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, за ним виникла заборгованість. 12.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за вказаним вище кредитним договором. На підставі викладеного, представник позивача просить, з урахуванням уточнень, стягнути заборгованість по тілу кредиту у розмірі 10 984,33 дол.США (еквівалент 173 662,31 грн.), пеню у розмірі 930 682,51 грн. та судовий збір. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги у повному обсязі, додатково пояснивши при цьому, що 23.01.2015 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 02.07.2007 року було реалізовано заставне майно на суму 5200,52 дол.США, з яких 3189,83 дол.США направлено на погашення процентів та 2001,63 дол.США направлено на погашення заборгованості по тілу кредиту. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в межах трирічного строку позовної давності у розмірі 8871,54 дол.США. А, враховуючи реалізацію предмета застави за 5200,52 дол.США, вважає, що остаточно стягненню з нього підлягає заборгованість у розмірі 3671,02 дол.США. Також просив зменшити розмір нарахованої пені до 29 019,42 грн., оскільки вона значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. На підставі викладеного, просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову стосовно тієї частини зобов'язань, строк за якими сплинув, зменшити розмір пені та стягнути з нього сплачений позивачем судовий збір. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази кожний окремо та у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 02 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №СL-701/638/2007. Згідно п. 1.1 ч.2 Кредитного договору, в порядку передбаченому цим договором Банк надає позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначених у частині №1 цього договору, а позичальник зобов'язується прийняти кредит, належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі зобов'язання, як вони визначені в договорі. Відповідно до Частини №1 кредитного договору банк надає позичальнику кредит у розмірі 17 000,00 доларів США на придбання автомобіля, строком до 02.07.2013 року. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 зазначеної вище статті, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Банк взяті на себе зобов'язання виконав в повному обсязі. Відповідно до умов кредитного договору за користування кредитними коштами Відповідач зобов'язався щомісяця сплачувати фіксовану процентну ставку у розмірі 12,49% річних. Пунктами 1.4.1.5, 1.4.1.5.1, 1.4.1.5.2, 1.4.1.5.3 Договору передбачено, що у випадку порушення Позичальником своїх зобов'язань, встановлених будь-яким з п.п. 2.3.7, 2.3.8, 2.3.8.1 цього Договору, Фіксована процентна ставка чи Фіксований відсоток підвищується на 4% річних за кожні дванадцять місяців невиконання чи неналежного виконання будь-якого з п.п 2.3.7, 2.3.8, 2.3.8.1, 2.3.10 цього Договору. Таке підвищення не потребує укладення будь-якого додаткового договору до цього Договору у новій редакції та Сторони згодні з таким підвищенням по відношенню до всієї неповернутої суми Кредиту. При цьому процентна ставка по Кредиту підлягає коригуванню в перший Банківський день місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено порушення будь-якого з вищевказаних зобов'язань Позичальника. Зменшення процентної ставки можливе тільки з взаємної згоди Сторін при укладенні відповідного додаткового договору до цього Договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до п. 1.5.1 кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі Платежу та не пізніше Дати Платежу, шляхом внесення готівки в касу банку, або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Пунктом 2 частини №1 Договору встановлено, що розмір платежу складається із суми нарахованих процентів на фактичну суму Кредиту за фактичну кількість днів користування Кредитом та частини суми Кредиту, що підлягають сплаті щомісячно у розмірі 236,12 дол.США. При цьому у п.2 частини 1 Договору встановлено, що датою платежу є друге число кожного календарного місяця. Пунктом 1.5.1.2 Договору передбачено, що якщо дата платежу припадає не на Банківський день, платежі здійснюються Позичальником в Банківський день, наступний за таким не Банківським днем. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 1.5.1.3 Договору передбачено, що при надходженні до Банку коштів для виконання Боргових зобов'язань Банк направляє такі кошти на погашення Боргових зобов'язань в наступній черговості: прострочені проценти за користування Кредитом; проценти, нараховані на прострочену до повернення суму Кредиту; прострочена до повернення сума Кредиту; пеня за несплату в строк процентів; пеня за неповернення в строк суми Кредиту; строкові проценти за користування Кредитом; штраф за нецільове використання Кредиту; сума основного боргу за Кредитом. Умовами Договору встановлено, що за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим Договором строки, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно Договору. (п. 3.1.1 Договору). Приписами цивільного законодавства передбачено, що Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений строк. Згідно із статтею 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору №СL-701/638/2007, 02 липня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») та [PERSON] було укладено Договір застави №РСL-701/638/2007 Згідно п. 1.1, 2.1 Договору застави застава за цим договором забезпечує вимоги Заставодержателя щодо сплати Заставодавцем кожного із всіх його платіжних зобов'язань у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі. Для забезпечення повного і своєчасного виконання Заставодавцем Боргових зобов'язань, Заставодавець надає Заставодержателеві у заставу Предмет застави, визначений у ст. 3 цього Договору. Заставлене майно залишається у володінні та користуванні Заставодавця. Згідно п.3.1 Договору застави, предметом застави є легковий автомобіль: КІА СЕRАТО, реєстраційний [NUMBER] рік випуску - 2007, колір - чорний, кузов [NUMBER], тип - легковий седан-в. Згідно виконавчого напису від 18.03.2010 року №2331, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] запропонувала звернути стягнення на рухоме майно: автомобіль КІА СЕRАТО, реєстраційний [NUMBER] рік випуску - 2007, колір - чорний, кузов [NUMBER], тип - легковий седан-в, що належить на праві власності [PERSON]. Зазначене рухоме майно на підставі договору застави, посвідченого 02.07.2007 року ПН ХМНО [PERSON] за реєстром № 824, передане в заставу Публічному акціонерному товариству «ОТП Банк», яке є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», строк платежу за яким настав 13.03.2010 року. Доказів того, що виконавчий напис визнаний таким, що не підлягає виконанню відповідачем суду не надано. Відповідно до вимог п.4 ч.2 ст.17 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчі написи нотаріуса підлягають виконанню державною виконавчою службою. Так, згідно матеріалів справи, 10.09.2010 державним виконавцем Дзержинського відділу ДВС ХМУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 21272828 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса від 18.03.2010 року №2331. Постановою старшого державного виконавця Дзержинського відділу ДВС ХМУЮ від 28.04.2011 року було зупинено зазначене вище виконавче провадження у зв'язку із зверненням представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» із заявою про заміну сторони виконавчого провадження. Також, в судовому засіданні було встановлено, що 12 листопада 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю. Відповідно до умов даного договору продавець продає (переуступає) покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у додатку №1 до цього договору), а покупець приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь продавця винагороду. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до [PERSON]Ю, за кредитним договором №СL-701/638/2007 від 02.07.2007 року. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 23.10.2014 року замінено стягувача ПАТ «ОТП Банк» правонаступником - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у виконавчому провадженні про звернення стягнення на рухоме майно: транспортний засіб, відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса №2331, виданого 18.03.2010 року. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно матеріалів справи, 23 січня 2015 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №СL-701/638/2007 від 02.07.2007 року було реалізовано заставне майно - автомобіль КІА СЕRАТО, реєстраційний [NUMBER] рік випуску - 2007, колір - чорний, кузов [NUMBER], тип - легковий седан-в за суму 82 000 грн., що в еквіваленті складає 5200,52 дол.США., з яких 3189,83 дол.США направлено на погашення процентів та 2001,63 дол.США направлено на погашення заборгованості по тілу кредиту, що вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Ці обставини визнані у судовому засіданні сторонами по справі, а отже в силу ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Внаслідок неналежного виконання [PERSON] умов вказаного вище кредитного договору, з урахуванням продажу заставного майна, станом на 02.07.2013 року (дата остаточного повернення кредиту - п.2 частина 1 Кредитного договору) за ним виникла заборгованість по тілу кредиту у розмірі 10984,33 дол.США (що згідно курсу НБУ станом на 27.01.2015 року складає 173662,31 грн.), заборгованість по пені, з урахуванням уточнень позивача, у розмірі 930 682,51 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком. У своїх поясненнях відповідач посилався на пропуск позивачем трирічного строку позовної давності щодо вимог про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що останній платіж ним було зроблено 04.12.2008 року, а з відповідним позовом позивач звернувся до суду лише 08.11.2013 року. Суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача про застосування до спірних правовідносин трирічного строку позовної давності, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). При цьому законодавством встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1,3 ст. 264 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, 23 січня 2015 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем було сплачено 3 189,83 дол.США в погашення заборгованості по відсоткам та 2001,63 дол.США - в погашення заборгованості по тілу кредиту, що свідчить про визнання [PERSON] свого боргу за вказаним кредитним договором. Відтак початок перебігу позовної давності після його переривання у зв'язку зі сплатою відповідачем заборгованості 23.01.2015 року, розпочався заново саме з 23.01.2015 року, а тому й підстави для відмови у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності відсутні. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по тілу кредита за Кредитним договором у сумі 173662,31 грн. Що стосується стягнення з відповідача пені суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. При цьому, відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому законодавець не наводить переліку обставин, які мають істотне значення. Це питання вирішується із врахуванням конкретної ситуації. Такими обставинами можуть бути традиційний розмір неустойки, який зустрічається в практиці ділового обороту; форма і ступінь вини боржника, рівень виконання зобов'язання боржником перед кредитором; ступінь поширеності такого порушення в діловому обігу; рівень інфляції протягом часу, коли зобов'язання повинно було бути виконано, і до його фактичного виконання чи до моменту прийняття судового рішення; середня банківська ставка за користування кредитами; відповідність допущеного відповідачем порушення розміру неустойки. Застосоване у нормі ч.3 ст.551 ЦК України поняття «значно» є оціночним і має конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Згідно розрахунку позивача пеня за несвоєчасне виконання умов кредитного договору №СL-701/638/2007 від 02.07.2007 року становить 930 682,51, тоді як розмір заборгованості за договором по тілу кредиту становить 173 662,31 грн. Вирішуючи питання про можливість зменшення розміру неустойки (пені), суд враховує ступінь вини боржника у порушенні зобов'язання. Також серед обставин, які в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України є підставою для зменшення судом розміру нарахованої відповідачеві неустойки (пені) суд виділяє поширеність в діловому обігу неповернення і несвоєчасного повернення боржниками позичених коштів, а також не співмірність неустойки розміру основного боргу, а тому вважає розраховану позивачем належну до стягнення з відповідача на його користь суму пені завищеною і такою, що з урахуванням принципів розумності та справедливості, може бути зменшена судом. Частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини 4 статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. З урахуванням викладеного, враховуючи, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки по вказаному вище кредитному договору до розміру, який визнаний відповідачем, а саме - 29 019,42 грн. Також, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 3441,00 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 256, 257, 261, 264, 514, 516, 517, 525-527, 530, 549, 610, 611, 1048-1050, 1054 ЦК України, та

Outcome: partial