Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що [INFO] року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON]. Згідно актового запису про смерть №7989 від 08 листопада 2014 року мати дитини - [PERSON] померла в березні 2014 року. Згідно даних кримінального провадження №12014040670000599 батько дитини - [PERSON] підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.27, п.п.6, 11 ч.2 ст.115 КК України, та відносно нього в даний час діє запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Дитина перебуває на первинному обліку управління служби у справах дітей Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради, та рішенням комітету якої від 21.11.2014 року №325 дитині був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. 14.11.2014 року батько дитини [PERSON] написав письмову заяву про надання дозволу на опіку та подальше проживання його сина з [PERSON], після чого, в листопаді 2014 року службою у справах дітей виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради дитина була тимчасово влаштована до [PERSON]. Крім того, рішенням колегії Приморської районної адміністрації Маріупольської міської Ради від 26 листопада 2014 року №230 опікуном дитини [PERSON] призначено [PERSON], яка є бабусею дитини по лінії матері. Вважає, що прийняте рішення про призначення [PERSON] опікуном порушує його права, свободи та інтереси, як законного представника дитини, а також безпосередньо інтереси дитини, оскільки на момент ухвалення рішення не було додержано передбаченого законом порядку, не враховано бажання дитини, не встановлено можливість чи неможливість висловлення дитиною власної думки стосовно призначення опікуна. Крім того, на момент прийняття рішення [PERSON] не мала місця роботи та для свого призначення опікуном надала службі у справах дітей завідомо підроблену довідку про доходи. Також, на думку позивача умови проживання [PERSON], зафіксовані в акті обстеження від 19.11.2014 року, не відповідають інтересам дитини, договір найму житлового приміщення не відповідає вимогам чинного законодавства. На думку позивача весь цей час опікун [PERSON] фактично не дбала про підопічного, не забезпечувала дитину, не здійснювала повноваження та не виконувала жодних обов'язків опікуна. Просив скасувати рішення колегії Приморської районної адміністрації Маріупольської міської Ради від 26 листопада 2014 року №230 про призначення [PERSON] опікуном [PERSON], [INFO]. В суді представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив позов задовольнити. В обґрунтування зазначив, що відповідач не додержався порядку встановлення опіки, не з'ясував думку дитини, не дотримався прав дитини. Опікуном не може бути визнано особу, яка не має постійного заробітку, а на момент прийняття оскаржуваного рішення [PERSON] не була працевлаштована та не мала доходу, що підтверджується відповіддю органу фіскальної служби. Крім того, вона не мешкає в місті Маріуполі, де обстежувались житлові умови, а мешкає в м.Дніпропетровську. Також, під час судового розгляду свідок [PERSON], яка доводиться донькою [PERSON], пояснила, що її згода під час вирішення питання про встановлення опіки не була вільною та дана під примусом матері. Зараз в м.Дніпропетровську вирішується питання про усиновлення дитини дружиною [PERSON] - [PERSON], яка має всі умови для того, щоб захистити інтереси дитини та забезпечити належний її розвиток. Позивач [PERSON], який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав заявлений позов та просив його задовольнити. Суду пояснив, що перебував з [PERSON] у фактичних шлюбних стосунках з 2010 року. В 2011 році в них народився син [PERSON], однак [PERSON] виявила бажання мати статус одинокої матері та відомості у свідоцтво про народження дитини були внесені за її заявою. Вона з дітьми мешкала в місті Дніпропетровську, в квартирі, яка належить його матері, а він її забезпечував матеріально. В березні 2014 року [PERSON] зникла та приїхала її мати - [PERSON] Він погодився на те, щоб вона жила у квартирі його матері з дітьми та деякий час надавав їй матеріальну допомогу. Через деякий час між ними стали виникати конфлікти, на його думку вона погано піклувалась про дитину, висловлювала недовольство тим, що він приходив до цієї квартири, внаслідок чого раптово поїхала в м.Маріуполь разом з дітьми, повідомивши, що везе дітей на відпочинок на море. В той же час за рекомендацією знайомих він звернувся до суду із заявою про встановлення свого батьківства. В подальшому [PERSON] повернулась м.Дніпропетровська та повернула дитину, яку було тимчасово передано за його письмовою згодою його першій дружині - [PERSON], яка піклується про дитину до теперішнього часу та забезпечує дитину всім необхідним. На момент прийняття рішення органом опіки він перебував у слідчому ізоляторі. Рішення про встановлення [PERSON] опікуном дитини вважає незаконним, оскільки у [PERSON] не має належного житла, не має постійної роботи та доходу, її житлові умови в квартирі - «малосімейці» є досить незадовільними та там не має умов для проживання дитини. Не заперечував, що він мешкає за іншою, ніж син [PERSON], адресою у м.Дніпропетровську, та має ще дітей від іншої жінки. Представник відповідача - Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради [PERSON] в суді позов визнала, однак не з підстав, зазначених у позовній заяві, та зазначила, що оскаржуване рішення було прийнято на законних підставах, однак не було фактично виконано. Причини невиконання рішення про встановленні опіки їй не відомі, дитину не було передано опікуну, а тимчасово влаштовано в родину [PERSON], де вона знаходиться до теперішнього часу. На момент оформлення опіки не було відомо про претензії третіх осіб на малолітню дитину. Житлові умови проживання опікуна обстежені були особисто, вони дозволяли [PERSON] прийняти дитину, нею особисто було отримано згоду доньки опікуна [PERSON] на встановлення опікунства над онуком, вона була добровільною та власноруч написаною. Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог [PERSON] в суді категорично заперечувала проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що вона є бабусею малолітнього [PERSON], [INFO]. Її донька [PERSON] мала двох дітей - доньку [PERSON] та сина [PERSON], з якими мешкала в місті Дніпропетровську. З батьком [PERSON] - [PERSON] її донька не перебувала в зареєстрованому шлюбі, мала статус одинокої матері та прізвище [PERSON] вона отримала змінивши прізвище з [PERSON] на [PERSON] за власною ініціативою, що підтверджується відповідним свідоцтвом про зміну імені. На початку березня 2014 року їй зателефонувала її старша онука [PERSON] та повідомила, що її мати [PERSON] зникла. Вона терміново виїхала до м.Дніпропетровська, оскільки там знаходились без нагляду двоє її неповнолітніх онуків - [PERSON] та [PERSON]. Пошуки доньки тримали до листопада 2014 року, доки вона 03.11.2014 року від працівників правоохоронних органів не дізналась про те, що її доньку [PERSON] було вбито, а у вчиненні вбивства на замовлення підозрюється позивач [PERSON]. З нею онук [PERSON] знаходився з 08 березня 2014 року до 01 вересня 2014 року, доки [PERSON] з погрозами не відібрав в неї дитину. Вона одразу повернулась в Маріуполь та стала оформлювати опікунство над дитиною у встановленому законом порядку. Вона за спеціальністю повар-технолог, в ТОВ «ТД «Азовське реле» працювала за трудовим договором ще з 2010 року, заробітну плату їй видавали вчасно, готівкою, а тому вона безперешкодно зібрала необхідні документи для надання їх опікунській раді. Про те, що вона офіційно не була працевлаштована в ТОВ «ТД «Азовське реле» вона дізналась лише після відкриття кримінального провадження відносно неї. Крім того, свою згоду на встановлення опікунства її молодша донька - [PERSON] надавала особисто та особисто збирала необхідні документи для надання органу опіки. Донька була згодна та не заперечувала проти встановлення опікунства над [PERSON]. В даний час в неї з донькою неприязливі стосунки, донька також мешкає в м.Дніропетровську, попала під вплив з боку [PERSON], а тому її обмовляє. Отримавши рішення про визнання її опікуном над онуком, вона в 2014 році повернулась до міста Дніпропетровська, орендувала житло, працевлаштувалась на постійну роботу, однак дитини до теперішнього часу їй не передали. Вважає, що дитину в неї забрала [PERSON] незаконно та з 2014 року в судовому порядку намагається захистити свої права та права і інтереси дитини. В спілкуванні з [PERSON] остання їй повідомила, що вона дитину ніколи не передасть їй та у судовому порядку вирішується питання про усиновлення, при цьому заборонивши навіть спілкуватись із онуком. Після цього [PERSON] звернувся до суду і позовом про скасування рішення органу опіки про встановлення її опікуном, судовий розгляд якого йде вже більше року та він не бере участі у вихованні дитини. З кінця 2014 року до теперішнього часу вона вимушена мешкати в місті Дніпропетровську, оскільки намагається повернути дитину та вимушена брати участь у численних судових тяжбах як з-приводу дитини, так і в судовому розгляді кримінального провадження за обвинуваченням в тому числі [PERSON] у вчиненні умисного вбивства її доньки [PERSON], де її визнано потерпілою. Просила суд відмовити у задоволенні позову, оскільки рішення органу опіки на її думку було прийняте законно. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, а визнання відповідачем позову порушує права та інтереси малолітньої дитини з огляду на наступне. Судом встановлено, [PERSON], [INFO] року, є дитиною [PERSON], яка померла у березні 2014 року, і позивача [PERSON], батьківство якого встановлене заочним рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 13.06.2014 року, яке набуло чинності з 24.06.2014 року. (а.с.10, 11, 94-96) В судовому засіданні сторонами визнано та не заперечувалось того, що [PERSON] є бабусею малолітнього [PERSON] по лінії матері, оскільки [PERSON] була її рідною донькою. Крім того, у малолітнього [PERSON] є рідна сестра по матері - [PERSON]. Малолітня дитина [PERSON], [INFO], за рішенням виконкому Кіровської районної ради у місті Дніпропетровську від 21.11.2014 року має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, з огляду на смерть матері [PERSON] і перебування під вартою з 05.11.2014 року батька - [PERSON], який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення. (а.с.12) Згідно наказу від 13.11.2014 року №22 управління - служби у справах дітей Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради малолітній [PERSON] тимчасово влаштований до родини колишньої на той час дружини [PERSON] - [PERSON], що не перебуває у родинних стосунках із дитиною. 05 лютого 2015 року [PERSON] повторно зареєстрував шлюб з [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с.14) Рішенням колегії Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 26 листопада 2014 року №230 [PERSON] призначено опікуном малолітнього [PERSON], [INFO], оскільки матеріально-побутові умови життя [PERSON], стан її здоров'я дозволяють здійснювати опіку (а.с.15). Згідно ч.3 ст.5 СК України держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. За умовами ч.4 ст.63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Відповідно до ч.2 ст.244 СК України при призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Проте, з урахуванням ч.3 ст.171 СК України суд має постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до ч. 3 ст. 244 СК України не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, яка не має постійного місця проживання та постійного заробітку (доходу). Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 затверджено «Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини» (надалі за текстом - «Постанова КМУ №866»), яким визначено механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, зокрема набуття дитиною статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей, які залишились без батьківського піклування та інші. Згідно п.31, 32, 35, 36 вищенаведеної Постанови КМУ №866 тимчасове влаштування дитини, яка залишилась без батьківського піклування, у межах своєї компетенції здійснюють служба у справах дітей за місцем виявлення дитини та уповноважений підрозділ органів внутрішніх справ… Під час визначення форми влаштування в інтересах дитини мають бути враховані обставини, за яких дитина втратила батьківське піклування, її життєвий шлях, родинні зв'язки, наявність братів та сестер, контакти із соціальним оточенням, стан здоров'я, освіта, інші потреби… Рідні брати і сестри не можуть бути роз'єднані під час влаштування.. За умовами п.42 Постанови КМУ №866, опіка, піклування над дитиною встановлюються рішенням районної, районної у м.м.Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради за наявності документів, зазначених у пункті 40 цього порядку, або судом. Опікуном, піклувальником призначається переважно особа, яка перебуває у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Згідно п.40 Постанови КМУ №866 особа, яка виявила бажання взяти на виховання… дитину, позбавлену батьківського піклування, подає службі у справах дітей за місцем свого проживання: заяву, довідку про доходи за останні 6 місяців або копію декларації про доходи, засвідчену у встановленому порядку; документ, що підтверджує право власності або користування житловим приміщенням; копію свідоцтва про шлюб (для осіб, які перебувають у шлюбі); довідку про проходження курсу навчання з виховання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, і рекомендацію центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, щодо включення кандидатів до єдиного банку даних; копію паспорта; висновок про стан здоров'я заявника, складений за формою згідно з додатком 5; довідку від нарколога та психіатра для осіб, які проживають разом із заявниками; довідку про наявність чи відсутність судимості для кожного заявника, видану органами внутрішніх справ за місцем проживання заявника; письмову згоду всіх повнолітніх членів сім'ї, що проживають разом з особою, яка бажає взяти дитину, позбавлену батьківського піклування, під опіку, піклування, утворити прийомну сім'ю…. засвідчену нотаріально або написану власноручно в присутності посадової особи, яка здійснює прийом документів, про що робиться позначка на заяві із зазначенням прізвища, ім'я , по батькові, підпису посадової особи та дати. Строк дії документів, зазначених у цьому пункті, становить дванадцять місяців з дати видачі. Після отримання цих документів служба у справах дітей за місцем проживання особи, яка виявила бажання взяти дитину на виховання, приймає документи, зазначені у п.40, реєструє осіб у журналі обліку потенційних опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів, що ведеться за формою згідно додатку 6; вносить відомості про осіб до єдиного банку даних; протягом 10 днів після отримання заяви складає акт обстеження житлово-побутових умов згідно з додатком; готує висновок про доцільність (недоцільність) встановлення опіки, піклування та відповідність її/його інтересам дитини. Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації [PERSON] були надані документи разом з відповідною заявою. Серед наданих документів на підтвердження майнового стану та доходу надано довідку вих..№47/14 від 18.11.2014 року, згідно якої [PERSON] працює в ТОВ «ТД «Азовське реле» з вересня 2014 року згідно трудової угоди на посаді технолога, з окладом 4200,00 гривень згідно штатного розкладу. (а.с.107) З метою перевірки відомостей, зазначених у довідці, представником позивача направлено запит до Жовтневої МДПІ, на який отримано відповідь від 10.08.2015 року №1001/К/05-81-11-03, з якої слід, що під час проведеної перевірки за зверненням, з пояснень директора з'ясовано, що протягом всієї діяльності ТОВ «ТБ «Азовське реле» не мало ніяких стосунків з громадянкою [PERSON] та подібна довідка не видавалась. Допитаний в судовому засіданні директор ТОВ «Торговий будинок «Азовське реле» [PERSON] суду показав, що на посаді директора він працює з 01.02.2012 року по теперішній час. [PERSON] він знає, бачив її в офісі, йому відомо, що вона виготовляла харчову продукцію, однак господарськими питаннями на підприємстві займалась інша особа - [PERSON], який раніше був одним із засновників підприємства та був виключений з числа засновників, однак продовжував працювати в них деякий час. Він мав свій кабінет, доступ до печатки підприємства, а також користувався комп'ютерною технікою в офісі. В даний час до нього як працівника ставлення дуже негативне, оскільки після уходу [PERSON] виникло багато проблем, пов'язаних із його роботою в підприємстві та боргів, втрачено частину важливої документації, а в даний час він переховується та виїхав за межі Маріуполя. Оглянувши пред'явлену йому судом довідку від 18.11.2014 року, він зазначив, що бланк підприємства, на якому роздруковано довідку, та відбиток печатки підприємства схожі на ті, що використовуються ними, а справжній бланк містить трохи більше реквізитів. Крім того, зазначені на ньому банківські реквізити відповідають дійсності, однак підпис від його імені вчинений не ним. Оглянувши пред'явлений судом для огляду трудовий договір від 15.09.2014 року, укладений між підприємством в особі [PERSON] та [PERSON], він зазначив, що він такий договір не підписував, особисто він на роботу [PERSON] не приймав та особисто він зарплатню [PERSON] не платив. Допускає, що оскільки всіми господарськими питаннями займався [PERSON], то він міг укласти з нею договір та виплачувати заробітну платню. Згідно наданої судом ксерокопії трудового договору від 15.09.2014 року, укладеного між ТОВ «Торговий будинок «Азовське реле» в особі в.о. директора [PERSON], що іменується як роботодавець, та [PERSON] (працівник), останню прийнято на роботу на посаду повара-технолога, та роботодавець зобов'язується виплатити заробітну плату в розмірі 4200 гривень, двічі на місяць та самостійно утримує податок з доходів, а також здійснює обов'язкові виплати та відрахування (а.с.119). Як слід з довідки вих..№51/104-2016 віл 04.05.2016 року, в провадженні СВ Приморського ВП ГУ НП в Донецькій області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №12015040030000836 за ознаками ст..358 ч.4 КК України. На даний час повідомлення про підозру пред'явлено не було. Проводиться досудове розслідування. Аналізуючи приведені докази як кожний окремо, так і в сукупності, суд вважає, що на момент завершення розгляду справи суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] на момент призначення її опікуном надала органу опіки завідомо підроблений документ про доходи. Крім того, діючим законодавством орган опіки не наділений правом перевіряти будь-яким шляхом відомості про доходи кандидатів в опікуни. В силу ст..62 Конституції України діє принцип презумпції невинуватості, а особа вважається невинуватою у вчиненні злочину доки його вину не буде доведено у встановленому законом порядку та встановлено обвинувальним вироком. До того ж, за [PERSON] зберігається гарантоване чинним законодавством право на судовий захист порушених трудових право шляхом звернення до суду. Безпідставним суд вважає і посилання представника позивача на те, що [PERSON], яка доводиться [PERSON] рідною донькою, під час надання своєї згоди на встановлення опіки, діяла під примусом матері та її згода не була добровільною, оскільки судом досліджено таку письмову згоду та встановлено, що вона написана власноруч, в присутності представника органу опіки [PERSON], відповідає вимогам, визначеним у п.40 Постанови КМУ №866. Крім того, на момент надання згоди [PERSON] була повнолітньою дієздатною особою та сама мала дитину, а тому мала реально усвідомлювати зміст та значення вчиняємої дії та її наслідків. Те, що в даний час вона не підтримує раніше наданої згоди на призначення її матері опікуном над племінником, цілком пояснюється тими неприязливими стосунками, існування яких між нею та її матір'ю на даний час встановлено судом в судовому засіданні. Інші приведені позивачем доводи в частині відсутності у [PERSON] належних умов для проживання дитини, її недостатньо високий рівень доходів і порівнянні із [PERSON] та [PERSON], не проживання [PERSON] в м.Маріуполі тощо спростовуються дослідженими в судовому засіданні актами обстеження житлово-побутових умов від 19.11.2014 року, довідками про її працевлаштування зараз та отримання нею стабільного доходу у вигляді заробітної платні, а факт її тимчасової відсутності в м.Маріуполі в даний час цілком пояснюється необхідністю її участі в судових засіданнях в судах м.Дніпропетровська у розгляді як цивільних справ, пов'язаних із поверненням їй дитини, так і кримінального провадження, де вона є потерпілою, та не є підставою для визнання незаконним і скасування оскаржуваного рішення. Також, під час розгляду справи з наданих суду документів та пояснень сторін судом встановлено, що дитина [PERSON] на сьогоднішній день мешкає в сім'ї сторонньої для неї людини - [PERSON]; батько дитини - позивач [PERSON] мешкає за зовсім іншою адресою та відносно нього обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який продовжено ухвалою суду від 19 травня 2016 року до 18 липня 2016 року, внаслідок чого він не бере участі у вихованні та утриманні дитини, яка мешкає з [PERSON] за іншою адресою; розгляд кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ст..27 ч.4, 115 ч.2 п.п.6,11,12, ч.4 ст.27, ч.3 ст.146 КК України, на даний час триває та судового рішення не прийнято. Крім того, в судовому порядку не прийняте рішення по справі за позовом [PERSON] про усиновлення [PERSON], та з пояснень сторін встановлено, що провадження у даній справі зупинено до розгляду по суті даного позову. Оцінюючи обраний позивачем спосіб захисту порушених прав такий, як скасування рішення про призначення опікуном дитини [PERSON], за умови відсутності обов'язкової письмової згоди опікуна [PERSON] на усиновлення її онука [PERSON] як того вимагає ч.1 ст.221 СК України, суд вважає, що такий спосіб захисту порушує права і інтереси як самої малолітньої дитини, так і бабусі цієї дитини. Так, принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, де є виключні обставини, бути розлучена із своєю матір'ю…» Окремо суд вважає необхідним зауважити, що органи опіки і піклування безпідставно самоусунулись від виконання встановленого ст..246 СК України обов'язку контролювати умови утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку, оскільки як встановлено під час розгляду справи та підтверджується обліково-статистичною карткою на дитину [NUMBER], за даними органу опіки дитина з 26.11.2014 року знаходиться в родині опікуна [PERSON] на підставі рішення колегії Приморської рай адміністрації Маріупольської міської ради №230 від 26.11.2016 року, хоча це не відповідає дійсності та порушує як права самої дитини, передбачені ст..247 СК України, так і права опікуна, визначені ст..249 СК України. Крім того, статтею 257 СК України гарантоване право бабусі на спілкування з онуком та приймати участь у її вихованні, а інші особи, з якими мешкає дитина, не мають право перешкоджати такому спілкуванню. Аналогічне право на спілкування братів та сестер закріплене у ст..259 СК України. В судовому засіданні встановлено, що всупереч приведеним нормам закону, в даний час малолітня дитина тривалий час позбавлена можливості спілкування як зі своєю бабусею, так і з сестрою, що, враховуючи малолітній та не свідомий вік дитини, не може не вплинути на їх взаємовідносини та її ставлення в подальшому до них при можливому з'ясуванні думки дитини під час вирішення питання щодо її подальшої долі. Таким чином, приведені позивачем підстави для скасування рішення органу опіки є припущенням позивача, його посилання на те, що оскаржуване рішення порушує його законні права, свободи та інтереси як законного представника дитини, враховуючи що дитина з ним не мешкає та за його згодою дитину передано іншій особі - є безпідставним, а тому, на думку суду, законних підстав для скасування рішення органу опіки про призначення [PERSON] опікуном не має. За таких обставин, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини та аналізуючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення №230 від 26.11.2016 року воно прийнято уповноваженим органом, в передбачений законом спосіб, у встановленому законом порядку, а тому не може бути скасоване з приведених позивачем підстав, про які до того ж стало відомо більш ніж через рік після його прийняття, та належними і допустимими доказами на час розгляду справи не доведені. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed