Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, який уточнив та в його обґрунтування посилався на те, що позивач [PERSON] з 1984 по 2011 рік пропрацював на різних робочих посадах ПАТ «ЦГЗК», тобто велику частину свого життя пропрацював в день, вночі та святкові дні на вищевказаному підприємстві. Починаючи з 2011 до 2013 він працював у TOB «Кривбассремонт». Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20.08.2013 підтверджена вина відповідачів. Довідкою МСЕК встановлено 15% втрати професійної працездатності. Внаслідок чого він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. У зв'язку з ушкодженням здоров'я порушено та порушуються нормальні життєві зв'язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв'язку загальною слабістю, втомою, постійними болями. Перебуваючи на лікуванні, він не міг і не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обґрунтовану важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному стані. На даний час його самопочуття не поліпшується. Вважає, що за таких обставин з боку роботодавця йому має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням здоров'я. Також зазначає, що оскільки він працював на двох підприємствах, та вина кожного у відсотковому співвідношенні не визначена, то за таких обставин, вважає, що кожне підприємство зобов'язано виплатити йому моральну шкоду у сумі 160020,00 грн., тому просить стягнути з відповідачів, кожного окремо, в рахунок моральної шкоди по 160020,00 грн. Позивач та його представник [PERSON], в судове засідання не зявилися, від представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, на позовних вимогах наполягають та просять їх задовольнити (а.с. 76). Представники відповідачів ТОВ «КРИВБАСРЕМОНТ» - [PERSON] та ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - [PERSON], в судовому засіданні, кожен окремо, заперечували проти задоволення позовних вимог. Про що надали, кожен окремо, письмові заперечення (а.с. 44-45, 46-48. Суд вислухавши, учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, а також підтверджується письмовими матеріалами справи, , що позивач [PERSON] з 1984 року по 2011 рік працював на різних робочих посадах ПАТ «ЦГЗК», а з 2011 до 2013 року я працював у TOB «Кривбассремонт», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.11-16). [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16 серпня 2013 року (Форма П-4) в пункті 17 встановлено причину професійного захворювання: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: умови праці слюсаря чергового та з ремонту устаткування за концентрацією аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони кремнію діоксину аморфного у суміші з оксидами марганцю у вигляді аерозолю конденсації зі вмістом кожного з них не більше 10% відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості. Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м.куб.: кремнію діоксину аморфного у суміші з оксидами марганцю у вигляді аерозолю конденсації зі вмістом кожного з них не більше 10% - 3,0 при гранично допустимій до 1,0 (а.с. 7-10). Акт розслідування хронічного професійного захворювання не оскаржено підприємством-відповідача ТОВ «КРИВБАСРЕМОНТ» у встановленому законодавством порядку. [PERSON] ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Із довідки МСЕК серії АБ № 0007441 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 23.09.2013 видно, що позивачу при первинному огляді встановлено 15% втрати професійної працездатності (а.с. 5). Також із довідки МСЕК серії АБ № 0004899 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 22.07.2014 року видно, що позивачу при повторному огляді встановлено 15% втрати професійної працездатності безстроково (а.с.6). З медичного висновку лікарсько-експертоної комісії спеціалізованого профспілкового лікувально-профілоктичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 16.07.2013 видно, що [PERSON] поставлений діагноз: «захворювання легень першої стадії (пило токсичний бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.). ЛН першошо-другого ступеня». Та зазначено, що це захворювання є професійним та встановлено на підстав тривалого стажу роботи в шкідливих умовах 28 років 04 місяці (а.с.17). Враховуючи наведене, суд вважає, що самим фактом втрати позивачем професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу на підприємствах ПАТ «ЦГЗК» та ТОВ «КРИВБАСРЕМОНТ» йому спричинена моральна шкода та саме відповідачі повинні виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Що стосується доводів представників ПАТ «ЦГЗК» та ТОВ «КРИВБАСРЕМОНТ» про те, що отримання позивачем професійного захворювання та моральних страждань відбулося з вини позивача, який знав за роботу у шкідливих та важких умовах та про їх негативний вплив на його здоров'я, не вчиняв заходів для усунення шкоди для себе, не перевівся на іншу, менш шкідливу роботу, в межах професії, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом ушкодження здоров'я в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України «Про охорону праці»обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. [PERSON] частин 1, 3 ст. 13 Закону України Про охорону праці , роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої ушкодженням здоров'я, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди, яку повинні відшкодувати позивачу відповідачі, як власники підприємств, які не створили працівнику безпечні умови праці, що призвело до ушкодження здоров'я позивачу на виробництві, та моральних страждань потерпілому. У судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивачу заподіяна шкода, він отримав професійне захворювання, втратила працездатність в розмірі 15%. Суд, вважає, що ушкодженням здоров'я порушено та порушуються нормальні життєві зв'язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв'язку загальною слабістю, втомою, постійними болями, перебуваючи на лікуванні, він не міг і не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обґрунтовану важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів, все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному стані, на даний час його самопочуття не поліпшується. Позивач в зв'язку зі станом свого здоров'я переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачами ПАТ «ЦГЗК» та ТОВ «КРИВБАСРЕМОНТ» позивачу шкоди здоровю, провину відповідача в його спричиненні та причинно - наслідковий звязок між винними діями підприємства - відповідача та настанням у позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності на 15 відсотків, а звідси і моральні переживання. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності безстроково, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на користь позивача кожного окремо, по 8 000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. [PERSON] ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь держави судовий збір, з кожного по 551,20 грн.

Outcome: partial