Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Представник позивача - адвокат Алфьорова О.А. звернулася до суду із позовом до Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, третя особа - [PERSON] , про визнання незаконним та скасування пункту 12 Протоколу №13 засідання Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 28.05.2020 року. Уточнивши позовні вимоги, просила визнати незаконним та скасувати рішення «визнати доцільним місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком, [PERSON] », прийняте на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради 28.05.2020р. за пунктом 12 Протоколу №13. Позов обґрунтовує тим, що 28.05.2020 року комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради було прийнято рішення (Рішення комісії), відповідно до якого комісія вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком, [PERSON] .Висновок, складений на підставі даного Рішення комісії, був направлений органом опіки та піклування виконкому Маріупольської міської ради до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя та доданий у якості доказу до матеріалів цивільної справи №265/151/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Позивач не згодний з Рішенням комісії щодо визначення місця проживання дитини з батьком, [PERSON] , та вважає його помилковим, прийнятим в порушення норм чинного законодавства та без урахування всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення цього питання, оскільки приймаючи вищевказане рішення , Комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради не здійснила перевірку безпечності умов проживання та не врахувала обставину, що дитина проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] , не вдвох з батьком, а спільно з бабусею - [PERSON] , дідусем- [PERSON] та дядьком. При цьому представником комісії не були з`ясовані соціально-побутові умови родини, з якою мешкає малолітня [PERSON] , а саме те, що дідусь систематично зловживає алкогольними напоями, вчиняє домашнє насильство, що підтверджується неодноразовими зверненнями у поліцію [PERSON] з заявами про нанесення їй тілесних ушкоджень. Відповідачі належним чином не перевірили наявність самостійного доходу у батька дитини на теперішній час та не прийняли до уваги те, що позивач також працює та отримує дохід; не з`ясували умови проживання дитини, а також не прийняли до уваги особисту прихильність дитини до матері, її особисту думку. У зв`язку з тим, що цей Висновок є доказом у цивільній справі №265/151/20, який підлягає дослідженню та оцінці судом, та може вплинути на рішення суду, позивач в судовому порядку порушує питання про його скасування. 31.07.2020 року представником управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради був наданий відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Вважає, що відповідачем по вказаній справі повинен виступати виконавчий комітет Маріупольської міської ради як орган опіки та піклування, оскільки рішенням Маріупольської міської ради від 25.10.2017 № 7/22-2059 «Про створення Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради з 01.11.2017 визначено органом опіки та піклування виконавчий комітет Маріупольської міської ради, в той же час комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради є органом, що утворюється виконавчим органом Маріупольської міської ради Стаття 19 Сімейного кодексу України передбачає, що при розгляді судом певної категорії справ участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою , є обов`язковою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Крім того, протокол комісії є документом який відображає хід засідання, та не має ніяких правових наслідків та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав, він не порушує прав та обов`язків жодного з батьків.З урахуванням викладеного, вимога про визнання незаконним та скасування п.12 Протоколу № 13 засідання Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 28.05.2020 р., не може бути самостійним способом захисту, оскільки протокол не є обов`язковим для суду, не є актом індивідуальної дії, який може бути визнаний неправомірним або скасований судом, а тому просить відмовити у задоволенні позову. 25.08.2020 року представником позивача - адвокатом Алфьоровою О.А. надана відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач вважає обраний ним спосіб захисту таким, що передбачений чинним законодавством України, а позов таким, який поданий до належних відповідачів, оскільки оскаржується саме рішення Комісії з питань захисту прав дітей Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, а законодавством встановлений окремий правовий статус органів опіки і піклування та Комісії з питань захисту прав дітей, розмежовані їх повноваження та функції. Крім того, в порушення п. 72. «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, приймаючи оскаржуване рішення Відповідач-2 не з`ясував належним чином всіх обставин, які мають істотне значення для справи, керувався голослівними твердженнями [PERSON] , не врахував те, що дідусь малолітньої [PERSON] - [PERSON] був визнаний судом винним у здійсненні психологічного насильства у сім`ї, тобто не була врахована умова безпечності дитини, а також той факт, що батько дитини - [PERSON] безпечними умовами проживання доньку забезпечити не може та залишення дитини проживати в таких умовах може спричинити глибокі психологічні травми. 07.07.2020 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 16.09.2020 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представники відповідачів заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві. Третя особа у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у письмових поясненнях. Суд вислухавши позивача та його представника , представників відповідачів, третю особу, дослідивши письмові докази в справі, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Згідно ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини. 28.05.2020 року відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради, на обговорення якого було поставлене питання про надання до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на якому було прийнято рішення - вважати доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Рішенням Маріупольської міської ради від 25.10.2017 № 7/22-2059 «Про створення Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради з 01.11.2017 створено Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради та визначено органом опіки та піклування виконавчий комітет Маріупольської міської ради. Відповідно до «Положення про комісію з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольськоїміської ради», яке є додатком до Рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 356 від 03.09.2019 року, Комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольськоїміської ради (далі - комісія) є органом, що утворюється виконавчим органом Маріупольської міської ради та відповідно до покладених на неї завдань розглядає питання щодо вирішення спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини. Відповідно до ч.ч. 4 - 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Рішення опікунської ради як колегіального консультативно-дорадчого органу, не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії та має не обов`язковий характер. Оскаржуваний витяг з протоколу №13 п.12 від 28.05.2020 року засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради про доцільність місця проживання малолітньої дитини з батьком є дорадчим, носить лише рекомендаційний характер та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини, він не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. не має імперативного припису щодо обов`язку суду враховувати його висновки. У даному випадку правові наслідки для батьків можуть виникнути виключно у результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, у тому числі і оспорюваного протоколу органу опіки та піклування, якій не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про визначення місця проживання дитини. Разом з тим, ст.ст. 158, 159, 165 СК України визначено, що при наявності між батьками спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, в разі неможливості його врегулювання рішенням органу опіки та піклування, такий спір розглядається судом та саме судове рішення є остаточним у вирішенні цього питання. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул`янов проти України)). Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Матеріали справи свідчать про те, що оскаржуване рішення є лише доказом у цивільній справі про визначення способів участі у вихованні дитини, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. З урахуванням викладеного, вимога про визнання незаконним та скасування рішення «визнати доцільним місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком, [PERSON] », прийняте на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради 28.05.2020р. за пунктом 12 Протоколу №13, не може бути самостійним способом захисту, такий висновок не є обов`язковим для суду, оцінюється судом як один із доказів, не є актом індивідуальної дії, який може бути визнаний неправомірним або скасований судом. У судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача [PERSON] щодо порушень відповідачем вимог процедурного характеру при прийнятті рішення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставні, а тому в позові слід відмовити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає, у зв`язку із відсутністю підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed