Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що КБ «Приватбанк» уклав із відповідачем кредитний договір від 5 листопада 2007 року, згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на прийняття Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, відповідно до яких він повинен щомісячно сплачувати кредит та нараховані відсотки, комісію та інші витрати. Відповідно до п. п. 3.2, 3.3 вказаних Умов кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який може у будь-який момент змінити його, на що повністю погоджується позичальник. Порядок та умови погашення кредиту, відсотків, комісії та відповідальність за порушення умов кредитування передбачено умовами договору від 5 листопада 2007 року. Однак відповідач не виконав своїх зобовязань, на підставі чого заборгував банку суму наданого кредиту, відсотки, комісію, пеню та штрафи у загальному розмірі 15030,86 грн. Враховуючи, що добровільно сплатити суму боргу відповідач не бажає, представник позивача просив стягнути зазначену суму боргу з відповідача разом із судовими витратами на користь банку. Ухвалою суду від 24 липня 2015 року було проведено заміну відповідача [PERSON], внаслідок смерті відповідача, на її правонаступника [PERSON] (а. с. 45). Ухвалою суду від 15 вересня 2015 року було проведено заміну відповідача [PERSON], внаслідок смерті відповідача, на її правонаступника [PERSON] (а. с. 79). Представник позивача, яка діє на підставі довіреності, [PERSON], у судове засідання не зявилась, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за її відсутності, наполягаючи при цьому на задоволені поданого позову та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка, [PERSON], у судове засідання не з'явилась за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленою про час та місце слухання справи належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановлячи заочне рішення. Тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. На підставі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Факт укладення договору споживчого кредитування 5 листопада 2007 року підтверджується копією заяви позичальника від 5 листопада 2007 року, з якого вбачається надання КБ «Приватбанк» [PERSON] кредитного ліміту в сумі 2000 грн. зі сплатою відсотків за використання грошових коштів в розмірі 36 % на рік на суму залишку кредиту. При порушенні позичальником строків платежів по зобовязанням з кредитного договору більш ніж на 120 днів та в разі звернення банку до суду з цих підстав позичальник повинен сплатити штраф в розмірі 250 грн. + 5% від ціни позову. Також умовами кредитного договору передбачено, що банк має право в будь-який момент збільшувати, зменшувати та анулювати наданий кредитний ліміт. Своїм підписом позичальник також підтвердив згоду на Умови та правила надання споживчого кредиту та Тарифи банку, що є разом із заявою позичальника договором кредитування (а. с. 7). Відповідно до Тарифів банку позичальник сплачує пеню банку в розмірі 1% від заборгованості щомісяця, но не менше 30 грн., при наявності заборгованості більше ніж 5 днів з тіла кредиту та відсотків та на суму більше ніж 50 грн. (а. с. 71). Згідно ж до п. 5.4 Правил користування платіжною карткою строк погашення кредитного ліміту по платіжним картам в повному обсязі не пізніше останнього місяця, вказаного у платіжній картці, а строк погашення відсотків - щомісячно за минулий місяць. На виконання вказаного кредитного договору банком позичальнику була надана картка № 4149 6053 5460 1668, строк дії якої закінчувався за відомостями позивача в листопаді 2011 року, після чого був продовжений до жовтня 2014 року шляхом видачі нової картки (а. с. 73). Зміна назви юридичної особи КБ «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи ПАТ «КБ «Приватбанк» та статутом позивача (а. с. 17, 18). За положеннями ст. 599 ЦК України, за якими зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, та з урахуванням умов договору від 5 листопада 2007 року суд дійшов висновку, що угода між сторонами про надання кредиту була чинною, тому повинна була виконуватись згідно діючого законодавства та умов укладеного сторонами договору. За довідкою-розрахунком позивача вбачається, що у позичальника станом на 30 квітня 2015 року мається заборгованості за кредитним договором від 5 листопада 2007 року перед КБ «Приватбанк» у загальному розмірі 15030,86 грн., з яких заборгованість по кредиту 6086,69 грн., заборгованість по відсоткам 6103,35 грн., борг з комісії (пені) 1886,97 грн., а також штраф фіксований 250 грн. та штраф відсотковий 703,85 грн. (а. с. 4-6). Факт наявності заборгованості у позичальника у вказаному вище розмірі з кредиту, відсотків, пені (в розрахунках позивача вказана, як комісія) та штрафів підтверджується умовами договору кредитування від 5 листопада 2007 року. Також суд зазначає, що згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За відомостями з ГУ ДМС в Донецькій області Орджонікідзевського РВ Маріупольського МУ [PERSON] змінила прізвище на «Гамаюнова» (а. с. 30). Згідно до копії актового запису про смерть № 1168 від 3 вересня 2012 року, здійсненого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, вбачається, що [PERSON] померла 1 вересня 2012 року (а. с. 36). За інформацією 4-ї державної нотаріальної контори міста Маріуполя від 23 липня 2015 року вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла 1 вересня 2012 року, заведена спадкова справа, за якою 22 травня 2013 року було видано за заявою спадкоємця, [PERSON], свідоцтво про право на спадщину за законом (а. с. 43). Відповідно до свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 травня 2013 року, посвідченого державним нотаріусом, реєстр № 1-402, вбачається, що [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] 1/3 частку кв. 130 в буд. 58 по бул. Комсомольському в м. Маріуполі, вартість якої становить 43906 грн. (а. с. 63). В свою чергу згідно копії актового запису про смерть № 265 від 6 лютого 2015 року, здійсненого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, вбачається, що [PERSON] померла 5 лютого 2015 року (а. с. 50). За інформацією Приватного нотаріуса, [PERSON], від 1 вересня 2015 року вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла 5 лютого 2015 року, заведена спадкова справа, за якою 6 серпня 2015 року було видано за заявою спадкоємця, [PERSON], свідоцтво про право на спадщину за законом (а. с. 76). Відповідно до свідоцтво про право на спадщину за законом від 6 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом, реєстр № 636, вбачається, що [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] 2/3 частки кв. 130 в буд. 58 по бул. Комсомольському в м. Маріуполі, яка в тому числі складається з 1/3 частки квартири, раніше успадкованої [PERSON] після смерті [PERSON] (а. с. 85). Суд також зазначає, що за ч. ч. 2-4 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. На підставі того, що строк дії кредитного договору від 5 листопада 2007 року, укладеного між [PERSON] та банком закінчувався в жовтні 2014 року, за строком дії картки, а банк заявив вимоги до спадкоємців померлого позичальника, які прийняли спадщину, фактично протягом одного року від настання строку вимоги, тобто в червні 2015 року, то таким чином, зважаючи на те, що банк не знав і не міг знати про відкриття спадщини внаслідок смерті позичальника, суд встановив, що ПАТ «КБ «Приватбанк» не позбавляється права вимоги до спадкоємців [PERSON] Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. За ч. ч. 1, 3, 4 ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. До спадкоємця переходить обов'язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. Суд зауважує, що внаслідок того, що за час життя [PERSON] сума неустойки не була присуджена судом ПАТ «КБ «Приватбанк» за життя позичальника, то в спадкоємців [PERSON] не виникло обов'язку сплатити нараховану банком позичальнику за договором від 5 листопада 2007 року неустойку (штрафи та пеню). За ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Також суд зазначає, що за ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Оскільки суд встановив, що позичальник [PERSON] померла 1 вересня 2012 року, то внаслідок цього зобов'язання позичальника за кредитним договором від 5 листопада 2007 року були припинені її смертю, бо таке зобовязання було нерозривно пов'язано з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою, оскільки саме позичальнику банк зобовязався надавати банківські послуги із споживчого кредитування. Таким чином з 1 вересня 2012 року нарахування боргу з відсотків, з комісії, з пені та з штрафів представниками позивача померлій [PERSON] є неправомірними. При цьому суд встановив, що на 1 вересня 2012 року у позичальника існувала перед позивачем заборгованість з тіла кредиту в сумі 6086,69 грн., з нарахованих відсотків в сумі 211,44 грн., а загальна заборгованість становила на момент смерті [PERSON] 6298,13 грн. (а. с. 6). На підставі наведеного суд обрахував суму заборгованості за кредитним договором від 5 листопада 2007 року, яка існувала у позичальника на момент відкриття спадщини. Оскільки [PERSON] отримала у спадщину після смерті [PERSON] право власності, що також складається в тому числі з 1/3 частки кв. 130 в буд. 58 по бул. Комсомольському в м. Маріуполі, яку в свою чергу внаслідок смерті [PERSON] успадкувала [PERSON], та вартість якої становить 43906 грн. за відповідними свідоцтвами про право на спадщину, то відповідачка зобов'язана задовольнити вимоги банку повністю, бо вартість боргу [PERSON] не перевищує вартості майна, одержаного у спадщину [PERSON] З урахуванням переліченого судом встановлено у судовому засіданні факт наявності у спадкоємців позичальника відповідальності перед ПАТ «КБ «Приватбанк» за невиконане зобовязання по кредитному договору від 5 листопада 2007 року на загальну суму 6298,13 грн. Таким чином позовні вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк», заявлені до позичальника, підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення на користь банку з спадкоємця позичальника, [PERSON], заборгованості за кредитним договором від 5 листопада 2007 року в розмірі 6298,13 грн. Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі п. 36 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (навіть, якщо його було сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір»). Згідно копії платіжного доручення представниками банку було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. за подання до суду вказаного позову, на підставі чого на користь банку з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору відповідно до частки задоволених вимог в сумі 102,07 грн. (6298,13 / 15030,86 х 243,60 = 102,07).

Outcome: partial