Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

Представник органу опіки та піклування районної державної адміністрації звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], а також стягнути аліменти з відповідачки в твердій грошовій сумі в розмірі 440 гривень на кожну дитину , щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні представник органу опіки та піклування позов підтримала у повному обсязі та прохала його задовольнити. Пояснила суду, що діти фактично проживають без будь-якого батьківського догляду і виховання. У зв'язку з цим вважає доцільним позбавити відповідачку батьківських прав за ухилення від виконання батьківських обов'язків відносно неповнолітніх дітей. Прокурори Шевченківського відділу Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області Маслич О.О., Дудник В.В. у судовому засіданні позов підтримали, вважають за необхідне його задовольнити, оскільки відповідачка злісно не виконує батьківських обов'язків щодо виховання своїх неповнолітніх дітей і суд вже двічі відмовляв як органу опіки, так і прокурору про позбавлення її батьківських прав з надією, що вона змінить свою поведінку щодо виховання дітей, але відповідач продовжує злісно ухилятися від виконання батьківських обовязків. Відповідач в жодному судовому засіданні не з'явився, хоча належним чином відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 74 ЦПК України був повідомлений про час та місце слухання справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.37,41,44,45,50). Оскільки від відповідача не надійшло до суду повідомлення про причини неявки, то суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, прокурорів, свідків, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Діти [PERSON] перебувають на обліку служби з 2010 року через безвідповідальне ставлення матері до виконання батьківських обов'язків. У травні 2012 року служба у справах дітей райдержадміністрації звернулася до районної прокуратури з проханням позбавити батьківських прав [PERSON], але суд в позові прокурору відмовив (а.с.24-26). Згідно рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 20 серпня 2012 року в задоволенні позовних вимог прокурору Шевченківського району Харківської області, в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Шевченківської райдержадміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав було відмовлено, попереджено відповідача про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей та покладено на службу у справах дітей контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов'язків. Працівники служби, РЦСССДМ неодноразово попереджали [PERSON] про те, що їй необхідно змінити ставлення до виховання дітей, влаштуватися на роботу, переоформити державну соціальну допомогу на дітей. Жінка періодично намагалася якимось чином налагодити своє життя, вести здоровий спосіб життя, навіть влаштувалася на роботу, але через деякий час була звільнена за прогули. 21 червня 2013 року надійшла усна інформація від Старовірівської сільської ради про те, що [PERSON] пиячить, дитина ходить голодна. 25 червня 2013 року до служби надійшли акт обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] та довідка-характеристика, складені посадовими особами Старовірівської сільської ради, в яких підтверджені ті відомості, про які повідомлялося в усній формі, а саме, що [PERSON] характеризується негативно, вихованням дітей не займається, зловживає спиртними напоями . З метою збереження життя дитини 27 лютого 2015 року [PERSON] був вилучений з сім'ї та 03 березня 2015 року влаштований до КЗ «Великобурлуцький районний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». За період перебування дитини в закладі починаючи з 03 березня 2015 року по 20 липня 2015 року мати жодного разу не відвідала хлопчика, не телефонувала до закладу і не цікавилась життям дитини. В квітні 2015 року орган опіки та піклування Шевченківської райдержадміністрації вдруге звернувся до Шевченківського районного суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] на її малолітніх дітей. Згідно рішення Шевченківського районного суду від 06 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог органу опіки та піклування відмовлено (а.с.27-28), вдруге попереджено відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, покладено контроль за виконанням батьківських обов'язків на орган опіки та піклування райдержадміністрації. В липні 2015 року малолітній [PERSON] був повернений матері, а [PERSON] мати так і не забрала від бабусі. Дитина і на даний час залишається проживати у бабусі. Старший син [PERSON] майже від народження проживає в родині своєї бабусі [PERSON]. Бабуся та дідусь повністю займаються навчанням, вихованням та утриманням дитини. А отже [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків, що виражається зокрема у тому, що вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, а саме не забезпечує повноцінного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини. Допитана в якості свідка мати відповідачки - [PERSON] (бабуся , яка сама виховує онука [PERSON]), підтвердила, що її донька - відповідачка по справі дійсно не займається вихованням дітей, ухиляється від виконання своїх обов'язків по піклуванню за ними, взагалі дітьми не цікавиться. Таким чином, мати свідомо нехтує своїми обов'язками щодо виховання свого сина [PERSON]. 05 січня 2016 року до служби у справах дітей надійшов телефонний дзвінок від голови Старовірівської сільської ради про те, що 04 січня 2016 року [PERSON] пішов гуляти, матері вдома не було, хлопчик на маршрутці доїхав до залізничної станції, де й залишився ночувати. Голова Старовірівської сільської ради доправив дитину до служби. Згідно акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту та знайдену дитину від 05 січня 2016 року [PERSON] був влаштований до Шевченківської ЦРЛ. 06 січня 2016 року [PERSON] вийшла на зв'язок зі службою у справах дітей. З жінкою було проведене бесіду, мати пояснила, що більше вже не має впливу на поведінку дитини, а саме що він періодично йде з дому гуляти та не повертається додому. Матері роз'яснено, що вона повинна контролювати поведінку дитини, знати де та з ким він знаходиться та піклуватися про хлопчика. Жінка підписала офіційне попередження про неприпустимість такої поведінки. Працівниками служби у справах дітей та інспектором Шевченківського ВП прийняте рішення повернути матері [PERSON] та попереджено жінку про неприпустимість подальшої такої поведінки по відношенню до своїх дітей. 08 січня 2016 року до Шевченківського ВП Куп'янського ВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від гр.-ки [PERSON]., мешканки [ADDRESS], (яка працює працівником залізничної станції Старовірівка) про те, що 08 січня 2016 року близько 17.00 години на залізничній станції знаходився [PERSON], який гуляв сам по собі без супроводу дорослих, намагався сісти на поїзд у Луганському напрямку (а.с.15). Дитина була в мокрому одязі, голодна, недоглянута та тремтіла від холоду. Працівниками Шевченківського ВП був здійснений виїзд за місцем виявлення дитини. У ході роботи було здійснено опитування матері дитини гр.-ки [PERSON], яка пояснила, що дитина постійно тікає з дому і вона не справляється з вихованням сина. Хлопчик був доставлений до дитячого відділення Шевченківської ЦРЛ. Вищезазначені обставини свідчать про вольове небажання матері виконувати батьківські обов'язки відносно своєї малолітньої дитини. Згідно інформації Шевченківської ЦРЛ від 21.01.2016 року за період перебування [PERSON] в дитячому відділенні з 08 січня 2016 року по 15 січня 2016 року рідні та близькі хлопчика не відвідували (а.с.22). Згідно інформації Шевченківського ВП Куп'янського ВП ГУНП в Харківській області від 11.01.2016 року [PERSON] 06 січня 2016 та 11 січня 2016 року було притягнуто до адміністративної відповідальності згідно ст. 184 КУпАП, через безвідповідальне ставлення до виконання батьківських обов'язків (а.с.15). Батько дітей записаний згідно витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України зі слів матері. Згідно ч. 2, 3 ст. 150 (Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини) Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], розглянуто на комісії з питань захисту прав дитини (протокол комісії з питань захисту прав дитини від 28.01.2016 року№ 1-5), результатом розгляду якого членами комісії прийнято одностайне рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав (а.с.29-30). Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно до положень ст.164 СК України, мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Виходячи з аналізу зібраних доказів суд вважає, що мати, яка не піклується про дітей, а саме: не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, негативно впливає на дитину - має бути позбавлена батьківських прав. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19.12.2008 р.) визначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справ, зокрема ставлення батьків до дітей. В даному випадку позбавлення батьківських прав відповідачки є доцільним, відповідає інтересам дітей та необхідне для встановлення остаточного соціально-правового статусу дітей. В частині позовних вимог про стягнення з відповідачки аліментів на рахунок дітей на їх утримання суд вважає за необхідне відмовити, так як ні в позові, ні в судовому засіданні представником позивача не було вказано на чию користь необхідно проводити стягнення аліментів. На рахунок дітей, як просив представник позивача у позові, аліменти не можуть бути стягнуті, оскільки діти не набули цивільної дієздатності. В подальшому при передачі дітей органу опіки та піклування та встановлення над ними опікуна чи влаштування до дитячого закладу, вказані позовні вимоги можуть бути заявлені повторно. Судові витрати у відповідності до ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідачку. На підставі викладеного,

Outcome: partial