Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , що діє як законний представник в інтересах малолітнього сина [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні. Свої вимоги до суду позивач мотивувала тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли житловий будинок [ADDRESS] , а також земельна ділянка на якій розташовано вказаний будинок площею 0,15 га кадастровий номер [NUMBER] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд . Після смерті [PERSON] спадщину прийняли його малолітній син [PERSON] , [INFO] , в інтересах якого, як законний представник, діє позивачка, сама позивачка та відповідач - повнолітній син померлого [PERSON] набули у спільну часткову власність вказані житловий будинок та земельну ділянку в наступних частках:малолітній [PERSON] - 3/5 частки житлового будинку та 3/5 частки земельної ділянки; позивачка [PERSON] - 1/5 частка житлового будинку та 1/5 частка земельної ділянки; відповідач [PERSON] - 1/5 частка житлового будинку та 1/5 частка земельної ділянки. Оскільки 17.11.2017 року спадкодавець [PERSON] , вчинив підпал зазначеного житлового будинку, трапилася пожежа та було істотно пошкоджено вогнем та внаслідок пожежогасіння, як вказаний житловий будинок так і господарську будівлю, що знаходиться на території домоволодіння, тому житловий будинок на теперішній час фактично непридатний для проживання, а приведення його до належного житлового стану, потребує значних фінансових витрат. Відповідач [PERSON] не бажає нести витрати на відновлення будинку, не вбачаючи такої потреби для себе. Спільне володіння і користування сторонами зазначеним житловим будинком фактично є неможливим, оскільки ці особи не є членами сім`ї між собою та є фактично чужими людьми один одному. При цьому у разі здійснення відновлюваних робіт виключно за рахунок позивачки, зроблені поліпшення об`єктивно буде неможливо відокремити, а відтак і неможливо буде визнати власністю позивачки чи її малолітньої дитини. Між сторонами відсутня спільна згода щодо поліпшення позивачкою за власний рахунок спільного майна, яке тягне за собою збільшення її частки, Просить припинити право власності [PERSON] , [INFO] та визнати право власності [PERSON] , [INFO] на 1/5 частку у житловому будинку [ADDRESS] та припинити право власності [PERSON] , [INFO] та визнати право власності [PERSON] , [INFO] на земельну ділянку площею 0,15 га кадастровий номер [NUMBER] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2018 року відкрито провадження по даній справі та призначено до підготовчого засідання . Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 15 березня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті . Позивач та його представник в судове засідання не з`явились.Представник позивача через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без їх участі. Вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, окрім вимоги про стягнення судового збору, від якої відмовляється . Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явились. Представник відповідача через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без їх участі. Вказав, що позовні вимоги визнає повністю, просить їх задовольнити . Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Перевіривши матеріали справи, враховуючи, що відповідачка позов визнав та визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову може бути прийнято судом, а позов підлягає до задоволення. Враховуючи, що сторони до суду не з`явились, суд, відповідно до ст.247 ЦПК України, вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. У судовому засіданні встановлено, що[INFO] року помер [PERSON] , який приходився чоловіком позивачки (а.с. 16,15). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли житловий будинок [ADDRESS] , та земельна ділянка на якій розташовано вказаний будинок площею 0,15 га кадастровий номер [NUMBER] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд .( а.с-22) . Після смерті [PERSON] спадщину за законом прийняли та набули у спільну часткову власність вказані житловий будинок та земельну ділянку в наступних частках : малолітній син [PERSON] , [INFO] , в інтересах якого, як законний представник, діє позивачка - 3/5 частки житлового будинку та 3/5 частки земельної ділянки, (а.с.- 17-18), позивачка [PERSON] - 1/5 частка житлового будинку та 1/5 частка земельної ділянки (а.с.-19,20) та відповідач [PERSON] - повнолітній син померлого [PERSON] - 1/5 частка житлового будинку та 1/5 частка земельної ділянки. (а.с-17, 19, 21, 23-24) Внаслідок пожежі та її гасіння, вказаний житловий будинок та господарська будівлю, що знаходиться на території домоволодіння, були істотно пошкоджені вогнем, тому житловий будинок на теперішній час фактично непридатний для проживання та потребує значних фінансових витрат. Згідно довідки Голованівського РВ ДСНС України в Кіровоградській області № 575/75-33 від 12.09.2018 року матеріальні збитки від пожежі становлять близько 150 тисяч грн. ( а.с-26). Відповідач [PERSON] не бажав нести витрати на відновлення будинку, не вбачаючи такої потреби для себе, між сторонами відсутня спільна згода щодо поліпшення позивачкою за власний рахунок спільного майна, яке тягне за собою збільшення її частки на підставі ч. 4 ст. 357 ЦК України. У відповідності до положень ст.ст.317,319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно дост. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Що стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст.ст.364, 365, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова є обов`язковою. Статтею 360 ЦК України також встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. За таких обставин, враховуючи розташування і технічні характеристики спірних житлового будинку та земельної ділнки та частки відповідача у ній, суд вважає, що виділ частки відповідача та між співвласниками з врахуванням їх часток є неможливим, оскільки загальна площа житлового будинку складає 66.45 кв.м, а житлова усього 36,01 кв.м,, то 1/5 частка відповідача у вказаному нерухомому майні безумовно є незначною (13,3 кв.м. загальної площі та 7,2 кв.м. житлової площі). При цьому враховуючи незначний розмір частки відповідача, здійснити виділ в натурі такої частини житлового будинку, яка б відповідала його частці у праві спільної часткової власності без порушення прав інших співвласників та впливу на можливість використання будинку за йото цільовим призначення є неможливим, що свідчить про неподільність як речі цього житлового будинку.Фактично неможливо надати у володіння та користування відповідачеві тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, як то передбачено ч. 3 ст. 358 ЦК України. Припинення права власності відповідача на його частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача або членам його сім`ї, оскільки останній не проживає у вказаному будинку та не бажає нести витрати для його відновлення. Згідно ст. З Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За таких умов, оскільки значна (3/5) частка спірного житлового будинку та земельної ділянки належить малолітньому [PERSON] , саме за ним має бути визнане право на ту частку у спільному майні, яка на даний час належить відповідачеві. Згідно ч. 1 ст. 59 ЦПК України, права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Відповідно до ч.2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідност. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права відповідача на частку у спільному майні. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із заявлених вимог, позивачем не заявлено вимог щодо стягнення судових витрат з відповідача , а тому їх необхідно віднести на рахунок позивача .

Outcome: partial