Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Представник Позивача 30.05.2019 р. звернувся до суду із зазначеним позовом в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по оплаті за утримання житла та платі за користування комунальними послугами за період з 01.07.2011 р. по 01.11.2018 р. у сумі 42890,52 грн., у тому числі сума основного боргу у розмірі 21645,21 грн., індексу інфляції у розмірі 17699,06 грн., 3% річних у розмірі 3546,26 грн. та судовий збір у розмірі1 921 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідачі є наймачами квартири [ADDRESS] та між сторонами у даній цивільній справі існують відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, які регулюються чинним законодавством України, відповідно до яких позивач надає житлово-комунальні послуги, а відповідачі, як споживачі, зобов`язані вносити плату за їх надання. Починаючи з 01.07.2011 р. по 01.11.2018 р. заборгованість відповідачів за спожити житлово-комунальні послуги становить 21645,21 грн. Як зазначає представник позивача, за вказаний період скарг, актів-претензій з приводу ненадання чи неналежного надання комунальних послуг від відповідачів на адресу позивача не надходило. Отже, на думку представника позивача відповідачі зобов`язані оплатити спожиті житлово-комунальні послуги, а позивач має право вимагати від відповідачів виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Таким чином, на думку представника позивача за період з 01.07.2011 р. по 01.11.2018 р. заборгованість відповідачів за надані житлово-комунальні послуги становить 42890,52 грн., у тому числі сума основного боргу у розмірі 21645,21 грн., індексу інфляції у розмірі 17699,06 грн., 3% річних у розмірі 3546,26 грн. На підставі викладеного, представник позивача звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 30.05.2019 р. зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 07.06.2019 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 12.03.2020 р. ухвалою суду, відповідача [PERSON] замінено належним відповідачем [PERSON] . Відповідачі відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подали. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому ЦПК України порядку, в позовній заяві просив розгляд справи проводити у відсутність представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про місце, день та час розгляду справи повідомлялись у встановленому ЦПК України порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідачів до суду не надійшло. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечує позивача. Дослідивши та оцінивши письмові докази, наявними в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що згідно з довідками про реєстрацію місця проживання особи та довідки Солом`янського районного сервісного центру по роботі зі споживачами Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 07.12.2018 р. № 02/09/04/1830 відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі ордеру є наймачами службової неприватизованої квартири [ADDRESS] , зареєстровані та проживають в ній і користуються житлово-комунальними послугами, що надаються позивачем. Утримання та обслуговування будинку [ADDRESS] , як це вбачається з матеріалів справи, здійснює КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва». З огляду на правовстановлюючі документи позивач є надавачем послуг з утримання будинків та прибудинкової території. Між позивачем та відповідачами існують відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, які регулюються чинним законодавством України, зокрема: Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про захист прав споживачів», відповідно до яких позивач надає житлово-комунальні послуги, а відповідачі, як споживачі, зобов`язані внести плату за надані послуги. Згідно ст.ст. 64, 66, 67 ЖК України, сплачується плата за користування жилим приміщенням, сплачується плата за утримання будинку та прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Члени сім`ї наймача, які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено порядок оплати житлово-комунальних послу. Так, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9). Згідно ч. 1 ст. 10 Закону, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З наданого позивачем розрахунку, який визнається судом арифметично вірним та таким, що узгоджується із встановленими судом обставинами, вбачається, що основний борг відповідачів за спожиті житлово-комунальні послуги перед позивачем за період з 01.07.2011 р. по 01.11.2018 р. становить - 21645,21 грн., інфляційні нарахування - 17699,06 грн., 3% річних - 3546,26 грн., а всього у розмірі 42890,52 грн. Нарахування 3% річних та інфляційної складової суми боргу позивачем нараховані на суму заборгованості за прострочення відповідачами грошового зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг, що узгоджується з вимогами ст. 625 ЦК України. Судом встановлено, що відповідачі не відмовлялися від надання позивачем житлово-комунальних послуг, отримували їх. Крім того, власник квартири у багатоповерховому будинку не може не отримувати послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, як і виконавець послуг не може припинити їх надання одному із власників квартир, так як послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, як то прибирання прибудинкової території, сходових кліток, вивезення відходів, технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем, тощо, мають загальний характер, тобто споживаються одночасно всіма мешканцями багатоквартирного будинку, і припинення їх надання окремому споживачу є неможливим. Чинне законодавство України передбачає різні форми договору (у тому числі усну). Споживач зобов`язаний сплачувати кошти за надані послуги, оскільки відповідно до ст. 11 ЦК України зобов`язання виникають не лише з підстав, передбачених законодавством (зокрема угод), а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Аналізуючи законодавство, що регулює відносини, які виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, слід дійти висновку, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанови Верховного Суду від 20.04.2016 р. № 6-2951цс15, від 15.05.2014 р. у справі № 5011-31/17255-2012). Суд дійшов висновку про наявність між сторонами договірних відносин, за якими відповідачі користувалися житлово-комунальними послугами, які надавав їм позивач, та позивач має право на справляння за них відповідної плати по затверджених тарифах. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню солідарно заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.07.2011 р. по 01.11.2018 р. у розмірі 42890,52 грн., у тому числі сума основного боргу у розмірі 21645,21 грн., індексу інфляції у розмірі 17699,06 грн., 3% річних у розмірі 3546,26 грн. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved