Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

Представник позивач 17.01.2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], відповідно якого просив стягнути з відповідача заборгованість та штраф за кредитним договором №08.04.2018-000000274 в розмірі 2964,00 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08.04.2018 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір 08.04.2018-000000274, який був укладений на строк до одного місяця, внаслідок чого цей договір не є договором про споживчий кредит та на нього не поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до заявки та підтвердження укладення кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 3300,00 грн. на 9 календарних днів, з кінцевим терміном повернення кредиту до 16.04.2018 року, чим виконав зобовязання своєчасно та в повному обсязі. В подальшому відповідач пролонгував строк користування кредитом відповідно до п.2.7 кредитного договору до 29.04.2018 року, за що сплатив проценти щодо пролонгованого кредиту у розмірі 858,00 грн. Відповідач не сплатив позивачу заборгованість, чим порушив свої зобовязання, встановленні договором. Пунктом 5.4. договору передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобовязань за договором кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Отже сума штрафу, на яку має право позивач та яку відповідач повинен сплатити позивачу, становить 13170,00 грн., однак в даній позовній заяві позивач не заявляє вимоги стягнення суми штрафу, що не є відмовою позивача від права стягнення штрафу у майбутньому. 29.01.2019 року до суду надійшла відповідь з ВАДР ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідача. Ухвалою суду від 04.02.2019 року провадження у справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін із призначенням судового засідання на 01 березня 2019 року. Сторони у судове засідання 01.03.2019 року не зявилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином у встановленому порядку. Розгляд справи відкладено на 08.10.2018 року. Сторони у підготовче засідання 08.10.2018 року не зявилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином у встановленому порядку. Представником позивача 25.02.2019р. надано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Відповідачем надано 01.03.2019р. суду відзив на позовну заяву, відповідно якого просила у задоволенні позовних вимог відмовити, виходячи з наступного. Позивачем не надано пояснення щодо суми заборгованості за кредитним договором №08.04.2018-000000274 від 08.04.2018 року у сумі 2964,00 грн., а саме, не надано пояснення щодо нарахування заборгованості по процентам та комісією, а також нарахування пені, штрафі, неустойки, оскільки заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах кредитного договору і наданому самим же позивачем розрахунку. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обовязком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належним та допустимими доказами її розмір. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. Суддя знаходилась у шорічній відпустці з 04.03.2019 року по 07.03.2019 року. У звязку з цим, датою складення цього повного тексту судового рішення є 11.03.2019 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.04.2019 року між позивачем ТОВ «Споживчий Центр» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір 08.04.2018-000000274, на підтвердження укладання договору надано надана заява на видачу кредиту та підтвердження (а.с. 6,7). Згідно пропозиції про укладання кредитного договору (оферта) вбачається що кредитор зобовязується надати позичальнику кредит на будь-які цілі на умовах. Встановлених договором. Надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Цей договір набирає чинності з дати отримання кредитором у інформаційній системі кредитора від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт) підписаного одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитора на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитора. Цей договір діє протягом 28 днів.(п.8.1.). Документом №89125649 від 08.04.2018 року підтверджено надання кредитних коштів [PERSON] шляхом перерахування 3300,00 грн. відповідачу (а.с. 8), що також підтверджується її заявкою під 18% .(а.с.7). Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Частиною 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За нормами ст.ст.11, 509 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із ст.524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Доказів з боку відповідача щодо неотримання вказаних коштів, та відсутності заборгованості суду не надано. Суд вбачає, що не сплачуючи заборгованість відповідач порушує вимоги діючого законодавства України, а саме: ст.526 ЦК України, яка передбачає, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства; ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Посилання відповідача стосовно недоведеності розрахунку наявної заборгованості не приймається до уваги, оскільки відповідач не оспорює укладений договір та не надано доказів стосовно неправильності розрахунку. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» в повному обсязі. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до змісту ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн. (згідно платіжного доручення N V685 від 10.01.2019 року, а тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача вказаних судових витрат. На підставі викладеного й

Outcome: approved