Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

Представник позивача АТ «Перший Український міжнародний банк» адвокат Курилова О.А. звернулася до суду з позовом, в якому просить: 1) усунути перешкоди у здійсненні АТ «Перший Український міжнародний банк» права власності та скасувати арешт, накладений на житловий будинок, реєстраційний номер 1677552923248, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , накладений 18.05.2010 відділом ДВС Приморського РУЮ постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія та номер АА № 719322, виданою 18.05.2010 ВДВС Приморського РУЮ, старший державний виконавець Макаренко Я.О. на майно [PERSON] (номер запису про обтяження 28571623); 2) стягнути з [PERSON] на корись АТ «Перший Український міжнародний банк» витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн. В обґрунтування позову вказує, що 01.02.2008 між ЗАТ «Перший Український міжнародний банк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 6008658, згідно якого [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 560 800 грн. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між відповідачем та позивачем було укладено договір іпотеки № 6013241. Предметом іпотеки відповідно до цього договору є житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі вищевказаного договору іпотеки, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, державним реєстратором виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області Зінченком Ю.О. було прийнято рішення № 43709851 від 26.10.2018 про реєстрацію права власності на домоволодіння [ADDRESS] , передане в іпотеку. Позивач є власником даного житлового будинку. З 18.05.2010 на даний будинок зареєстроване обтяження - арешт нерухомого майна, який унеможливлює реалізацію позивачу своїх прав та інтересів, щодо володіння та розпорядження належним йому майном. В судове засідання сторони не з`явилися: представник позивача адвокат Курилова О,А. надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.70); відповідач [PERSON] , належно повідомлена про розгляд справи, причини неявки суду не повідомила (а.с.59,67); представник третьої особи Макаренко Я.О . надіслала заяву про розгляд справи без участі представника відділу та повідомила, що у відділі відсутні будь-які виконавчі документи про стягнення з [PERSON] (а.с.68,69). За таких обставин суд розглядає справу в заочному провадженні, без участі сторін і на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України без технічної фіксації процесу. Вивчивши докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 01 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 6008658, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 560 800 грн., а вона, в свою чергу, зобов`язалася використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12,50% та повернути кредит банку в порядку та в строки, визначені цим договором (а.с.6-9). У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 6008658 від 01.02.2008, між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №6013241 від 01.02.2008, предметом якого є нерухоме майно: житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 141,5 кв.м., житловою площею 64,2 кв.м. (а.с.10-17). Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відносно предмету іпотеки зареєстровано арешт, реєстраційний номер обтяження: 28571623 від 26.10.2018 на підставі постанови старшого державного виконавця ВДВС Приморського РУЮ Макаренко Я.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АА № 719322 від 18.05.2010 (а.с.18-19). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України передбачено що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 по справі №640/7794/16ц. Оскільки власником вказаного будинку є позивач, відтак наявність обтяження у вигляді арешту, за зобов`язання попереднього власника, порушує права позивача на володіння та розпорядження майном. Враховуючі встановлені обставин справи, суд приходить до висновку, що для поновлення права позивача на володіння та розпорядження майном, позов слід задовольнити та звільнити вказаний житловий будинок з-під арешту. В зв`язку з задоволенням основної вимоги, на підставі ст. 141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення судових витрат з відповідача, які сплачено позивачем при подачі позову в сумі 1921 грн. (а.с.1). На підставі ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 328, 391 ЦК України,

Outcome: approved