Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Козар М.М. звернувся із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить змінити спосіб та розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача на утримання дитини. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що на підставі рішення Свалявського районного суду від 16.04.2015 року з відповідача користь позивача стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 800 гривень щомісячно. Зазначає, що коштів, які стягуються з відповідача, недостатньо для задоволення мінімальних матеріальних потреб дитини. Стверджує, що вона самостійно постійно несе витрати на потреби дитини: оздоровлення, спортивні заняття, лікування. Зазначає, що відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини, не бере ніякої участі у вихованні, добровільно аліменти не сплачує, а тому просить збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача [PERSON] на користь позивача на утримання малолітньої доньки [PERSON] , та змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача [PERSON] - адвокат Козар М.М. на адресу суду надіслав заяву, у якій вказав, що позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити, справу розглядати у відсутності позивача [PERSON] та її представника [PERSON] .. Відповідач у судове засідання повторно, неодноразово не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, та шляхом опублікування оголошень про виклик до суду на веб-сайті суду, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та письмового відзиву до суду не надходило. Крім того, інформація про стан розгляду справи та дату судових засідань розміщено на веб-сайті суду в мережі Інтернет. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується зворотними повідомленнями, що повернулися на адресу суду з відміткою Укрпошти про неможливість вручення поштового відправлення адресату. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи положення ст. ст. 274, 280 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та в заочному порядку. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Про заочний розгляд справи судом 17.08.2020 року постановлено ухвалу. Суд, під час розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Даний факт стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 червня 2013 року. На підставі рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 16.04.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище позивача [PERSON] змінено на дошлюбне [PERSON] , та з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісячно з подальшою індексацією, починаючи з січня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] уклала шлюб 27.05.2017 року із [PERSON] , та змінила прізвище на [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 27.05.2017 року). За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й інші норми, якими врегульовано обов`язок батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 05.02. 2014 р. (справа № 143цс13). Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачем належними та допустимими доказами доведено, що присуджений розмір аліментів на даний час не забезпечує мінімальні потреби дитини, тому розмір аліментів слід збільшити, та, оскільки це гарантоване право позивача обрати спосіб стягнення аліментів, суд доходить висновку що слід стягувати аліменти в частці від заробітку відповідача. Однак в судовому засіданні не встановлено та не доведено ту обставину позивачем, що відповідач має змогу сплачувати аліменти в розмірі саме 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу). Таким чином, за відсутності заперечень зі сторони відповідача, суд виходить з принципу добросовісності, справедливості та розумності, крім того, враховує обов`язок щодо участі в утриманні дітей обох батьків, враховуючи законодавчо встановлений розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд доходить висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Такий визначений розмір аліментів буде розумним, справедливим, та достатнім для задоволення розумних потреб дитини і буде повністю забезпечувати його нормальні матеріальні та побутові потреби. Вирішуючи питання судових витрат, суд враховує вимоги ст.141 ЦПК України, та, зважаючи, що в силу Закону позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про зміну розміру та способу стягнення аліментів, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 840 грн.40 коп..

Outcome: partial