Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Представник позивача - адвокат Зеркін А.С. звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою та просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 15.04.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., реєстровий номер № 8144, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості у розмірі 15 637,05 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вказаним приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис на користь ТОВ «Фінфорс», який є правонаступником ТОВ «СС ЛОУН» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитним договором № 40071779-3 від 26.07.2018. З виконавчим написом позивач не погоджується, оскільки вважає, що він був вчинений з грубим порушенням Порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами України та за відсутності документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Зазначив, що із наданих приватному нотаріусу документів для вчинення виконавчого напису не вбачається чи існувала заборгованість взагалі, чи в такому розмірі, як зазначив Відповідач, чи не було вирішених або невирішених спорів по суті боргу на час вчинення виконавчого напису. Про не, що зазначена відповідачем суму не є безспірною, свідчить зокрема одночасне стягнення штрафів і пені, що є подвійним притягненням боржника до цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення умов договору. За відсутності доказів безспірності боргу нотаріус мав витребувати додаткові документи, які мають підтвердити цю безспірність. Крім того, позивач не визнає факт наявності будь-якої кредитної заборгованості перед ТОВ «Фінфорс», оскільки Договором, укладеним між сторонами, був встановлений строк його дії - до дня терміну платежу (п.6.2 Договору), а термін платежу - згідно Графіка платежів від до 03.07.2018 року, а згідно до Додаткової угоди №2 до Договору (п.2.1.2) - 05.05.2018. Право кредитодавця нараховувати проценти за кредитним договором та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Посилаючись на правовий висновок Великої палати Верховного суду, зроблений у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), згідно з яким наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився, Позивач зазначає, що приватний нотаріус необґрунтовано в суму боргу включив і заборгованість за по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Також позивач зазначив, що письмового повідомлення про наявність заборгованості він не отримував, про вчинення виконавчого напису також ніким не повідомлявся. Позивач вважає, що нотаріус вчинив виконавчий напис без відповідних правових підстав, не переконався у безспірності грошової вимоги, з порушенням процедури його вчинення, тому просить визнати цей виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалами від 04.09.2020 було задоволено клопотання позивача про забезпечення позову, зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 61878551. 07.09.2020 судом було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 07.10.2020 в підготовчому судовому засіданні за клопотанням представника позивача витребувано докази - у приватного нотаріуса належним чином засвідчені матеріали, надані для вчинення виконавчого напису; у відповідача - ТОВ «Фінфорс» кредитний договір, виписку з розрахунку на ім`я [PERSON] та розрахунок заборгованості. 11.02.2021 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. На ухвалу суду про витребування доказів Відповідач - ТОВ «Фінфорс» надіслав копію договору факторингу № 40071779-3 від 26.07.2018 та зазначив, що між ТОВ «СС ЛОУН» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 195789-А від 09.02.2018. На підставі укладеного ТОВ «СС ЛОУН» договору факторингу з ТОВ «Фінфорс», останнім було отримало право грошової вимоги за вказаним кредитним договором зі сплати боргу, строк платежу якого настав, та розмір якого виник відповідно до умов кредитного договору до моменту укладення договору факторингу. Після отримання права грошової вимоги до [PERSON] ТОВ «Фінфорс» не здійснювала нарахування позивачу процентів та неустойки за кредитним договором № 195789-А від 09.02.2018, а тому розмір заборгованості становить 15 637,05 грн., і складається із заборгованості по тілу кредиту - 6 500,00 грн., несплачених процентів - 2 507,05 грн., пені - 6 630,00 грн. В судове засідання, призначене на 11.03.2021, позивач та його представник не з`явилися, будь-яких клопотань не надали. Відповідач та треті особи про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлені належним чином, але до суду не з`явилися, відповідач відзив на позов не подав. Від ТОВ «Фінфорс» надійшли матеріали на виконання ухвали суду. Від приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. жодних клопотань не надходило. Ухвала суду про витребування доказів останнім не виконана. Від третьої особи - Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. пояснень на позовну заяву та жодних клопотань не надходило. За таких обставин суд ухвалив проводити розгляд справи без участі сторін та третіх осіб на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши надані сторонами та витребувані судом докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. 09.02.2018 між ТОВ «СС ЛОУН» та [PERSON] було укладено Договір № 195789-А про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту на суму 6500,00 грн. з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом - 1,33 % в день, річною ставкою - 478,8 %, з датою останнього повернення кредиту - 07.03.2018 /а.с.11-17/. Додатковими угодами від 08.03.2018 та від 06.04.2018, укладеною між сторонами кредитного договору, двічі було продовжено строк дії договору до 06.04.2018 та до 05.05.2018 відповідно /а.с.18,19/. Наданою позивачем копією свідоцтва про шлюб підтверджено зміну позичальником [PERSON] прізвища на « [PERSON] » /а.с.42/. 26.07.2018 між ТОВ «СС ЛОУН» та ТОВ «ФІНФОРС» було укладено Договір факторингу № 40071779-3, згідно з ким ТОВ «СС ЛОУН» відступило ТОВ «ФІНФОРС», а ТОВ «ФІНФОРС» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, укладеним між [PERSON] та ТОВ «СС ЛОУН», що підтверджено наданою суду Відповідачем копією цього договору факторингу та копіями додатків до нього (в тому числі акту приймання-передачі) /а.с.81-99/. 15.04.2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] , як боржника за кредитним договором № 195789-А від 09 лютого 2018 року, який було укладено між ТОВ «СС ЛОУН», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Фінфорс», заборгованості за період з 26.07.2018 по 11.03.2020 у сумі 15 637,05 грн., яка складається із простроченої заборгованості за тілом кредиту у сумі 6500,00 грн., простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користуванням кредитом у сумі 2507,05 грн., строкової заборгованості за штрафами і пенями у сумі 6630,00 грн. Плата за вчинення виконавчого напису - за домовленістю сторін. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі № 8144 /зворот а.с.19/. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. від 21.04.2020 накладено арешт на грошові кошти [PERSON] , відкриті, і які будуть відкриті у банківських установах, у виконавчому провадженні ВП № 61878551, відкритому на підставі вищевказаного виконавчого напису про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ТОВ «Фінфорс» в розмірі 15637,05 грн. /а.с.20/. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із факту вчинення нотаріусом виконавчого напису. Згідно зі ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою КМУ від 29.06.99 № 1172. Згідно з п.2 цього Переліку, зі змінами та доповненнями, для одержання виконавчого напису щодо кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Підпунктами 1.1.,1.2 п.1 гл.16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більш ніж 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більш ніж рік. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Аналіз зазначеної норми Закону свідчить про те, що відповідне право стягувача, по захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Отже відповідно до норми цієї статті Закону, обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису є безспірність заборгованості боржника, у тому числі й унаслідок цивільно-правової відповідальності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору щодо заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», суд вважає, що захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 №6-887цс17. На підставі ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Наданими відповідачем ТОВ «Фінфорс» доказами - зокрема договором про відступлення прав вимоги та Актом приймання - передавання боржників підтверджено лише те, що відступлення грошової вимоги відбулося саме за спірним кредитним договором № 195789-А від 09.02.2018, укладеним між ТОВ «СС ЛОУН» та [PERSON] , тому суд вважає, що ТОВ «Фінфорс» отримав право вимоги від [PERSON] . Інших доказів відповідач суду не надав. Водночас, згідно з матеріалами справи [PERSON] після реєстрації шлюбу, а саме 15.08.2017 змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Оскільки кредитний договір № 195789-А було укладено між [PERSON] та ТОВ «СС ЛОУН» 09.02.2018, тобто вже після зміни позикодавцем прізвища і отримання нею паспорта громадянина України [INFO] на це ім`я, суд приходить до висновку про те, що приватний нотаріус не пересвідчився у наявності безумовних підстав для винесення виконавчого напису про звернення стягнення грошової суми у відношенні [PERSON] , що свідчить про обґрунтованість звернення позивача до суду за захистом своїх прав. Також суду не було надано доказів того, що боржнику кредитором направлялася письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором. Відповідно до п.4.10 Положення «Про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою НБУ №254 від 18.06.2003 первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банками самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України. Відповідно до п.5.5. Положення форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Як зазначено у п.10 Узагальнення ВССУ від 07.02.2014 «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст.9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Переліку документів визначених Постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів для одержання виконавчого напису подаються а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів): б) документи що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Суд погоджується з позивачем стосовно того, що приватним нотаріусом не було перевірено безспірність заборгованості, оскільки у виконавчому написі зазначено, що однією із складових заборгованості є заборгованість за штрафами і пенями у розмірі 6630,00 грн., що суперечить положенням ст.549 ЦК України та ст.61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення. При цьому суд враховує позицію Верховного Суду України з цього питання, викладену у постановах від 21.10.2015 у справі № 6-2003цс15, та 11.10.2017 у справі № 347/1910/15-ц. Суд не може оцінити докази стосовно того, чи було стягувачем надано приватному нотаріусу первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», з яких було б видно рух коштів по рахунку [PERSON] , та встановлено коли саме у кредитора виникло право вимоги, чи настав строк платежу по кредитному договору, чи допущено боржником прострочення чергової сплати зобов`язань по кредиту. Натомість відповідні докази суду не надано, навіть на ухвалу про їх витребування, тому суд позбавлений можливості з`ясувати чи мав місце сплив строку позовної давності, а відповідно і не має можливості перевірити, чи було дотримано приватним нотаріусом положення ст.88 Закону України «Про нотаріат», згідно з якою виконавчий напис вчинюється, якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більш ніж 3 роки. Оскільки документів, на підставі яких нотаріусом було вчинено виконавчий напис, суду не надано, то неможливо встановити, чи дійсно на момент його вчинення боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, суд вважає, що Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів Позивача. Водночас, суд враховує, що оскільки боржник (позивач у справі) фактично не згоден з сумою заборгованості, на яку нотаріусом виданий виконавчий напис, посилаючись на подвійне стягнення штрафних санкцій, та вважає, що заявником не було доведено безспірності суми заборгованості, а тому у приватного нотаріуса не було підстав для вчинення ним оспорюваного виконавчого напису. Суд також вважає за доцільне врахувати у даному випадку позицію Пленуму Верховного Суду України, викладену в Постанові № 2 від 31.01.1992 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», згідно з п.13 якої при вирішення справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Окрім того, суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 було внесенозміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 вищевказану постанову залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду 20 червня 2018 року відмовила у перегляді ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Тобто, на цей час діє редакція Переліку, затверджена Постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172, якою передбачено можливість вчинення виконавчого напису нотаріусу тільки на нотаріально посвідченому кредитному договорі. Саме такої позиції дотримався Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 15.04.2020 у справі № 158/2157/17, провадження № 61-14105 св18. З врахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні підтвердилась та обставина, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема, статті 88 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999, як вчинений на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчений. Крім того, як зазначено вище, судом встановлено відсутність доказів безспірності заборгованості, а тому оспорюваний виконавчий напис не підлягає виконанню, що свідчить про доведеність позовних вимог. Суд при цьому керується правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду України від 05.07.2017 №6-887цс17, від 10.10.2018 у справі № 405/1015/17 та Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц, які відповідно до ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» мають застосовуватись іншими судами до відповідних правовідносин. Водночас суд враховує, що доказів на спростування зазначеного а ні відповідачем, а ні третьою особою - приватним нотаріусом суду не було надано. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд з урахуванням задоволення позову відповідно до ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по справі у розмірі 1261,20 грн. (840,80 грн. - за подання позовної заяви та 420,40 грн. - за подання заяви про забезпечення позову). Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved