Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Колцуняк Ю.В. звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] , Скалатської об`єднаної територіальної громади Підволочиського району Тернопільської області про визнання права за [PERSON] права власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , як за членом колгоспного двору. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача покликався на те, що відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 30.09.1992 року, виданого виконкомом Остап`євської ради народних депутатів, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить колгоспному двору, що складається з 3-х членів, головою якого є [PERSON] . Згідно з архівною довідкою від 01 листопада 2019 року в даному господарстві станом на 1991 р. проживало троє осіб: голова двору - [PERSON] , син [PERSON] , невістка [PERSON] . Відповідно [PERSON] не втратила право на частку в майні. З огляду на вказане позивач змушена звернутися до суду для захисту своїх прав. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності та відсутності позивача, позов підтримує в повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позов визнав. Представник відповідача Скалатської об`єднаної територіальної громади подав заяву в якій позов визнав у повному обсязі, просить розглядати у їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе прийняти рішення, задовольнивши позовні вимоги з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 30 вересня 1992 року виконкомом Остап`євської сільської ради народних депутатів, цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Остап`євської Ради народних депутатів №34 від 29.09.1992 року. Відповідно до реєстрового напису, даний житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами зареєстровано в Тернопільському БТІ на праві особистої власності за колгоспним двором, записаний 30.09.1992 року в реєстрову книгу за реєстром №400. До складу цього колгоспного двору станом на 1991 року входили: [PERSON] , 1932 р.н. - голова двору; [PERSON] , - 1955 р.н. - син, [PERSON] , - 1967 р.н., - невістка, що підтверджується довідкою №872, виданою 01 листопада 2019 року Архівним відділом Підволочиської районної державної адміністрації. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало по 1/3 частці будинковолодіння (кожному) по [ADDRESS] , як членам колгоспного двору. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України пункту 7 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах права приватної власності» - Судам слід враховувати, що відповідно до ст. 55 Закону «Про власність» громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. [INFO] померла голова двору [PERSON] , (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 01 травня 2014 року). Після її смерті залишилось спадкове майно. Єдиним спадкоємцем за законом є її син [PERSON] , який вступив в управління майном, та за яким, відповідно до рішення Підволочиського районного суду від 17 червня 2020 року визнано право власності на 2/3 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 120 ЦК Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, який діяв на момент виникнення правовідносин (далі - ЦК УРСР), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, а згідно ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Пленум Верховного Суду України у п. а) ч. 6 постанови №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснює, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена колгоспного двору визначається з рівності часток всіх його членів. Статтею 1226 Цивільного кодексу України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Таким чином, з врахуванням норм чинного законодавства, позивачу [PERSON] належить 1/3 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , як члену колгоспного двору. Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання, а власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це майно оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи наведене,

Outcome: approved