Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів ЛКП ЖЕК № 1, Лисичанської міської ради, [PERSON], [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та визнання права на житло, в обґрунтовування якого вказала, що позивачперебуває на квартирному обліку у відділі по обліку та розподілу житлової площі Лисичанської міської ради з 2005 року, як молодий спеціаліст - лікар. 06 лютого 2006 року між позивачем та начальником ЛКП ЖЕК № 1 укладено договір найму житла у будинках державного та комунального житлового фонду, згідно з якимпозивачу та членам сім'ї позивача, а саме: чоловіку [PERSON] та сину [PERSON], [INFO], надана в користування квартира [ADDRESS]. Квартира знаходилася в незадовільненному санітарно - технічному стані, про що було складено акт від 30.01.2006 р. В квартирі була зареєстрована відповідачка - [PERSON], яка знаходилася у розшуку за скоєння кримінального злочину, та відповідач [PERSON], який також не мешкав в квартирі тривалий час. Позивач за власні кошти зробила ремонт квартири, встановила вхідні двері, які були відсутні. Також позивач встановила склопластикові двері на балкон, які були повністю зруйновані, повністю замінила санітарно - технічне обладнання в квартирі, яке було непридатне до користування, встановила в квартирі електропостачання, зробила ремонт кухні, ванній кімнати, туалету, житлових кімнат, коридору. Всього позивач оцінює свої витрати на відновлювання квартири, в якої розводилися костри на підлозі та були відсутні двері та вікна, в розмірі 32000 грн. Позивач погодилася на вселення в зруйновану квартиру, у зв'язку з тим, що керівництво Лисичанської міської ради запевнилоїї в тому, що квартира буде надана її сім'ї на підставі ордеру, як молодому спеціалісту. Щорічно договір найму житла поновлювався, позивач сплачувала за комунальні послуги , зберігала житло. Відповідач ЛКП ЖЕК № 1 одного разу подавало позов досуду про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, але не довели справу до завершення, залишили позов за невідомими позивачу причинами без розгляду. В цей час [PERSON] арештована та знаходиться під вартою. Але начальник ЛКП ЖЕК № 1 направляє позивачу повідомлення про звільнення квартири на підставі заяви [PERSON] про надання їй вільного доступу до квартири. Позивачу не зрозуміло, яким чином особа, яка знаходиться під вартою вільно дістанеться квартири, і на яких підставах. Відповідач [PERSON] та її повнолітній син багато років не мешкають в спірній квартирі без поважних причин, щоразу не ставили питання про вселення в квартиру, в квартирі відсутні їх особисті речі на цей час і були відсутні на час вселення позивача до квартири, за ними не зберігалося право користування квартирою у встановленому законом порядку. При тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ни ми зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Позивач вважає, що відповідачка [PERSON] та відповідач [PERSON] не мешкають в спірній квартирі без поважних причин та втратили право користування житловим приміщенням. Позивач мешкає та зареєстрована в спірній квартирі разом з малолітнім сином, іншого житла не має, з чоловіком шлюб розірвано. Протягом 7 років позивачу, як молодому спеціалісту, що перебуває на позачерговому квартирному обліку, не надали житлове приміщення, щорічно обіцяли вирішити питання по квартирі, в якійвона мешкаєпротягом 7 років. Позивач відновила зруйновану квартиру, сплачуєпротягом багатьох років за комунальні послуги, зберегла її для комунальної власності, а на цей час їй пропонують звільнити квартиру для кримінальної особи. У позивача та її малолітнього сина відсутнє інше житло. Позивач набула право на проживання в спірній квартирі. Позивач зверталася до Лисичанської міської ради з заявою про вирішення питання про визнання [PERSON] та [PERSON], про видачу їй ордеру на квартиру, але відповіді не отримала. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вказане встановлює абсолютне право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Просила суд: 1) визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]; 2) визнати за [PERSON] та малолітнім сином [PERSON] право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]; 3) зобов'язати ЛКП ЖЕК № 1 укласти з [PERSON] договір найму житлового приміщення в квартирі [ADDRESS]. До початку розгляду справи судом по суті, представником відповідача ЛКП «ЖЕК № 1»було подано письмове заперечення на позовну заяву, у якому представник відповідача просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи наступним. КП «ЛЖЕК № 1» частково не визнає позовні вимоги [PERSON] з таких підстав: до повноважень органів місцевого самоврядування в області житлово-комунального господарства»згідно з ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відносяться: - облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання, відповідно до законодавства, житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань про використання нежитлових приміщень, будівель і споруд, що належать до комунальної власності; - видача ордерів на заселення житлової площі в будинках державних та комунальних організацій; Наймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON], яка довгий час перебувала в розшуку за скоєння тяжкого злочину, в даний час - під вартою. За даною адресою також зареєстровані: [PERSON], який знятий з реєстраційного обліку у зв'язку з відбуттям покарання в місцях позбавлення волі, [PERSON]. Приблизно з 2002 року в квартирі за вказаною адресою ніхто не проживав, комунальні послуги не оплачував, в результаті чого утворилася заборгованість. 30.01.2006 року працівниками ЛКП ЖЕК № 1 був складений акт технічного стану № 107 квартири [ADDRESS]. В результаті огляду встановлено, що віконні плетіння, міжкімнатні, балконні, вхідні двері знаходяться в незадовільному стані, сантехніка (ванна, унітаз) вимагає заміни. Вимикачі, розетки, електролічильник, мийка, газова пічка відсутні. Після огляду вхідні двері забита і опломбована. Відносини, пов'язані з піднайм житлового приміщення, регулюються ст. 91-97 Житлового кодексу України. Згідно п. 4 ст. 34 Житлового кодексу, підпункту 4 п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР (далі Правила), затвердженими Постановою Ради Міністрів Української РСР і Укрпрофради 11 грудня 1984, що потребують поліпшення житлових умов вважаються особи, які не мають самостійного права на житлове приміщення. Йдеться, зокрема, про піднаймачеві житлової площі в державних квартирах. Термін здачі житлового приміщення в піднайм визначається сторонами і, в залежності від обставин, договір може бути укладений на невизначений строк, на певний строк і на період тимчасової відсутності наймача, що виїхав з житлового приміщення з правом його збереження. Договори піднайму житла в будинках державного і громадського житлового фонду реєструються в ЖЕКах. З метою збереження житлового фонду, виконкомом Лисичанської міськради дана квартира була надана родині [PERSON] в піднайом з видачею оглядового ордера для огляду житлового приміщення від 30.01.2006 року. Оглядового ордер на житлове приміщення дає право перебування в житловому приміщенні громадян для його огляду. Ордер являє собою адміністративно-правовий акт; це наказ жіліщно-експлуатаційної організації надати громадянину і членам його сім'ї те приміщення, яке в ньому вказано. Ордер є підставою для заселення житлоплощі за договором найму в будинку державного або громадського житлового фонду. Ордер видається на виконання рішення органів місцевого самоврядування про надання житла. В даному випадку був виданий оглядовий ордер і рішення про надання житла [PERSON] відсутня. 06.02.2006 року було укладено договір найму квартири [ADDRESS] і сім'я [PERSON] була зареєстрована за вищевказаною адресою. В данийчас позивачка проживає в ній з неповнолітнім сином. У жовтні 2009 року адміністрація КП ЛЖЕК № 1 звернулася в Лисичанським міського суду з позовними вимогами про визнання такими, що втратили право на житло [PERSON] та [PERSON]. У відповідь на наш позов представником [PERSON] адвокатом [PERSON] був поданий зустрічний позов до [PERSON] і членам її сім'ї про виселення з займаного жилого приміщення та визнання договору найму житла недійсним, із залученням КП ЛЖЕК № 1 в якості 3-ї особи. [PERSON] з'явився в судове засідання один раз, надалі за повісткою суду, переданою через його представника - [PERSON], не являвся. 05.02.2010 року заявою № 84 адміністрація КП ЛЖЕК № 1 відмовилася від своїх позовних вимог відносно [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право на житло, щоб зберегти за собою право повторного звернення до суду. 21.05.2010 року ухвалою судді Хвіртка А. М. позовні вимоги [PERSON] про виселення з квартири та визнання договору найму житла недійсними залишені без розгляду у зв'язку з неодноразовою неявкою позивача [PERSON] судове засідання без поважних причин. В задоволенні апеляційної скарги [PERSON] на визначення суда було відмовлено у зв'язку з пропущеним строком на оскарження. У 2011 році договір піднайму позивачці [PERSON] був продовжений до 18.02.2012 року. 19 березня 2013 до 19.03.2014 р. Старший син [PERSON] звільнився з місць позбавлення волі і в кінці червня 2012 звертався до прокуратури м Лисичанська з питаннямстосовно того, що в квартирі проживає інша сім'я і він не може в неї вселитися, результат звернення нам невідомі. 15.07.2013 р. в КП «ЛЖЕК № 1» зареєстрований адвокатський запит адвокта [PERSON], який надає юридичну допомогу гр. [PERSON]з питання вселення в квартиру [ADDRESS]. В квартиру [PERSON] вселялась з родиною за ордером і є основним квартиронаймачем, у зв'язку з її зверненням з питання вселення в квартиру, «ЛЖЕК № 1» було направлено [PERSON] повідомлення про розірвання договору найму і звільнення квартири за вищевказаними обставинам і в зв'язку з наявною заборгованістю по оплаті послуг ЖЕКу згідно п. 1.3.3, 2.1.1., 4.4 договору. Станом на 01.01.2014 року заборгованість по оплаті послуг [PERSON] становить 1 104,96 грн. Дострокове розірвання допускається при невиконанні чи неналежному виконанні договору як піднаймачів, так і проживаючими з ним особами. На відміну від наймача, піднаймач житла в будинках державного або громадського житлового фонду незалежно від тривалості проживання в даному приміщенні не набуває самостійного права на користування ним та на поновлення договору піднайму. Після закінчення терміну договору, а у відповідних випадках незалежно від цього, він повинен звільнити приміщення, інакше буде виселений в судовому порядку без надання іншого житла. Піднаймач зобов'язаний у цьому випадку звільнити займане приміщення не тільки на вимогу наймача, але і на вимогу наймодавця (ЖЕКу). Утримання під вартою [PERSON] є поважною причиною не проживання у спірній квартирі. КП «ЛЖЕК № 1» є балансоутримувачем комунального майна, в даному випадку квартири [ADDRESS]. Як вже зазначено вище, право розпорядження комунальним майном, у чиїй власності воно перебуває, належить до повноважень органів місцевого самоврядування. На підставі цього, КП «ЛЖЕК № 1» не визнає позовні вимоги [PERSON] про зобов'язання укласти з нею договір найму житлового приміщення у квартирі [ADDRESS]. В даний час не минув термін дії договору найму жилого приміщення спірної квартири, укладеного між КП «ЛЖЕК № 1» і [PERSON] на період з 19.03.2013 р. по 19.03.2014 р. Проти позовних вимог [PERSON] про визнання такими, що втратили право на житло [PERSON] та [PERSON] в спірній квартирі КП «ЛЖЕК № 1», не заперечує. До початку розгляду справи судом по суті, відповідачем [PERSON] було надано письмове заперечення, у якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача та розглянути справу за його відсутності. В обґрунтування заперечення зазначив, що [PERSON] до нього був пред'явлений позов про визнання його такою особою, що позов [PERSON] до ньоговін не визнає, вважає його необгрунтованим, він не мав раніше і до теперішнього часу розпоряджатися вказаною квартирою, оскільки позивач та члени її родини були вселені в квартиру з порушенням чинного Законодавства. Коли він неодноразово прибував за місцем своєї реєстрації, то не мав можливості навіть зайти в квартиру, оскільки в квартирі були змінені вхідні двері із замками, до якої у нього не було ключів, в квартиру його позивач і члени її родини не пускали, пояснюючи, що квартира належить вже ім. З моменту коли стався злочин, в якому його матір надалі звинуватили і оголосили її розшук, а це був серпень 1996 року, він залишився один у віці 12 років, батько в той час з матір'ю не проживав і він був один а, відповідно, в силу свого малолітнього віку, він не міг забезпечувати своє проживання і був змушений, кинути квартиру та виїхати до своїх родичів - бабусі і дідуся в місто Мелітополь, де змушений проживати до теперішнього часу, т.к. квартира в якій він зареєстрований зайнята іншими особами і вони категорично відмовляються її звільняти, вважаючи її своєю власністю. У 2009 році він звертався в ЖЕК №1 із заявою про надання йому доступу в квартиру за місцем його реєстрації, проте співробітники ЖЕК не змогли нічого зробити оскільки [PERSON] і члени її сім'ї відмовили у звільненні квартири, потім в 2010 році він звертався з позовною заявою в Лисичанський міський суд про виселення позивача та членів її сім'ї з зазначеної квартири, однак, позов судом було залишено без розгляду, в зв'язку з його повторною неявкою в судове засідання , оскільки у нього не було коштів на дорогу, щоб приїжджати в судові засідання. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримала позовні вимоги позивачки. Підтвердила доводи, викладені у позовній заяві. Просила суд задовольнити позов в повному обсязі.Додатково додала, що позивач є добросовісним користувачем. Не заперечує факту вселення [PERSON] на незаконних підставах, однак, вважає, що на той період часу, тобто вселення позивача у спірну квартиру, відповідачі були такими особами, що втратили право користування спірною квартирою. [PERSON] була вселена на підставі оглядового ордеру та договору найму житлового приміщення. Під час вселення, спірна квартира була в непридатному для користування та проживання стані. Сусіди скаржились на попередніх користувачів спірної квартири. [PERSON] та її родина зробили у спірній квартирі капітальний ремонт, але без згоди наймодавця. Постійно сплачували комунальні послуги. Деякий час потому почала отримувати з ЖЕКу листи щодо звільнення спірної квартири, у зв'язку з тим, що з'явилася [PERSON] та бажає знову проживати у даній квартирі. Вважає, що при укладенні договору найму виконком ввів в оману позивача щодо реальних обставин укладення з нею договору найму житлового приміщення. В судовому засіданні представник відповідача ЛКП «ЖЕК № 1» Васильєва В.В. позовні вимоги не визнала у повному обсязі, підтримала письмові заперечення у повному обсязі, однак проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі. Суду пояснила, що позивач знала, що договір найму житлового приміщення з нею укладався тимчасово, на період відсутності відповідачки [PERSON] Так, у попередніх договорах найму, укладених з позивачем, було чітко зазначено, що вона тимчасово наймає спірну квартиру з зазначенням у договорі найму житла умови щодо майбутнього її звільнення. У подальших договорах позивач відмовилася від зазначення пункту у договорі найму стосовно того, що вона зобов'язується добровільно з'їхати зі спірної квартири, тому в останніх договорах відсутнітакі умови договору. Позивач була заселена у спірну квартиру на підставі оглядового ордеру та договорів найму. У судовому порядку відповідач [PERSON] не була визнана такою, що втратила право користування спірною квартирою, тому вважає, що законним квартиронаймачем на теперішній час є відповідач [PERSON], яка проживала у спірній квартирі з 1986 року. Окрім цього, строк дії останнього договору найму з позивачем закінчився. Спірна квартира не відноситься до фонду тимчасового проживання і є у комунальній власності. В судовому засіданні представник відповідача Лисичанської міської ради Бондарєва В.В. проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначила, що позивач при укладанні договорів найму розуміла, що вони носять тимчасовий характер і що вона змушена буде звільнити спірне приміщення у разі з'явлення відповідачів по справі - [PERSON] та [PERSON]. Окрім цього, [PERSON] перебуває на квартирному обліку у відділі по обліку та розподілу житлової площі Лисичанської міської ради з 2005 року, як молодий спеціаліст та не знята з нього. Знаходиться у черзі під номером № 217. Також вважає, що строк дії останнього договору найму, укладеного позивачем щодо спірної квартири, сплинув. З позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою, після звільнення її -під варти, до суду ніхто не звертався. Отже,[PERSON] продовжує бути наймачем спірної квартири. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON]в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.До суду надав письмове заперечення на позовну заяву позивача, у якій просив у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити та розглядати справу за його відсутності. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON]позов не визнав у повному обсязі, проти задоволення позовних вимог заперечував. Просив відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні представник третьої особи Органу опіки та піклування Лисичанської міської ради - Боднарчук Л.І. проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила суд захистити інтереси дитини. Суд вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Спір між позивачем та відповідачами виник з приводу того, що позивач [PERSON] вважає відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а себе добросовісним користувачем та наймачем спірної квартири, за яким необхідно визнати право користування спірним житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Цим правом закріплена недоторканість житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм житлом, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку. У зв'язку з цим необхідно звернутися до правових позицій Європейського суду з прав людини, а саме в розумінні пункту 1 ст. 8 Конвенції, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеними чи позбавленим свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав особи на житло (рішення у справі «Пауел та Райнер проти Великобританії» (PowellandRaynerv. theU.K.) від 21.02.1990 р., статус рішення - остаточне). Такий загальний захист поширюється як на власника житла (рішення у справі «Джілов проти Великобританії» (Gilowv. theU.K.) від 24.11.1986 р., статус рішення - остаточне), так і на наймача житла (рішення у справі «Ларкос проти Кіпру» (Larkosv. Cyprus) від 18.02.1999 р., статус рішення - остаточне). З позовної заяви вбачається, що до суду звернулася [PERSON] в інтересах [PERSON] до ЛКП ЖЕК № 1, Лисичанської міської ради, [PERSON], [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та визнання права на житло, третя особа - Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради. Представник позивача у зазначеній позовній заяві просить суд: 1) визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]; 2) визнати за [PERSON] та малолітнім сином [PERSON] право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]; 3) зобов'язати ЛКП ЖЕК № 1 укласти з [PERSON] договір найму житлового приміщення в квартирі [ADDRESS]. За позовами про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, слід враховувати, позивачем в даній категорії справ може бути наймодавець житла або один з наймачів житла. Відповідно відповідачем по справі буде особа, яка втратила право користування житлом. У спорах про визнання права користування житловим приміщенням з позовом може звернутися особа, яка вважає, що набула право користування житловим приміщенням або наймач житла. Відповідачем у даній справі може бути лише наймодавець житла. На підставі викладеного, суд вважає доцільним розглянути насамперед позовні вимоги щодо визнання за [PERSON] та малолітнім сином [PERSON] права користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] для того, щоб встановити чи може бути [PERSON] позивачем в частині позовних вимог щодо визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]; та зобов'язання ЛКП ЖЕК № 1 укласти з [PERSON] договору найму житлового приміщення в квартирі [ADDRESS]. . З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією рішення виконавчого комітету Лисичанської міської ради № 480 від 16.08.2005 року про облік, розподіл та обміну житлової площі, [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], склад сім'ї 3 чол., було поставлено на квартирний облік в загальноміську загальну чергу (а.с. 12). Згідно з копією оглядового ордеру від 30.01.2006 року, наданим відділом по обліку, розподілу та приватизації житлової площі Лисичанської міської ради, вбачається, що оглядовий ордер даний [PERSON] для огляду квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). З 2006 року між КП «ЛЖЕК № 1» та [PERSON] кожного року укладались договори найму житлового приміщення, останній від 19.03.2013 року, предметом якого відповідно до п. 1.1. договору, КП ЛЖЕК № 1 надає [PERSON] та членам її сім'ї: сину [PERSON] право на тимчасове користування житлом на строку до 19 березня 2014 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21, 22, 57). Згідно з копією довідки № 674 від 16.07.2013 року, наданою ЛКП «Паспортна служба» [PERSON] проживає за договором, зареєстрована за адресою: [ADDRESS], та займає жилу площу 2 кімнати 31,10 м2 ізольовані на 5-му поверсі 5-ти етажного будинку, який належить ЖЕКу № 1. Особовий рахунок відкритий на [PERSON] На житловій площі проживають та прописані 5 чоловік: [PERSON], [INFO], її син, [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] за договором з 2006 року; [PERSON], [INFO] за договором з 2006 року; [PERSON], [INFO], за договором з 2006 року (а.с. 13). Згідно з копією паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого15.12.2006 року Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 07.02.2006 року (6-8). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим 04 листопада 2006 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] народився [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис № 745. Батьком дитини записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с. 14). Згідно з копією рішення Лисичанського міського суду № 2-2272/11 від 03.11.2011 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Прізвище позивача після розірвання шлюбу залишилось «[PERSON]» (а.с. 15). Згідно з копією акта технічного стану № 107 від 30.01.2006 року, комісією у складі: майстра ЛКП ЖЕК №1 [PERSON], електрика в присутності [PERSON] була оглянута квартира [ADDRESS]. В результаті огляду встановлено: віконні плетіння, міжкімнатні, балконні, вхідні двері знаходяться в незадовільному стані, сантехніка (ванна, унітаз) вимагає заміни. Вимикачі, розетки, електричні лічильник, мийка, газова пічка відсутні. Після огляду вхідні двері забиті та опломбовані (а.с. 16). Згідно з копією акту від 09.10.2006 року, за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], не проживають. [PERSON] оголошена у розшук. Відомості про місцезнаходження [PERSON] відсутні більше 2-х років. У теперішній час за даною адресою проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON](а.с. 17). На підставі викладеного, суд доходить висновку та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, що позивач [PERSON] була вселена та тимчасово зареєстрована разом зі своїм сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS], на підставі оглядового ордеру та договорів найму житлового приміщення. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно з копією службового ордера № 1067 від 02.01.1986 року, виданого виконавчим комітетом міської ради народних депутатів міста Лисичанська, [PERSON] отримала службовий ордер на право заняття двох кімнат в квартирі [ADDRESS] (а.с. 62). Згідно з копією рішення Лисичанської міської ради народних депутатів № 47 від 18.02.1994 року, було змінено правовий режим службових квартир, в тому числі, і квартири за адресою: [ADDRESS], житлова площа 31,10 кв.м., яка знаходиться на балансі КП «ЖЕК №1» (а.с.63-64). Отже, до 1994 року спірна квартира мала статус службової квартири. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у своїй ухвалі від 01 червня 2011 року зазначила, що у ч. 1 ст. 122 ЖК України передбачено, що єдиною підставою для вселення у надане службове приміщення є спеціальний ордер, який видається виконкомом районної, міської, районною в місті Ради на підставі рішення про надання службового жилого приміщення. Таким чином, відповідач [PERSON] була вселена у спірну квартиру на законних підставах та у спосіб, передбачений законодавством, а саме: на підставі спеціального ордеру на квартиру, яка на час вселення мала статус службової квартири. Згідно з довідкою № 5685 від 04.05.2014 року, наданою Лисичанським МВ ГУМВС України в Луганській області, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], розшукувалась в період з 01.03.1997 року по 30.06.2013 рік Лисичанським МВ ГУМВС України в Луганській області та знаходилась в міждержавному розшуку за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187, ст. 115 КК України (а.с. 93). Згідно з вироком Лисичанського міського суду № 1-КП/415/19/14 від 21.03.2014 року, [PERSON] було визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ст. 17, 93 п.п. «а», «і» КК України (1960р.), ч. 2 ст. 187 КК України (2001 р.). На підставі ч. 5 ст.72 КК України, звільнена від призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України (а.с. 99-102). З досліджених документіввстановлено, що [PERSON] була відсутня за місцем мешкання більше шести місяців (з 1997 - 2014 рр.). 04 жовтня 2012 року [PERSON] надала до міському голові м. Лисичанська Дунаєву С.В. заяву, у якій просила розглянути питання про видачу ордеру та визнання її відповідальним квартиронаймачем (а.с. 18). Виконавчий комітет Лисичанської міської ради на письмове звернення гр. [PERSON] про видачу ордеру та визнання її відповідальним квартиронаймачем на квартиру за адресою: [ADDRESS], дав наступні роз'яснення: Ордер видається на юридично та фактично вільне житлове приміщення. На вищевказану квартиру не може бути виданий ордер, а відповідно, і укладається договір найму, так як в квартирі зареєстровані: [PERSON], квартиронаймач, [PERSON] та сім'я, у складі 3-х чоловік, як піднаймачі (а.с. 19). Згідно з копією письмової відповіді начальника УГЖКГ № 649 від 27.11.2007 року щодо зняття з реєстраційного обліку осіб, зареєстрованих за адресою: [ADDRESS], то за даною адресою зареєстровані [PERSON], - мати, [PERSON] - син та [PERSON] - син, яких зняти з реєстрації за адресою: [ADDRESS], не має законних підстав (а.с.20). На підставі викладеного, що також не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, суд доходить висновку, що відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому порядку особами такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованого за адресою: [ADDRESS], не визнавались та з реєстрації за адресою: [ADDRESS], не зняті, а отже, є наймачами квартири за адресою: [ADDRESS]. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з довідкою № 233/01-02 від 17.02.2014 року, наданою управлінням власності Лисичанської міської ради, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], є об'єктом права комунальної власності територіальної громади м. Лисичанська та перебуває на балансовому обліку комунального підприємства «ЛЖЕК № 1» (а.с. 56). З 2006 року між КП «ЛЖЕК № 1» та [PERSON] кожного року укладались договори найму житлового приміщення, останній від 19.03.2013 року, предметом якого відповідно до п. 1.1. договору, КП ЛЖЕК № 1 надає [PERSON] та членам її сім'ї: сину [PERSON] право на тимчасове користування житлом на строку до 19 березня 2014 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21, 22, 57). Водночас, єдиною правовою підставою для укладання договору найму і відповідно вселення до жилих приміщень державного або комунального житлового фонду є ордер (ст. 58 ЖК України). Договір житлового найму укладається на невизначений термін, оскільки громадяни отримують житло у безстрокове користування. Крім наймача правом користування житловою площею наділені члени його сім'ї, які вселилися до приміщення в установленому законом порядку. Інші можуть вселитися і користуватися жилим приміщенням лише за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом із наймачем. Так, з договорів найму від 06.02.2006 року та від 18.02.2009 року вбачається, що однією з умов договору, є умова щодо звільнення [PERSON] займаного житла за адресою: [ADDRESS], у разі прибуття основних квартиронаймачів. Договір найму від 19.03.2014 року такої умови не передбачає. З аналізу умов договорів найму від 06.02.2006 року та від 18.02.2009 року вбачається, що позивачем не заперечувалось факту того, що відповідачі є основними наймачами спірної квартири. 06.06.2013 року [PERSON] надала до ЛКП «ЖЕК № 1» заяву, у якій просила надати їй вільний доступ та право вільно розпоряджатись її житлом, шляхом розірвання договору найму та звільнення квартири громадянки [PERSON] (а.с. 59). 07.09.2009 року [PERSON] подав до КП «ЛЖЕК № 1» заяву, у якій просив надати йому доступ до квартири за місцем його реєстрації по адресу: [ADDRESS], для подальшого проживання в ній. Заборгованість по квартплаті зобов'язався погасити в повному обсязі до кінця року (а.с. 88). Згідно з попередженням КП «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 1» № 423 від 15.07.2013 року, на підставі заяви [PERSON] про надання вільного доступу в квартиру та виселення піднаймача, [PERSON] було запропоновано звільнити займане житлове приміщення, квартиру [ADDRESS], у строк до 25.07.2013 року, повідомивши представника КП «ЛЖЕК № 1» для обстеження технічного стану квартири та складання акта прийому - передачі (а.с. 10, 60). Згідно з повторним попередженням КП «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 1» № 454 від 06.08.2013 року, на підставі заяви [PERSON] про надання вільного доступу в квартиру та виселення піднаймача, систематичного не внесення плати за користування житловим приміщенням більш ніж пів року, [PERSON] було запропоновано звільнити займане житлове приміщення, квартиру [ADDRESS], у строк до 16.08.2013 року, повідомивши представника КП «ЛЖЕК № 1» для обстеження технічного стану квартири та складання акта прийому - передачі (а.с. 61). [PERSON] займане спірне житло на час подання позовної заяви не звільнила. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає право дитини на житло. Відповідно до вимог цього закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначає, що вирішуючи питання про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати чи дотриманий порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані в даному жилому приміщенні, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами тощо. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала. Отже, при вирішенні спорів щодо визнання права користування жилим приміщенням треба враховувати, що однією з суб'єктивних підстав виникнення права на житло, тобто набуття права користування конкретним жилим приміщенням є вселення у нього в установленому законом порядку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] була вселена та тимчасово зареєстрована разом зі своїм сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що об'єктом права комунальної власності територіальної громади м. Лисичанська та перебуває на балансовому обліку комунального підприємства «ЛЖЕК № 1», на підставі оглядового ордеру та договорів найму житлового приміщення. В той час, яквідповідач [PERSON] була вселена у спірну квартиру на законних підставах та у спосіб, передбачений законодавством, а саме: на підставі спеціального (службового) ордеру на квартиру, яка на час вселення мала статус службової квартири. Відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому порядку особами такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованого за адресою: [ADDRESS], не визнавались та з реєстрації за адресою: [ADDRESS], не зняті, а отже, є наймачами квартири за адресою: [ADDRESS].Водночас, письмової згоди [PERSON] та [PERSON] на вселення позивачки та її сина у спірну квартиру не надавали. На підставі викладеного, з урахуванням норм діючого цивільного та житлового законодавства, суд доходить висновку, що позивач [PERSON] була вселена до наймача [PERSON] у спірну квартиру [ADDRESS] з порушенням встановленого порядку вселення осіб до наймачів, а отже, у позивача не виникло права на спірне житло, тобто [PERSON] та її син не набули права користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] установленомузаконо порядку, у зв'язку з чим, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за [PERSON] та малолітнім сином [PERSON] право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] є такими, що не підлягають задоволенню. Водночас, у письмових запереченнях ЛКП «ЖЕК № 1» зазначає, що з метою збереження житлового фонду, виконкомом Лисичанської міськради спірна квартира була надана родині [PERSON] в піднайом з видачею оглядового ордера для огляду житлового приміщення від 30.01.2006 року. Відповідно до ч. 1 ст. 774 ЦК України, передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. З аналізу ст. 774 ЦК України, суд доходить висновку, що ЛКП «ЖЕК № 1» не мало правових підстав на укладання договору піднайму з позивачем [PERSON], адже ЛКП «ЖЕК № 1» не може бути стороною договору піднайму в розумінні ст. 774 ЦК України. Щодо позовних вимог в частині визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] та зобов'язання ЛКП ЖЕК № 1 укласти з [PERSON] договору найму житлового приміщення в квартирі [ADDRESS]. За позовами про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, слід враховувати, позивачем в даній категорії справ може бути наймодавець житла або один з наймачів житла. Відповідно відповідачем по справі буде особа, яка втратила право користування житлом. У зв'язку з тим, що судом відмовлено позивачу [PERSON] в задоволенні позовних вимог в частині визнання за [PERSON] та її малолітнім сином [PERSON] права користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], то суд доходить висновку, що [PERSON] не набула статусу наймача спірної квартири, а отже, у неї не виникло право, як у належного відповідача, на звернення до суду з позовними вимогами про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], у зв'язку з чим позовні вимоги в частині визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] та зобов'язання ЛКП ЖЕК № 1 укласти з [PERSON] договору найму житлового приміщення в квартирі [ADDRESS], задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed