Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 12 травня 2015 року померла мати позивача [PERSON] [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з земельної ділянки, площею 0,2839 га, що розташована по вул. Духновича, б/н в с. Туря-Пасіка Перечинського району Закарпатської області. Для оформлення спадщини за покійною матірю та отримання свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку, позивач звернулася до нотаріуса, однак їй було відмовлено в оформленні такої за відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві, тому просить позов задовольнити. У судове засідання представник позивача не зявився, однак подав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити. Представник Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області як відповідача в судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі та вирішення заявленого позову залишив на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 12 травня 2015 року померла мати позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 187970, виданим виконкомом Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 12 травня 2015 року (а. с. 5-6, 14-15, 48-50). Також встановлено, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину за померлою 12 травня 2015 року [PERSON], є її донька [PERSON], що стверджується матеріалами спадкової справи № 168/2015, заведеної 08 вересня 2015 року Ужгородською районною державною нотаріальною конторою (а. с. 27-59). Крім цього встановлено, що на момент смерті [PERSON] їй належала земельна ділянка площею 0,2839 га, розташована по вул. Духновича біля будинку № 15 в с.Туря-Пасіка Перечинського району, що стверджується довідкою виконкому Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 278 від 16 січня 2015 року, виданою на підставі даних погосподарського обліку виконкому сільської ради та земельно-кадастрової документації, а також рішення 18 сесії Туря-Пасіцької сільської ради 3 скликання від 24 листопада 2001 року (а. с. 8-13). Разом з цим, як вбачається з повідомлення Ужгородської районної державної нотаріальної контори № 879 від 16 листопада 2015 року, позивачці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за померлою 12 травня 2015 року [PERSON] на земельну ділянку, що розташована за адресою: Закарпатська область, Перечинський район, с. Туря-Пасіка, вул. Духновича, б/н, кадастровий номер 2123285500:01:003:0009, площею 0,2839 га, оскільки на вищевказане спадкове майно відсутній правовстановлюючий документ (а. с. 7). Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як зазначено у п. 3.5. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Отже, враховуючи те, що оскільки позивачка прийняла спадщину за спадкодавцем [PERSON], якій за життя належала і вказана земельна ділянка, однак у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved