Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON], в інтересах [PERSON], [PERSON] звернулась до Дружківського міського суду з вказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначила, що на підставі рішення Дружківського міського суду від 02.08.2013 року за [PERSON] та [PERSON] було визнано право спільної власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS]. Право власності було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На теперішній час в квартирі зареєстрований відповідач, який є сином [PERSON] та племінником [PERSON] Зазначає, що з 1995 року відповідач виїхав з квартири з усіма речами, але залишився зареєстрованим в квартирі. Самостійно своє місце реєстрації відповідач не змінив та не проживає за спірною адресою вже понад рік, комунальні послуги не сплачує. В зв'язку з чим вона була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, проте надала до суду заяву в якій просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до рішення Дружківського міського суду від 02.08.2017 року за [PERSON], [PERSON] визнано право спільної власності в порядку спадкування на двокімнатну квартиру загальною площею 43,9 кв.м. та житловою площею 26,8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.21-23). Зазначене право власності зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності на нерухоме майно (а.с.19). Згідно відповіді виконавчого комітету Дружківської міської ради за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO] (а.с.26). Відповідно до акту від 10.11.2017 року підписаного Головою обслуговуючого кооперативу «Спутник» (а.с.18) відповідач [PERSON] фактично з 1995 року по теперішній час не проживає за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Як видно з роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.01.2012 року вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. (ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, наймач має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.ст.317,383ЦК України та ст.156 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач більше одного року без поважних причин не проживає за адресою: [ADDRESS] Іншої домовленості між відповідачем та позивачем щодо користування житлом судом не встановлено. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки реєстрація відповідача [PERSON] у спірному житловому приміщенні створює перешкоди позивачам у користуванні житлом, чим порушує права власника, збільшуючи витрати по оплаті комунальних послуг, порушені права та законні інтереси позивачів підлягають до поновлення та судового захисту. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на постійне користування житлом.

Outcome: approved