Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Представник Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в інтересах Добропільського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за водопостачання та водовідведення. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивачем надавались послуги з питного водопостачання та водовідведення відповідачу, який мешкає за адресою [ADDRESS] . Боржник користуються послугами з питного водопостачання та водовідведення, але оплату за вищенаведені послуги здійснює не регулярно та не в повному обсязі, в наслідок чого за період з 01 квітня 2014 року по 01 квітня 2019 рік за боржником з`явилась заборгованість у сумі 20359 грн. 49 коп, що підтверджується витягом з особового рахунку [NUMBER] . Тому представник позивача просить стягнути з відповідачазаборгованість за спожиті послуги з постачання питної води у розмірі 20359 грн. 49 коп., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 гривень. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, однак, звернулась в суд з заявою про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Із заявою про розгляд справи у відсутність відповідач та з повідомленням причин неявки до суду не зверталась, відзиву на позовну заяву до суду не надавала. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З врахуванням вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєтрована та проживає [PERSON] , тобто відповідач по справі. Відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, відповідачам надавалися послуги з водопостачання та водовідведення. У відповідності до розрахунку заборгованості за спожиті послуги з постачання питної води за період з 01 квітня 2014 року по 01 квітня 2019 року у відповідача утворилася заборгованість у сумі 20359 грн. 49 коп., що підтверджується доданим розрахунком заборгованості (а.с.5-8). Крім того, матеріали справи свідчать про те, що надані позивачем послуги з централізованого водопостачання та водовідведення відповідачами не оплачувалися, проте відповідач був обізнаний про наявну заборгованість, що підтверджується актом інвентаризації споживачів мешканців багатоквартирного жилого будинку від 01 квітня 2019 року (а.с. 10). Згідно ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», п. 33 Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затверджених постановою КМУ від 30 грудня 1997 р. N 1497 (зі змінами та доповненнями), п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживачі питної води, зобов`язані своєчасно, у строки, встановлені договором або законом, вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Суд враховує, що споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 30 жовтня 2013 року по справі №6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі №3-184гс14. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідачі-споживачі не здійснили оплату за спожиті житлово-комунальні послуги, надані позивачем, за період з 01 квітня 2014 р. по 01 квітня 2019 р., суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачів також слід стягнути на користь позивача судовий збір сплачений при подачі позову у розмірі 1921 грн.

Outcome: approved