Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] 18.10.2021 року звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я 250000,00 гривень без утримання податку з доходів фізичних осіб. В обґрунтування позову представник позивача [PERSON] - [PERSON] , посилався на те, що позивач працював з 12.07.1971 року по 28.03.2007 року токарем 6, 7 розрядів на Криворізькому металургійному заводі ім. Леніна, який реорганізований в Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь», у теперішній час Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»). 19 травня 1997 року з позивачем під час виконання трудових обов`язків стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу, забитої рани обличчя, перелому верхньої щелепи. Підприємством складено акт форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві. Висновком ВТЕК від 11.11.1997 року позивачу встановлено первинно втрату професійної працездатності в розмірі 60% та встановлена третя група інвалідності, останнім переоглядом МСЕК від 10.11.2005 року встановлено - 25% втрати професійної працездатності безстроково. У зв`язку з вказаним трудовим каліцтвом позивач відчуває не тільки фізичні страждання: головний біль з відчуттям тиску на очі, заніміння лівої половини обличчя, дзвін у вухах, а й моральні: головний біль та дзвін у вухах не дають спокійно відпочивати, постійно приходять думки, що отримані травми неможливо вилікувати, стан здоров`я не поліпшується, що викликає страждання і переживання. Порушено звичний для нього спосіб життя, наслідки нещасного випадку вимагають додаткових зусиль для організації його життя, порушено нормальні життєві зв`язки внаслідок неможливості вести активне життя. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться. Відповідач - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» надав відзив на позов, в якому заперечував проти позову, просив у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що причиною нещасного випадку, серед іншого є порушення самим позивачем «Інструкції з охорони праці при холодній обробці металів та металорізальних верстатах ВТІ-244-01-86». З висновків МСЕК вбачається покращення здоров`я позивача - з 60% втрати професійної працездатності первинно до 25%, під час останнього переогляду. Розмір моральної шкоди є необґрунтованим та завищеним, просив у позові відмовити. Дослідивши матеріали справи та оцінивши у сукупності докази, подані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював з 12.07.1971 року по 28.03.2007 року токарем 6, 7 розряду на Криворізькому металургійному заводі ім. Леніна, який реорганізований в Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України , що вбачається з записів у трудовій книжці (а.с.6, 7). 19.05.1997 року, близько 08год. 45хв. з позивачем під час виконання трудових обов`язків стався нещасний випадок - по завданню майстра [PERSON] токар [PERSON] виконував роботи по обробці вкладишів діаметром 290мм вагою 8кг на верстаті моделі 1М636Ф101. [PERSON] ненадійно закріпив вкладиш у патроні, увімкнув привод верстату. При цьому вкладиш вирвало з патрону і він вдарив [PERSON] в обличчя, чим причинив відкритий перелом кісток носу, забиту рану обличчя, перелом верхньої щелепи. Підприємством складено Акт №39/2 від 22.05.2007 року про нещасний випадок на виробництві (форми Н-1) (а.с.8, 9). В пункті 13 Акту №39/2 від 22.05.2007 року визначено осіб, які допустили порушення законодавчих та інших нормативних актів - майстер [PERSON] , токар [PERSON] (а.с.9). Висновком ВТЕК від 11.10.1997 року позивачу встановлено первинно втрату професійної працездатності - трудове каліцтво в розмірі 60% з 11.10.1997 року. Інвалідність - третя група (а.с.10). Висновком ВТЕК від 21.10.1998 року визначено ступінь втрати професійної працездатності - трудове каліцтво в розмірі 40% з 01.10.1998 року. Інвалідність - третя група (а.с.10). Висновком ВТЕК від 19.10.1999 року визначено ступінь втрати професійної працездатності - трудове каліцтво в розмірі 25% з 01.10.1999 року. Інвалідність не встановлено (а.с.11). Наступними переоглядами ЛТЕК 25.10.2001 року, 15.10.2002 року, 18.10.2003 року підтверджено ступінь втрати професійної працездатності - трудове каліцтво в розмірі 25%, інвалідність не встановлювалася (а.с.12, 13). Висновком МСЕК від 10.11.2005 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності - трудове каліцтво в розмірі 25% з 01.10.2005 року безстроково (а.с.14). У зв`язку з наслідками травми, отриманої на виробництві, позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні (а.с.15, 16). Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1-14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992р. N6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999р. N1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону України від 14 жовтня 1992р. N2694-XII «Про охорону праці», КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Згідно зі ст.440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Таким чином, згідно зі ст.440-1 ЦК України, в редакції 1963 року яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди - не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати. Відповідно до ст.3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості. Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст.83 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом. Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України №6-156цс14, № 6-188цс14 та №6-207цс14 від 24 грудня 2014 року. Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 6000,00грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 30000,00грн., а максимальний - 1200000,00грн. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. В судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з виробничою травмою позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 60%, потім розмір втрати професійної працездатності зменшено до 25% безстроково. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням вказаних фактичних даних у справі, правових норм, які підлягають застосуванню, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: вину позивача у нещасному випадку на виробництві, ступінь втрати професійної працездатності, характер, інтенсивність і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, необхідність прикладати значні зусилля для продовження активного життя, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 80 000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переносить у зв`язку з ушкодженням здоров`я. При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п.3 ч.3 ст.175, п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач подала позов про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та визначила її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа №761/11472/15-ц. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір в сумі 908,00грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial