Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Представник «ВТБ Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості, мотивуючи свої вимоги наступним. 18.06.2008 р. між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № 03.95/08-АК до якого протягом 2009-210 років укладались додаткові угоди. За умовами договору позивач надав [PERSON] кредит на суму 42 568,00 доларів США , а відповідач взяв на себе зобов»язння повернути грошові кошти в строк до 18.06.2015 року або достроково у випадках, передбачених угодою. Відсотки за договором становили 13% % річних.Однак, відповідач, отримавши суму кредиту своїх зобов»язань не виконав, а саме прострочив сплату платежів: сплату кредиту за період з 21.10.2014 р. по 23.06.2015 р. у сумі 4 860,13 доларів США(еквівалент (105 798,78 грн.), сплау процентів за період з 20.01.2015 р. по 23.06.2015 р. в сумі 1 023,34 доларів США (еквівалент 22 279,78 грн.). У зв»язку із порушенням умов договору банк листом № 2998/1-2.21 від 30.03.2015 р. направив [PERSON] вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості. Дана вимога залишена відповідачем поза увагою. За таких обставин представник ПАТ «ВТБ Банк» просить суд, враховуючи вимоги чинного законодавства України стягнути з [PERSON] суму заборгованості разом із штрафними санкціями, а саме: 33 547,69 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 22.03.2016 р. становить 892 391,57 грн. і складається з: 2 176,81 доларів США поточної заборгованості за кредитом, 228,71 доларів США 3% річних нарахованих у зв»язку із порушенням зобов»язань щодо повернення кредиту, 2 562,12 доларів США суми простроченої заборгованості за відсотками, 142,00 3% річних, нарахованих у зв»язку з порушенням зобов»язань щодо повернення відсотків, 2 378,74 долари США сума строкової заборгованості за відсотками, 203,14 доларів США борг по комісії за обслуговування кредиту, 14 821,44 доларів США пеня, нарахована у зв»язку з несвоєчасною сплатою процентів, кредиту, комісії в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу. В подальшому представник позивача уточнив вимоги та остаточно просив суд стягнути з відповідача на користь банку суму у розмірі 33 440,31 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 22.03.2016 року становить 889 535 грн. 27 коп. заборгованості за кредитним договором, яка складається: з 2 176,81 доларів США поточна заборгованість за кредитом, 11 034,69 доларів США заборгованість за простроченим кредитом, 217,17 доларів США 3% річних, нарахованих у зв»язку з порушенням зобов»язань щодо повернення кредиту, 2 562,16 доларів США сума простроченої заборгованості за відсотками, 46,17 доларів США 3% річних, нарахованих у зв»язку з порушенням зобов»язань щодо повернення відсотків, 2 378,74 доларів США сума строкової заборгованості за відсотками, 203,14 доларів США борг по комісії за обслуговування кредиту, 14 821,44 доларів США пеня, нарахована у зв»язку з несвоєчасною сплатою процентів, кредиту, комісії у розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу та судовий збір. [PERSON], її представник заперечували щодо задоволення позову ПАТ «ВТБ Банк», оскільки позивач жодним належним документом не підтвердив надання кредиту в іноземній валюті. Натомість пред»явили зустрічний позов про визнання недійсним кредитного договору № 03.95/08-АК від 18.06.2008 року, додаткової угоди № 1 від 19.01.2009 року до кредитного договору, додаткову угоду № 2 від 21.04.2010 року до кредитного договору, які укладені між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] з моменту укладання в зв»язку з укладанням їх під впливом обману банку. Підставами заявлення зустрічного позову слугувало те, що як кредитний договір так і додаткові угоди було укладено з суттєвим порушенням істотних умов договору встановлених діючим законодавством, що регулює спірні правовідносини, з використанням нечесної підприємницької діяльності. Банк свідомо порушив норми Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, не повідомив у письмовій формі про всі відомості при наданні кредиту, умови кредитного договору є несправедливими, що є в розумінні Закону України «про захист прав споживачів» підставою для визнання угоди недійсною. Представник ПАТ «ВТБ Банк» просив відмовити у задоволенні зустрічного позову, оскільки під час укладання оспорюваних правочинів сторонами було дотримано всі вимоги закону. Умови кредитного договору відповідають положенням Закону України «Про захист прав споживачів», його текст, відповідні додакт И містять всю інформацію щодо істотних умов договору. [PERSON]. була обізнана з даною інформацію та поставила свій підпис про те, що письмово ознайомлена про особу і місцезнаходження банку, про його кредитні умови та умови договору застави, про сукупну вартість кредиту та послуг з оформлення договорів застави, страхування, оцінки майна тв. Інші фінансові зобов»язання. Крім того, ПАТ «ВТБ Банк» мав всі необхідні умови та дозволи на видачу кредиту у іноземній валюті. Позивачем за зустрічним позовом не надано доказів, які свідчать про наявність обману з боку фінансової установи. Крім того, представник ПАТ «ВТБ Банк» наголосив, що [PERSON] пропущено строк позовної давності, встановлений законодавством України для звернення до суду з позовом для захисту своїх прав та просив застосувати наслідки пропуску такого строку. В свою чергу [PERSON], її представник зазначили, що строк позовної давності в жодному разі неє пропущеним, оскільки кредитний договір, додаткові угоди до нього діють до повного виконання сторонами. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає. що позов ПАТ «ВТБ Банк» підлягає задоволенню, в той час як вимоги зустрічного позову не можуть бути задоволені, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що 18 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 03.95/08-АК за умовами якого сторони домовились, що банк надає [PERSON] грошові кошти у розмірі 42 568,00 доларів США строком до 18 червня 1.1. договору мета кредиту - купівля автомобілю 2015 року включно, проценти за користування кредитом - 13,5% річних, а позичальник бере на себе зобов»язання використати кредит на передбачені в кредитному договорі цілі, повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, щомісячні комісії банку та виконати інші зобов»язання в порядку та строки, передбачені кредитним договором. Так, відповідно до п. 1.1. договору мета кредиту - купівля автомобілю TOYOTA RAV 4 в ТОВ «ВіДі Автострада». Як свідчать матеріали справи. 18.06.2008 р. позивачем надано АВТ «ВТБ Банк» заяву про надання позики згідно до кредитного договору № 03.95/08-АК від 18.06.2008 року в сумі 42 568,00 доларів США, готівкою через касу банку. За розпорядженням відділу супроводження банківських операцій ВАТ «ВТБ Банк» від 18.06.2008 р. позичальнику було надано грошові кошти 42 568,00 доларів США - призначення надання позики за кредитним договором № 03.95/08-АК від 18.06.2008 року. Також встановлено, що 19.01.2019 р. між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 03.95/08-АК від 18.06.2008 року та 21.04.2010 р. Додаткову угоду № 2 до , кредитного договору № 03.95/08-АК від 18.06.2008 року, умовами яких позичальнику надавалось відтермінування платежів за договором з 18.01.2009 р. по 18.06.2009 р. та з 18.05.2010 р. по 18.10.2010 р. Як зазначає представник ПАТ «ВТБ Банк» позичальником неналежним чином виконувались умови договору а тому станом на 22.03.2016 року виникла заборгованість у розмірі 33 440,31 доларів США, що еквівалентно сумі у розмірі 889 535,27 грн. В свою чергу [PERSON] та її представник зазначають, що договір має бути визнаний недійсним, як такий, що укладений під впливом обману. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч. 1-3,6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. [PERSON], її представник наголошують на тому, що позичальник не був повідомлений про всі істотні умови кредитного договору, як це встановлено положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, а ПАТ «ВТБ Банк» веде нечесну підприємницьку діяльність, а отже договір вчинено відповідачем шляхом введення позичальника в оману.. Положеннями ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. В свою чергу за вимогами ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. НБУ в своїй постанові № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.07.2007 р. вказав, що банки зобов»язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з такою інформацією. Як свідчить кредитний договір та додаток до кредитного договору, що відповідно до п. 10.4. кредитного договору є його невід»ємною частиною, вказаний детальний розпис вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним. Згідно до п. 2.4 кредитного договору розрахунок сукупної вартості кредиту надається в додатку до кредитного договору . Графік включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню кредиту, сплати процентів, комісійних винагород та таку інформацію наведено окремо по кожному місяцю платежу. Також, як свідчить п. 2.3 договору - підписанням кредитного договору позичальник підтверджує, що він письмово ознайомлений про особу і місцезнаходження банку, про його кредитні умови та умови договору застави, страхування та інші фінансові зобов»язання, підтверджує свою згоду із діючими умовами. Відповідно до положень ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В свою чергу відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину. Або якщо вона замовчує їх існування. Статтею 229 ЦК України,її першою частиною визначено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов»язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання з цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у п. 20 зазначив, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Проте, як свідчать вищенаведені обставини, що їх встановлено в судовому засіданні [PERSON], як позичальник за кредитним договорм, була повідомлена та ознайомлена з усіма умовами договору, отримала необхідну інформацію для укладання договору, була обізнана щодо всіх складових кредиту тощо. При цьому під час розгляду справи не було отримано інформацію, яка свідчила б про те, що банком було введено введено позичальника в оману. Належним та допустимих доказів позивачем на підтвердження самих дій кредитора, що свідчать про обман позичальника щодо обставин, які мають суттеве значення отримано не було. Зважаючи на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення вимог зустрічного позову. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд виходить з того, що права позивача не були порушені, а тому не вважає за необхідне застосовувати передбачені ст. 267 ЦК України наслідки пропуску строку позовної давності встановленої для звернення до суду за захистом своїх прав. З іншого боку, як свідчать матеріали справи, [PERSON] передбачені кредитним договором платежі, спрямовані на погашення кредиту не здійснювались належним чином. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В свою чергу за положеннями ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок заборгованості, долучений до матеріалів справи ПАТ «ВТБ Банк», свідчить про те, що станом на 22.03.20116 року заборгованість позичальника перед банком становить в 889 535 грн. 27 коп. заборгованості за кредитним договором, яка складається: з 2 176,81 доларів США поточна заборгованість за кредитом, 11 034,69 доларів США заборгованість за простроченим кредитом, 217,17 доларів США 3% річних, нарахованих у зв»язку з порушенням зобов»язань щодо повернення кредиту, 2 562,16 доларів США сума простроченої заборгованості за відсотками, 46,17 доларів США 3% річних, нарахованих у зв»язку з порушенням зобов»язань щодо повернення відсотків, 2 378,74 доларів США сума строкової заборгованості за відсотками, 203,14 доларів США борг по комісії за обслуговування кредиту, пеня у розмірі 14 821,44 доларів США, нарахована зв»язку з несвоєчасною сплатою процентів, кредиту, комісії в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу відповідно до п. 9.1. кредитного договору. Як свідчать матеріали справи 30.03.2015 року ПАТ «ВТБ Банк» було направлено в адресу [PERSON] вимогу про погашення заборгованості. Зазначена вимога повернулась в адресу банку - за закінченням встановленого терміну зберігання. Станом на день, коли за умовами договору [PERSON] мала повернути отриманий кредит, а саме 18.06.2015 р. кредит не було повернуто, необхідні за умовами договору платежі не сплачені. Не заперечувало в судовому засіданні позичальником, його представником, що і на день розгляду вимог ПАТ «ВТБ Банк», заборгованість, разом із санкціями передбаченими договором та ч. 2 ст. 625 ЦК України не погашена. Наданий представником банку розрахунок було перевірено у судовому зсіданні. Зважаючи на викладене, беручи уваги, що позичальником належним чином не виконано умови укладеного з ПАТ «ВТБ Банк» кредитного договору, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] заборгованість у зазначеному представником позивача за первісним позовом розмірі. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved