Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

Представник Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення коштів, вказуючи, що відповідачка за період перебування на обліку у центрі зайнятості з 17.01.2011 року по 11.08.2011 року та з 20.11.2011 по 13.01.2012 року отримала матеріальне забезпечення на суму 3097,19 грн. Але, 03.12.2018 року у ході розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення встановлено, що [PERSON] з 09.06.1999 року по 28.07.2014 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець, тобто вона не мала право отримувати зазначену грошову допомогу. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, була повідомлена належним чином, судові повістки повернуті з відміткою «за закінченням строків зберігання». Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідачка [PERSON] перебувала на обліку у Білгород-Дністровському міськрайонному центрі зайнятості як безробітна з 17.01.2011року по 11.08.2011 року та з 20.10.2011року по 13.01.2012 та отримувала допомогу по безробіттю, соціальні послуги відповідно до законодавства. Але, 03.12.2018 року, в ході розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення встановлено, що відповідачка [PERSON] з 09.06.1999 року по 28.07.2014 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець (а.с. 14-17). Відповідно до заяви про надання статусу безробітного від 20.10.2011 року [PERSON] була ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів. За період перебування на обліку у центрі зайнятості з 17.01.2011 року по 11.08.2011 року та з 20.10.2011 року по 13.01.2012 року вартість виплаченого [PERSON] матеріального забезпечення та соціальних послуг склала 3097,19 грн. (три тисячі дев`яносто сім грн. 19 коп.). Чинним законодавством саме на особу покладено обов`язок інформування центру зайнятості про випадки, які впливають на виплату матеріального забезпечення, зокрема ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних відносин) чітко визначає, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Окільки [PERSON] не повідомила про своє працевлаштування, що відноситься до категорії зайнятого населення, вона не мала права на отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг. Відповідно до п. б ч. 3 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних відносин) в Україні до зайнятого населення належать громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві, а також члени особистих селянських господарств, діяльність яких здійснюється відповідно до Закону України «Про особисте селянське господарство». Відповідно до абз. 1 ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних відносин) безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних відносин) сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. На підставі вищевикладеного та відповідно до Порядку № 60/62 прийнято рішення про повернення коштів безробітною та відшкодування вартості наданих соціальних послуг (а.с. 11). З метою досудового вирішення спору і добровільного повернення коштів, центр зайнятості надіслав відповідачу повідомлення від 02.01.2019 № 14/15/06 з доданим наказом та повідомленням про необхідність повернення коштів у сумі 3097,19 грн. (три тисячі дев`яносто сім грн. 19 коп.) протягом 15 календарних днів. Дане повідомлення [PERSON] не отримала з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення. Кошти на даний час так і не повернуто(а.с. 8-10). Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Відповідно до ч.2 даної статті положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. З приписів ч.2 ст. 1214 ЦК України, глави 13 ЦК України (зокрема ст.ст. 179, 181,190, 192 ЦК України) випливає, що норми ст. 1212 ЦК України по впою мірою стосуються і випадків безпідставного набуття або збереження грошей. Відповідно до ч. 1 ст.1215 ЦК України, не підлягає поверненню, зокрема, безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, допомоги, інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою; добровільно, за відсутності рахункової помилки з ї боку і добросовісності з боку набувача. Виходячи з вищевикладеного, оскільки відповідачка не подала позивачу відомості про своє працевлаштування, не мала права на отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг, своєчасно вказану грошову допомогу не відшкодувала, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved