Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Представник заявника КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» звернувся до суду із заявою, в якій просить ухвалити рішення, яким зобов`язати [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] , пройти обов`язковий курс стаціонарного лікування в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» строком до 3-х місяців до повного знебацилення. В обґрунтування вимог заяви зазначає наступне. [PERSON] перебуває на диспансерному обліку в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР» у м. Кривий Ріг з діагнозом: ЛПП (09.07.2019) легень (дисемінований). Деструкція (+) МБТ (+) Мазок (+) МГ (+) Ріф. (-) Культура (+) Резистентність І+(Z) Гістологія (0) Двобічний ексудативний плеврит Категорія 2 Когорта 3(2019). З 11 липня 2019 року по 2 вересня 2019 року перебував на стаціонарному лікуванні в легеневому відділенні №1 КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», виписаний за самовільне необґрунтоване залишення відділення. Після того як самовільно залишив стаціонар до дільничного лікаря не з`явився, від лікування хворий ухиляється. 6 вересня 2019 року було направлено листа до Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області з метою залучення до лікування, проте хворий на виклики не реагує, до лікарні не з`являється. Таким чином, вільно пересуваючись містом та не отримуючи належного лікування, [PERSON] , будучи хворим на заразну форму туберкульозу, порушує протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб. На даний час згідно з висновком ЛКК №206 від 16 вересня 2019 року [PERSON] є епідеміологічно-небезпечним для оточуючих і за станом свого здоров`я повинен пройти курс стаціонарного лікування строком до 3-х місяців до стійкого знебацилення. У судовому засіданні представник заявника підтримала вимоги заяви та просила їх задовольнити. Розгляд справи відповідно до ч.1 ст.345 ЦПК України проводиться без участі заінтересованої особи [PERSON] , оскільки за даними лікарського висновку він становить загрозу розповсюдження туберкульозу. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, дійшов висновку, що вимоги заяви підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на диспансерному обліку в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР» у м. Кривий Ріг з діагнозом: ЛПП (09.07.2019) легень (дисемінований). Деструкція (+) МБТ (+) Мазок (+) МГ (+) Ріф. (-) Культура (+) Резистентність І+(Z) Гістологія (0) Двобічний ексудативний плеврит Категорія 2 Когорта 3(2019). З 11 липня 2019 року по 2 вересня 2019 року перебував на стаціонарному лікуванні в легеневому відділенні №1 КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», виписаний за самовільне необґрунтоване залишення відділення. Після того як самовільно залишив стаціонар до дільничного лікаря не з`явився, від лікування хворий ухиляється. . Неодноразово викликався дільничною службою диспансеру для госпіталізації до профільного відділення КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР». 6 вересня 2019 року було направлено листа до Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області з метою залучення до лікування, проте хворий на виклики не реагує, до лікарні не з`являється (а.с.4, 5). Таким чином, вільно пересуваючись містом та не отримуючи належного лікування, [PERSON] , будучи хворим на заразну форму туберкульозу, порушує протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб. За ст.53 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», з метою охорони здоров`я населення органи і заклади охорони здоров`я зобов`язані здійснювати спеціальні заходи профілактики та лікування соціально небезпечних захворювань (туберкульоз, психічні, венеричні захворювання, СНІД, лепра, хронічний алкоголізм, наркоманія), а також карантинних захворювань. Порядок здійснення госпіталізації та лікування таких хворих, у тому числі і у примусовому порядку, встановлюється законодавчими актами України. Відповідно до ст.11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Заява про примусову госпіталізацію чи про продовження строку примусової госпіталізації хворого на заразну форму туберкульозу подається до суду представником протитуберкульозного закладу, що здійснює відповідне лікування цього хворого, протягом 24 годин з моменту виявлення порушення хворим протиепідемічного режиму. До заяви додається мотивований висновок лікаря, який здійснює або має здійснювати лікування цього хворого, про необхідність відповідно примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Продовження строку примусової госпіталізації таких осіб здійснюється за рішенням суду на визначений ним строк з урахуванням висновку лікаря, який здійснює лікування цього хворого. На підставі ст. 346 ЦПК України, розглянувши заяву про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації, суд ухвалює рішення, яким відхиляє або задовольняє заяву. Рішення про задоволення заяви, зазначеної у частині першій цієї статті, підлягає негайному виконанню та є підставою для примусової госпіталізації або продовження строку примусової госпіталізації особи в протитуберкульозному закладі на встановлений законом строк. Після набрання законної сили рішенням суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації суд надсилає рішення відповідному органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони майна особи, стосовно якої ухвалено рішення суду. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення заявлених КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР» вимог, оскільки [PERSON] є хворим на туберкульоз, форма якого є заразною для оточуючих, що в свою чергу становить епідеміологічну загрозу для населення, ухиляється від лікування, у зв`язку із чим виникла необхідність у його примусовій госпіталізації до стаціонару КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР». Враховуючи положення ч.3 ст.11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» згідно якого примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців, та висновок ЛКК №206 від 16 вересня 2019 року (а.с.6), згідно якого визначено строк госпіталізації до 3-х місяців, суд вважає, що з метою запобігання поширенню туберкульозу [PERSON] підлягає примусовій госпіталізації до протитуберкульозного закладу на строк 3 місяці до стійкого знебацилення, починаючи з дня фактичної госпіталізації, так як це максимальний термін, на який може бути госпіталізована особа. Рішення суду відповідно до п.7 ч.1 ст.430 ЦПК України підлягає негайному виконанню та є підставою для примусової госпіталізації на встановлений законом строк. Згідно з п.12 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», за подання заяви про обов`язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу судовий збір не справляється.

Outcome: approved