Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

представник позивача 07 вересня 2021 року звернулася до суду із позовом до відповідача Львівської міської ради, третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Гринишин Л.Б., у якому просить встановити факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , на час відкриття спадщини, визнати за позивачем право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, після смерті тітки [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що померла [PERSON] є рідною сестрою батька позивача. Інших родичів тітка не мала. Після її смерті у 2002 році відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] . У 2000 році тітка склала заповіт на користь позивача. З серпня 2000 року і до дня її смерті [INFO] позивач проживав із тіткою у квартирі [ADDRESS] . Після здійснення поховання тітки, позивач успадковані ним предмети звичайної домашньої обстановки та вжитку перевіз у своє помешкання. З квітня 2002 року позивач утримує спірну квартиру, сплачує комунальні послуги, підтримує у належному стані, зробив ремонт. З 2012 року по 2015 рік позивач здавав квартиру в оренду, а з 2016 року сам проживає у цій квартирі. Після звернення позивача у 2021 року до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті тітки, він отримав відмову. Представник позивача вважає, що оскільки позивач проживав разом із тіткою до дня її смерті, у встановлений строк вступив в управління та володіння спадковим майном, це свідчить про прийняття ним спадщини, а відтак, на її думку, майно належить позивачу з моменту відкриття спадщини. У зв`язку з наведеним просить позов задоволити. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 08.09.2021 року прийнято справу до розгляду, постановлено розглядати справу у загальному позовному провадженні, витребувано матеріали спадкової справи. 20.09.2021 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Гринищин Л.Б. надіслала до суду копію спадкової справи №17/2021, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 29.10.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Зазначила, що крім [PERSON] інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Померла своєї сім`ї не мала. Із рідних у неї був лише брат та його син - позивач у справі. Стверджує, що перебудов, надбудов, самочинного будівництва у спірному житлі позивачем не здійснено. Просила не здійснювати розподіл судових витрат. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Був належно повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник відповідача Львівської міської ради у судове засідання не з`явився, був належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи у відсутності представника Львівської міської ради, вказав, що відповідач не заперечує щодо задоволення позовних вимог (а.с.79). Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Гринишин Л.Б. у судове засідання не з`явилася, подала суду заяву у якій просила справу розглядати без її участі, проти задоволення позову не заперечила, просила суд прийняти законне та обгрунтоване рішення (а.с.31). Суд, з урахуванням ст.223 ЦПК України, ухвалив розглядати справу у відсутності осіб, які були належним чином повідомлені про розгляд справи, не з`явилися у судове засідання. Заслухавши вступне слово позивача, представника позивача та представника відповідача Львівської міської ради, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] , який народився [INFO] в Балакіно, Н-Тагільський район, Свердловська область та помер [INFO] в м.Львів (копія паспорта, копії свідоцтв про народження, копія свідоцтва про смерть - а.с.8-10). Померла [INFO] у м.Львів [PERSON] народилася [INFO] у м.Нижній Тагіл Свердловської області (копія свідоцтва про смерть, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть - а.с.7,36). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 8.12.1995 р. Львівським бюро приватизації відомчого житла Львівської залізниці, [PERSON] належала на праві приватної власності квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та згідно технічного паспорта складається з однієї кімнати житловою площею 16.5 кв.м., загальною площею 30,7 кв.м. (а.с.12,13). Виходячи із змісту заповіту, складеного 17.08.2000 року та посвідченого державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Горонною І.С., [PERSON] , що проживала в [ADDRESS] , все її майно, що на день її смерті буде їй належати і, на що вона за законом матиме право, заповіла своєму племіннику [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Відповідно до копії договору оренди квартири у приватної особи від 12.01.2012 року, такий укладено [PERSON] , як орендодавцем, та предметом договору є квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Виходячи із змісту акту №11, такий складено 03.09.2021 року комісією в складі членів правління ОСББ «Перлина Океану» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про те, що зі слів сусідів у кв. [ADDRESS] постійно проживала без реєстрації [PERSON] , [INFO] з серпня 2000 року й до дня смерті [INFO] однією сім`єю зі своїм племінником [PERSON] , який здійснював за нею догляд по стану здоров`я, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки та відповідальність (а.с.20). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивача знає близько 25 років, вона мешкала в одному будинку з відповідачем по [ADDRESS] . Підтвердила, що [PERSON] у період з 2000 року по день смерті проживала з [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . Часом свідок розмовляла з [PERSON] та остання розказувала, що своїх дітей немає, проживає з племінником. Свідку відомо, що бабця до переїзду до племінника жила у своєму житлі в районі Привокзальної. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що була сусідкою позивача у будинку по [ADDRESS] . Також підтвердила, що у період з 2000 року по 2002 рік - день смерті, [PERSON] проживала разом із своїм племінником у квартирі [ADDRESS] . Свідок неодноразово бачила як вона гуляла із внучкою у подвір`ї будинку. Вказала, що позивач доглядав бабусю до її смерті. Свідку також відомо, що [PERSON] раніше жила у квартирі по [ADDRESS] . Згідно акту №17 від 03.09.2021 року під час обстеження квартири [ADDRESS] було виявлено, що власник квартири [PERSON] була зареєстрована за даною адресою з 07.08.1968 р., але не проживала в цій квартирі з серпня 2000 року. Мешкала у свого племінника [PERSON] у м.Львові до дня смерті. На час обстеження [PERSON] був присутній у квартирі (а.с.21). Довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки №5707, виданої 15.10.2020 року ЛКП «Сигнівка», [PERSON] була постійно зареєстрована у квартирі за адресою [ADDRESS] та знята з реєстраційного обліку 08.07.20002 р. На час смерті та на час видачі довідки в квартирі зареєстрованих не було (а.с.45). Виходячи з матеріалів спадкової справи, позивач [PERSON] 19.08.2021 року звернувся до приватного нотаріуса Гринишин Л.Б. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.33). Цього ж дня приватним нотаріусом було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (витяг про реєстрацію спадкової справи, а.с.41). Згідно Інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 19.08.2021 року, заповіт, складений [PERSON] та зареєстрований 17.08.2000 року Другою Львівською державною нотаріальною конторою, є чинним (а.с.39). Згідно відповіді №54/02-14 від 27.08.2021 року, приватний нотаріус Гринишин Л.Б. повідомила позивачу, що він пропустив встановлений ст.1270 ЦК України термін для прийняття спадщини та поданих ним документів недостатньо для підтвердження в нотаріальному порядку факту прийняття ним спадщини після смерті тітки [PERSON] , яка померла [INFO] . Роз`яснила, що у разі відсутності у позивача документів, які підтверджують факт прийняття спадщини, він, як спадкоємець, має право звернутися до суду (а.с.46). Таким чином, нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю доказів прийняття спадщини. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Відповідно до п. 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року правила книги шостої ЦК застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до постанови Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема ЦК Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 1 січня 2004 року. У інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року зазначено, що у відповідності з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої цього Кодексу можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст. ст. 529-531 ЦК Української РСР. Оскільки строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився до набуття чинності ЦК України, застосуванню для щодо спірних правовідносин підлягають норми ЦК Української РСР в редакції на час виникнення таких. Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Виходячи з аналізу норм наведених статей, підставою набуття права власності на спадкове майно вважається саме факт прийняття спадщини, а не встановлення факту проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 22.09.2021 року у справі №227/3750/19, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суд розглядає справи про встановлення юридичних фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. За таких обставин, у позовних вимогах в частині встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] слід відмовити, оскільки встановлення цих обставин не породжує юридичних наслідків у правовідносинах, що розглядаються судом у даній справі, та від них не залежить виникнення майнових прав позивача на спадкове майно. Що стосується питання прийняття спадщини позивачем після смерті [PERSON] , то суд дійшов наступного висновку. У позовній заяві, яку представник позивача підтримала у судовому засіданні із підстав, викладених у ній, вказано, що після здійснення поховання тітки, позивач вступив у володіння спадковим майном - квартирою [ADDRESS] . Так, успадковані ним предмети звичайної домашньої обстановки та вжитку він перевіз у своє помешкання - квартиру [ADDRESS] . Літом 2002 року він здійснив ремонт балкону цієї квартири. Для цього позивач придбав арматуру і цеглу. У серпні-вересні 2003 року, він здійснив частковий ремонт кухні, замінив сантехнічне обладнання, умивальник, кран, шланги, а згодом ремонт ванної кімнати. З 2012 року по 2015 рік він здавав квартиру в оренду, а з 2016 року сам проживає у спірному житлі. Суд визнає наведені доводи позивача обгрунтованими, та такими, що узгоджуються із іншими доказами у справі, зокрема, копіями видаткових накладних №Рас-08407 від 24.07.2002 року, №Рас-08411 від 24.07.2002 року на купівлю арматури, копією накладної від 22.09.2002 року на купівлю цегли, копією фіскального чеку від 20.10.2002 року про купівлю труб та плівки, інших товарних чеків, рахунку фактури за період з 2003 по 2006 рік, копією договору оренди (а.с.14-19). Факту наявності інших спадкоємців, які б прийняли спадщину або зверталися із наміром прийняти спадщину після смерті [PERSON] , чи заявляли про своє право на спірне майно, судом не встановлено та сторонами про таких не заявлено. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (п. 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги наявність чинного заповіту, складеного на користь позивача, позицію відповідача, представник якого не заперечує проти задоволення позовних вимог, встановивши відсутність третіх осіб, права яких були б порушені ухваленням рішення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у відповідній частині слід задоволити та визнати за [PERSON] право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] .

Outcome: dismissed