Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог вказав, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , яку він придбав у приватну власність у [PERSON] за договором купівлі-продажу від 20.10.2010 року, посвідченому приватним нотаріусом Добропільського нотаріального округу Донецької області Шиманським І.Ю. У 2011 році позивач одружився з гр. [PERSON] , яка після укладення шлюбу разом зі своїм неповнолітнім сином від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , вселились до вищезазначеної квартири. 09 січня 2013 року шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано. Влітку 2013 року [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] виїхали з вищезазначеної квартири у невідомому напрямку. Факт реєстрації в квартирі відповідача та її дитини заважає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідач ніякого відношення до належної позивачу квартири не має, кроків для добровільно зняття з реєстрації не проявляє, участі у сплаті комунальних послуг не приймає . Представник позивача надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримують повністю. Проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом оголошення на офіційному веб - сайті Судової влади від 30.05.2019 року на 26.06.2019 року та від 27.06.2019 року на 21.08.2019 року. Доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи у відсутність відповідачів до суду не надано. Відзиву відповідачів на позовну заяву до суду не надходило. Представник Органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених вимог Закону, суд вбачає за можливе розглянути справу без відповідача і винести заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Свій висновок суд обґрунтовує наступним: Судом встановлено, що позивач [PERSON] 20 жовтня 2010 року придбав квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 20.10.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Шиманським І.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 3586 (а.с. 17). Право власності позивача на зазначену квартиру підтверджується також копією Витягу з Державного реєстру правочинів, копією витягу про Державну реєстрацію прав та копією технічного паспорту (а.с. 18-22). Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 10.05.2019 року, за адресою [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , 1980 року народження, [PERSON] , 1960 року народження, [PERSON] , 1985 року народження, [PERSON] , 2015 року народження та [PERSON] , 2006 року народження. (а.с. 23). Також факт реєстрації відповідачів підтверджується копією будинкової книги (а.с. 20-29), Актом ТОВ «Добропільське експлуатаційне підприємство №2» від 08.05.2019 року, встановлено, що [PERSON] , 1985 року народження, та її син [PERSON] , 2006 року народження, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані, але не проживають більше 6 років. (а.с. 24). Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-709цс16 Факт реєстрації відповідачів у належній [PERSON] квартирі обмежує його права як власника розпоряджатись цим майном на свій власний розсуд. За ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права або інтересу. Позивач просить суд визнати відповідачів таким, що втратили право користування належним йому житлом. Ці позовні вимоги відповідають нормам житлового законодавства. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З урахуванням сукупності досліджених доказів, суд приходить до висновку, що [PERSON] та її син [PERSON] втратили право користування житловим приміщенням, і будучи зареєстрованими у чужій квартирі, безсумнівно порушують права власника цього майна. Тому заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved