Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовною заявою до відповідачки [PERSON] і просить з урахуванням уточнених позовних вимог стягнути матеріальну шкоду у вигляді переплати пенсії по інвалідності , яка виникла за період з 01.07.2015 року по 31.01.2016 року в сумі 7103 грн. Мотивує тим, що з 23.07.1999 року на обліку в управлінні перебувала та отримувала пенсію по інвалідності у зв»язку з встановленою інвалідністю з дитинства [PERSON] Вікторівна.Пенсію на своє ім.»я отримувала мати відповідача, оскільки остання на той час не досягла повноліття.Пенсію [PERSON] призначено відповідно до довідки МСЕК серії 2-18 АЖ№ 065247 від 21.07.1999 року.Відповідно до заяви від 01.09.2001 року, що надійшла до управління від [PERSON] , виплату пенсії по інвалідності заявнику було продовжено та переведено на її ім.»я у зв»язку з набуттям повноліття. Згідно з довідкою МСЕК серії 2-18 ВА № 052958 від 01.09.2003 року [PERSON] встановлено довічно 3 групу інвалідності. Відповідно до заяви [PERSON] від 08.02.2016 року виплату пенсії заявниці було припинено, так як вона стала на облік в управлінні праці та соціального захисту населення Олександрійської райдержадміністрації для отримання державної соціальної допомоги згідно норм Закону України « Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям -інвалідам».Додатково до матеріалів справи було долучено копію трудової книжки заявника серії ГГ № 200173.Згідно запису №13 в даній трудовій книжці, відповідач з 19.06.2007 року призначена на посаду спеціаліста Дівочепільської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, тобто працювала на посаді органу місцевого самоврядування. Відповідно до Закону України № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» , яким було внесено зміни , зокрема до ч.7 ст.21 Закону України « Про службу в органах місцевого самоврядування « від 07.06.2001 року , а саме зазначено, що посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та ІІ групи, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії її соціального захисту)у період служби в органах місцевого самоврядування , пенсії, призначені відповідно до законодавства України з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року не виплачуються . Для забезпечення особливого порядку виплати пенсій у квітні 2015 року Пенсійним фондом України було проведено звірку списків працюючих одержувачів пенсії із системи АСОПД/КОМТЕХ та актуальних даних СПОВ щодо виявлення пенсіонерів , які за даними персоніфікованого обліку працюють на спеціальних посадах , що не дають право на пенсію з 01.04.2015 року у зв»язку з прийняттям Закону № 213-VIII Але за наслідками такої звірки [PERSON] як пенсіонера, що працює на спеціальній посаді , що не дає права на отримання пенсії за Законом « Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» Закону №1058- VI , у зв»язку з прийняттям Закону № 213-VIII, виявлено не було. Пенсію по інвалідності [PERSON] за період з 01.04.2015 року по 31.01.2016 року було виплачено в повному обсязі 10040 грн. , а призупинено її виплату з підстав , передбачених вже Законом №911- VIII лише з 01.02.2016 року після надходження на адресу управління копії трудової книжки відповідача [PERSON] від 08.02.2016 року. Тому за період з 01.04.2015 року по 31.01.2016 року з вини [PERSON]( Баюти) виникла переплата пенсії по інвалідності в сумі 10400 грн., що підтверджується довідкою від 26.04.2016 року. На адресу управління від Дівочепільської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області надійшла довідка від 15.09.2016 року за № 275 , а також копії розпоряджень даної сільської ради , відповідно до яких [PERSON] , спеціаліст 2 категорії Дівочепільської сільської ради , дійсно знаходилася у відпустці по догляду за дитиною до 3 років з 17.09.2012 року по 01.07.2015 року.Тому протягом квітня-червня 2015 року були правові підстави нараховувати пенсію за період з 01.04.2015 року по 30.06.2015 року в сумі 2937 грн. Відповідно просить стягнути з відповідача 7103 грн. матеріальної шкоди у вигляді переплати пенсії по інвалідності , яка виникла за період з 01.07.2015 року по 31.01.2016 року. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги і просять їх задоволити. Представник відповідача позов не визнала , просить відмовити в задоволенні позову, так як вини відповідача немає в одержанні пенсії, яка добровільно була виплачена позивачем. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін суд вважає ,що позов не підлягає задоволенню. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 10 ЦПК України). Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] встановлено довічно 3 групу інвалідності , що підтверджується довідкою МСЕК серії 2-18 ВА № 052958 від 01.09.2003 року. Відповідно з вересня 2003 року [PERSON] в Олександрійському районному Управлінні пенсійного фонду України отримувала пенсію по 3 групі інвалідності. В матеріалах пенсійної справи [PERSON] є довідка №247 від 28 серпня 2007 року Дівочепільської сільської ради про те, що [PERSON] працює спеціалістом сільської ради з 1 червня 2007 року, розпорядження №20 від 31 травня 2007 року. Також в матеріалах пенсійної справи є заява [PERSON] про те, що вона вийшла на роботу з 01.06.2007 року.В розпорядженні № 125705 від 17.09.2007 року Олександрійського РУПФУ про призначення пенсії [PERSON] зазначено, що вона працює. Відповідно до Закону України № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» , яким було внесено зміни , зокрема до ч.7 ст.21 Закону України « Про службу в органах місцевого самоврядування « від 07.06.2001 року , а саме зазначено, що посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та ІІ групи, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії її соціального захисту)у період служби в органах місцевого самоврядування , пенсії, призначені відповідно до законодавства України з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року не виплачуються . Згідно довідки Олександрійського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області від 26.04.2016 року [PERSON] отримала за період з 01.04.2015 року по 31.01.2016 року соціальну пенсію в сумі 10040 грн . як інвалід з дитинства 3 групи.Так як [PERSON] з 01.04.2015 року по 30.06.2015 року знаходилася в відпустці по догляду за дитиною і за даний період отримала пенсію в сумі 2937 грн, то позивач просить стягнути з відповідачки переплату по пенсії в сумі 7103 грн. ( 10040 грн. 2937 грн.) Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобовязання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України,за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6-91цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, а відступ від неї має бути вмотивований судом. Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо). В матеріалах справи відсутні докази того, що завдана позивачу шкода у вигляді виплаченої відповідачу пенсії в сумі 7103 грн. є об`єктивним наслідком поведінки відповідача. Позивачем також не надано доказів того, що [PERSON] скоїла будь-які зловживання зі свого боку або подала Управлінню недостовірні дані.Навпаки, відповідачка повідомила що працює в органах місцевого самоврядування і дана довідка є в матеріалах пенсійної справи. Наведені у вищезазначених нормативно-правових актах умови, за яких можливо повернення безпідставно отриманої пенсії, яка була добровільно виплачена позивачем відповідачці, як засіб до існування, також не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в Постанові від 22 січня 2014 року (справа № 6-151цс13), згідно з якою, відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Поняття «рахункова помилка» в чинному законодавстві не визначено. В п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12. 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» надається роз'яснення поняття лічильної (рахункової) помилки, як помилки, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок належить неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період. Позивачем не встановлений сам факт наявності рахункової помилки. Отже, судом не встановлено факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів у розмірі 7103 грн. , які є сумою пенсії, призначеної їй УПФ , так і не встановлено наявності рахункової помилки, а також виплата коштів проведена позивачем добровільно, отже відповідно до ст. 1215 ЦК України поверненню зазначена сума не підлягає.

Outcome: dismissed