Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Представник відповідача позов по сута та за обставинами не визнав, надав заперечення проти позову. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Дніпровської районної в місті Дніпродзержинську ради, в якому просить суд визнати за нею та її малолітнім сином [PERSON], [INFO]. право на користування житловим приміщенням - кімнатою, площею 11,5 кв.м. в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], що є підставою для видачі їй та сину ордеру на жиле приміщення - зазначену вище кімнату в квартирі по [ADDRESS], та підставою для об'єднання особових рахунків на кімнату, площею 16,9 кв.м. та кімнату, площею 1,5 кв.м. в один особовий рахунок на її ім'я. В обґрунтування позову посилається на те, що вона є донькою [PERSON] та [PERSON], які перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 вересня 1979 року до 24 листопада 2009 року, але фактично припинили подружні відносини та розірвали шлюб у 1997 році. Під час зареєстрованого шлюбу батьки на склад своєї сім'ї, в тому числі й на неї, отримали квартиру, загальною площею 48,7 кв.м., в тому числі житловою площею 28,4 кв.м., яка складається із двох ізольованих кімнат, площею 16,9 кв.м. та 11,5 кв.м., яка стала для їх сім'ї єдиним постійним та зареєстрованим місцем проживання. Але після розірвання шлюбу мати вирішила визначити порядок користування житловим приміщенням у зазначеній квартирі, і на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 червня 1999 року про зміну договору найму житлового приміщення, виконавчий комітет Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська своїм рішенням № 273 від 15 листопада 2000 року відкрив окремі особові рахунки на ім'я її матері та батька, а саме: матері [PERSON] та їй, позивачу, в користування була виділена кімната, площею 16,9 кв.м.., а батькові [PERSON] - кімната, площею 11,5 кв.м. Але одразу після оформлення окремих особових рахунків, 28 листопада 2000 року, мати знялася з реєстраційного обліку по зазначеній квартирі, і особовий рахунок на кімнату, площею 16,9 кв.м. був переоформлений на її, позивача, ім'я. Не зважаючи на розподіл особових рахунків, вона продовжувала користуватися обома кімнатами у квартирі по [ADDRESS], оскільки між нею та батьком існували добрі сімейні відносини, вона була єдиною донькою батька, він любив та хвилювався за неї, і вона також відповідала йому таким же відношенням, і навіть, як і раніше, продовжувала користуватися кімнатою, площею 11, 5 кв.м., яка з дитинства була виділена їй батьками, як своїй дитині. На той час вона не приділяла ніякої уваги формальному розподіленню особистих рахунків на кімнати квартири, хворобливо пережила розлучення батьків, а розподіл особових рахунків ніяким не чином не відобразився на їх з батьком взаємовідносинах, вони продовжували проживати однією сім'ї, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, батько завжди допомагав їй матеріально та підтримував морально. Мати в квартирі по [ADDRESS] не проживала з моменту розподілу особистих рахунків, проживала окремо, в неї було своє особисте життя. В 2003 році вона вирішила приватизувати кімнату, площею 16,9 кв.м., особовий рахунок на яку був відкритий на її ім'я, і 17 вересня 2003 року Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська їй було видне свідоцтво про право власності на житло на загальну площу квартири спільного заселення в розмірі 29,8 кв.м., та на житлову площу, в розмірі 16,9 кв.м. Батько також мав намір приватизувати кімнату, площею 11, 5 кв.м., щоб в подальшому в неї не виникало ніяких проблем із житловим приміщенням, оскільки вона залишалася для нього єдиним членом його сім'ї, батько більше не одружувався і не створював нової сім'ї, і в своїй кімнаті нікого не реєстрував. Але через погіршення стану здоров'я батько все відкладав приватизацію житла, а в 2008 році він переніс інсульт, і потребував довгої реабілітації та догляду. Вона, позивач, здійснювала постійний догляд за батьком, допомагала йому повернутися до життя, і після покращення стану здоров'я батько знову почав працювати, але вже не за своєю професією водія, а сторожем, оскільки за медичними показниками він більше не міг керувати транспортними засобами. Вони з батьком і далі продовжували проживати однією сім'єю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, продовжували спільно без обмеження користуватися всієї квартирою, на міжкімнатних дверях ніколи не було замків, кожен з них мав вільний доступ до всіх приміщень квартири, в тому числі й до житлових кімнат. Вони разом зробили ремонт в квартирі, встановили пластикові вікна в обох кімнатах та в кухні, у 2008 році, до погіршення стану здоров'я батька, вони спільно з ним встановили автономне опалення у квартирі. Весь час вони з батьком спільно сплачували житлово-комунальні послуги, спільно сплачували за водопостачання та водовідведення, за електроенергію, газове постачання, ніколи не розподіляли ці витрати, і навіть комунальні служби видавали довідки по всій квартирі на ім'я батька, як відповідального наймача квартири. Все це свідчить, що вона з батьком завжди проживала однією сім'єю, і що вона та батько користувалися всією квартирою по [ADDRESS], а не окремим кімнатами. [INFO] вона народила сина [PERSON], відомості про якого також були внесені до особистого рахунку на квартиру одразу після його народження. [INFO] батько, у віці 56 років, раптово помер. Вона, як єдина донька батька, взяла на себе всі витрати, пов'язані із його похоронами, допомогу в організації похорон їй надавав молодший брат батька. Після поховання батька вона одразу звернулася до виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Дніпродзержинську ради для переоформлення особового рахунку на кімнату, площею 11,5 кв.м., на своє ім'я, оскільки вважала, що факт їх спільного проживання з батьком однією сім'єю дає їй таке право, але їй було роз'яснено, що вирішити це питання можливо тільки в судовому порядку. Вважає, що вона має право на визнання за собою та своїм малолітнім сином права на користування житловою кімнатою, площею 11,5 кв.м., особовий рахунок на яку був оформлений на ім'я батька, оскільки вона завжди проживала з батьком однією сім'єю, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, і розірвання шлюбу між батьками ніяким чином не вплигувало на їх родинні та сімейні відносини з батьком, і вони ніколи не розподіляли межі користування квартирою по [ADDRESS]. Вона із своїм сином і зараз продовжує користуватися всією квартирою по [ADDRESS], в тому числі й кімнатою, площею 11,5 кв.м. До судового розгляду справи відповідач - виконавчий комітет Дніпровської районної у місті Дніпродзержинську ради надав суду письмові заперечення проти позову, зазначивши, що виконавчий комітет заперечує проти позову [PERSON], оскільки з моменту розподілу особових рахунків до моменту смерті [PERSON] пройшло понад 15 років, протягом яких ні позивач ні її батько не зверталися до відповідних органів з метою об'єднання особових рахунків. Крім цього, позивач не перебуває на обліку як особа, що потребує поліпшення житлових умов. Вважають, що відсутні підстави для визнання заявлених у позові вимог, і просять відмовити позивачу в задоволенні її позову. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свій позов по суті та за обставинами справи підтримала у повному обсязі та пояснила суду, що її батько помер місяць тому назад, вона займалася похоронами батька. У спірній квартирі вона проживає разом із малолітнім сином, весь час проживання в квартирі користується обома кімнатами, перед смертю батько займався приватизацією своєї кімнати, збирав документи. Просить її позов задовольнити. Представник відповідача Двінський О.О. в судовому засіданні позов по суті та за обставинами справи не визнав, бо не дотримана процедура отримання житла. Просить в позові [PERSON] відмовити. Представник ТОВ «Абонент 21» в судове засідання не з'явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, згідно ст.ст. 74, 76 ЦПК України, до судового розгляду справи н від директора ТОВ «Абонент « 21» надійшла заява з клопотанням про розгляд справи за відсутності їх представника, заперечень проти позову не мають. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача, представника ТОВ «Абонент 21», згідно вимог частини 2 ст. 158 ЦПК України, згідно якої особа, що бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Судом досліджені письмові докази по справі: - копія паспорту позивача ( а.с. 9), якою підтверджується її особа громадянина України та факт реєстрації в квартирі по [ADDRESS] з 29 листопада 1996 року; - свідоцтво про народження (а.с. 10), яким підтверджується факт народження позивачем [INFO] сина [PERSON]; - свідоцтво про шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 11), свідоцтво про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 12), Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 13), свідоцтво про народження [PERSON] (а.с. 14), якими підтверджується що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON]; - акт про проживання, складений ТОВ «Крона» 30 травня 2014 року (а.с.15), яким підтверджується факт проживання позивача [PERSON] разом із своїм батьком [PERSON] до дня смерті останнього у квартирі по [ADDRESS], та факт ведення ними спільного господарства; - свідоцтво про смерть ( а.с. 16), яким підтверджується факт і дата смерті [INFO] [PERSON]; - квитанції ( а.с. 17), якими підтверджуються витрати на поховання [PERSON]; - трудова книжка на ім'я [PERSON] (а.с. 18), якою підтверджується факт його роботи на момент смерті сторожем; - копія паспорту [PERSON] (а.с. 19), якою підтверджується її особа громадянина України, факт її реєстрації з 07 грудня 2000 року за адресою: [ADDRESS] та факт реєстрації розірвання шлюбу між нею та [PERSON] 24 листопада 2009 року; - копія особового рахунку на кімнату, площею 11,5 кв.м., в квартирі по [ADDRESS] від 07 лютого 2013 року (а.с. 20), якою підтверджується факт відкриття особового рахунку на зазначену квартиру та ім'я [PERSON] та факт звернення [PERSON] за отриманням копії особового рахунку 07 лютого 2013 року; - копія особового рахунку на кімнату, площею 16,9 кв.м., в квартирі по [ADDRESS] (а.с. 21), якою підтверджується факт відкриття особового рахунку на зазначену кімнату на ім'я позивача; - Витяг про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 22), свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а.с. 23), технічний паспорт на квартиру (а.с. 24- 25, 26-27), якими підтверджується факт передачі позивачу 17 вересня 2003 року у приватну власність кімнати, площею 16,9 кв.м. в квартирі по [ADDRESS] згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; - заява позивача до директора ТОВ «Крона» ( а.с. 28), якою підтверджується факт її звернення до зазначеної установи за дозволом на встановлення в її квартирі по [ADDRESS] автономного опалення; - технічні умови від 29 квітня 2008 року (а.с. 29), якими підтверджується факт відключення всієї квартири по [ADDRESS], в цілому, за заявою позивача від центральної системи опалення та гарячого водопостачання; - Акт обстеження від 11 січня 2010 року (а.с. 30), яким підтверджується факт обстеження працівниками служби збуту «Міськводоканал» водомірного вузлу в квартирі по [ADDRESS], та факт зазначення в цьому акті відомостей про [PERSON], як про власника квартири та про [PERSON], як про представника [PERSON]; - довідка Управління по експлуатації газового господарства м. Дніпродзержинська від 15 липня 2008 року (а.с. 31), якою підтверджується факт видачі [PERSON] довідки про відсутність заборгованості за послуги газопостачання до квартири по [ADDRESS] для встановлення індивідуального опалення квартиру; - довідки про склад сім'ї від 26 грудня 2009 року (а.с. 32, 33), якими підтверджується факт реєстрації позивача та її малолітнього сина [PERSON] в кімнаті, площею 16,9 кв.м., і реєстрації [PERSON] в кімнаті, площею 11,5 кв.м. в квартирі по [ADDRESS]; - заява [PERSON] від 11 лютого 2013 року, довідка про склад сім'ї наймача квартири, яка видана спеціалістом 20 червня 2013 року (а.с. 34, 35), якими підтверджується факт звернення батька позивача до керівника органу приватизації із заявою про переоформлення в приватну власність кімнати, площею 11, 5 кв.м. по [ADDRESS]; - квитанції (а.с. 36), якими підтверджується факт оплати позивачем комунальних послуг в цілому по квартирі по [ADDRESS]. Вислухав позивача, представника відповідача, вивчивши письмові докази та матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 14), Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13), свідоцтвом про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.12), свідоцтвом про шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 12). Позивач та її батьки з 1982 року проживали та були зареєстровані в квартирі, розташованій по [ADDRESS], що підтверджується записами про дату прибуття в особових рахунках на кімнати квартири, що видані ТОВ «Абонент ХХІ» 07 лютого 2013 року та 29 травня 2014 року ( а.с. 20, 21). Згідно цих же особових рахунків судом встановлено, що на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Дніпродзержинську ради № 273 від 15 листопада 2000 року між батьками позивача був виконаний розподіл особових рахунків на квартиру, згідно якого [PERSON] та позивачу була виділена в користування кімната, площею 16,9 кв.м., а батьку позивача [PERSON] - кімната, площею 11,5 кв.м. Згідно паспорту [PERSON] (а.с. 19) та особового рахунку на квартиру (а.с. 21) 28 листопада 2000 року вона знялася з реєстраційного обліку по квартиру по [ADDRESS], і особовий рахунок на кімнату, площею 16,9 кв.м. був переоформлений з її імені на ім'я позивача. Як встановлено судом, з листопада 2000 року в квартирі залишилися проживати та бути зареєстрованими позивач, якій та той час виповнилося 20 років, та її батько [PERSON]. Суд вважає такими, що відповідають дійсності посилання позивача на те, що після фактичного припинення між батьками подружніх стосунків вона не приділяла ніякої уваги розподілу особових рахунків між батьками, і що вона, як раніше з самого дитинства, продовжувала користуватися обома кімнатами в квартирі, що між нею та батьком продовжували існувати добрі сімейні та родинні відносини, що вони мали спільний бюджет та вели спільне господарство, що батько підтримував її матеріально та морально, оскільки всі ці обставини підтверджуються наданими позивачем та дослідженими судом доказами. Згідно Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб 09 листопада 2002 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] ( а.с. 13), і після реєстрації шлюбу приватизувала кімнату, площею 11,6 кв.м., отримавши свідоцтво про право власності на житло та зареєструвавши своє право власності ( а.с. 23, 22). 29 вересня 2004 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано (а.с. 12) і позивач продовжила спільне проживання в квартирі по [ADDRESS] та ведення спільного господарства лише із своїм батьком [PERSON] Той факт, що позивач разом з батьком проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виконували ремонтні роботи у квартирі та поліпшували її житловий стан в цілому, підтверджується і тим, що у 2008 році позивач разом і батьком [PERSON] встановили автономне опалення у всій квартирі по [ADDRESS], і дозвіл на встановлення надавався позивачу та її батькові, як членам однієї сім'ї, що підтверджується заявою позивача ( а.с. 28), технічними умовами ( а.с. 29), довідкою УЕГГ м. Дніпродзержинська (а.с. 31), Таке ж відношення, як до членів однією сім'ї, існувало і з боку інших комунальних служб, що підтверджується Актом обстеження від 11 січня 2010 року працівниками служби збуту «Міськводоканал» водомірного вузлу в квартирі по [ADDRESS], в якому зазначені відомості про [PERSON], як про власника квартири та про [PERSON], як про представника [PERSON] ( ас. 30). Таким чином, з урахуванням того, що розподіл особових рахунків був фактично виконаний матірью позивача, суд дійшов до висновку, що порядок користування житловими кімнатами квартири між позивачем та її батьком взагалі не визначався, вони спільно користувалися квартирою, і з 2000 року навіть не розмежували рахунки у комунальних службах, на обліку в яких квартира по [ADDRESS] мала єдиний особовий рахунок, і комунальні послуги сплачувалися позивачем та її батьком як членами однієї сім'ї, що підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг ( а.с. 36). 30 січня 2009 року позивач повторно зареєструвала шлюб з [PERSON], [INFO] народила сина [PERSON] ( а.с. 10, 11), і відомості про дитину також були внесені до особового рахунку на кімнату, площею 16,9 кв.м. в квартирі по [ADDRESS]. Таким чином з березня 2009 року позивач стала проживати в квартирі по [ADDRESS] разом із своїм малолітнім сином [PERSON] та батьком [PERSON] Факт спільного проживання позивача разом із батьком [PERSON] однією сім'єю та факт ведення спільного господарства в квартирі, розташованій по [ADDRESS], підтверджується актом про проживання, складеним 30 травня 2014 року техніком-наглядачем дільниці №1 ТОВ «Крона» на підставі свідчень сусідів позивача та її батька - мешканців квартир [NUMBER] - [PERSON] та [NUMBER] - [PERSON] (а.с. 15). Також суд на підтвердження зазначених позивачем обставин приймає як доказ і звернення [PERSON] 11 лютого 2013 року до керівника приватизації м. Дніпродзержинська із заявою про передачу йому у приватну власність кімнати, площею 11, 5 кв.м. (а.с. 34), та довідку про склад сім'ї наймача квартири, що видана [PERSON] 30 червня 2013 року спеціалістом ТОВ «Абонент ХХІ» для приватизації житлового приміщення у квартирі по [ADDRESS] (а.с. 35), що дійсно свідчить про наміри батька позивача приватизувати кімнату, площею 11, 5 кв.м. [INFO], у віці 56 років, [PERSON] помер (а.с. 16), але до моменту смерті він не встиг приватизувати житлове приміщення, особовий рахунок на яке був відкритий на його ім'я. На підставі досліджених судом доказів, суд вважає доведеним той факт, що позивач [PERSON] дійсно проживала разом із своїм батьком [PERSON] однією сім'єю з 1982 року по день його смерті у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно користувалися всією квартирою в цілому, з [INFO] разом з ними постійно проживав та був членом їх сім'ї малолітній син позивача - [PERSON]. Таким чином, суд вважає, що позивач та її малолітній син [PERSON], які до теперішнього часу користуються обома кімнатами у квартирі по [ADDRESS], в тому числі й кімнатою площею 11,5 кв.м., дійсно, нарівні з померлим [PERSON]І набули право користуватися житловим приміщенням зазначеної кімнати, оскільки вони, більше ніж шість місяців, як члени сім'ї відповідального наймача кімнати, постійно проживають в квартирі, постійно зареєстровані в цій квартирі, позивач виконувала і продовжує виконувати обов'язки, що витікають із договору найму житлового приміщення -кімнати, площею 11, 5 кв.м., користувалися всією квартирою зі згоди [PERSON], і відсутні відомості про існування між позивачем та її померлим батьком будь-якої угоди про порядок користування жилим приміщенням кімнати, площею 11, 5 кв.м.. Що стосується заперечень представника позивача проти позову з підстав не дотримання процедури отримання житла, то зазначені обставини не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки судом встановлено, що померлий [PERSON] мав намір оформити приватизацію житла, що надало б йому право на свій розсуд розпорядитися своєю власністю і провести процедуру передачі житла у власність будь-яким особам, в тому числі й своїй доньці, згідно вимог діючого цивільного законодавства. А отже позивач не мала потреби звертатися до виконкому за життя батька для отримання кімнати, площею 11, 5 кв.м. у квартирі по [ADDRESS], якою вона і так вільно користувалася, як приміщенням, що потрібно їй для проживання, зі згоди наймача житла, як член його сім'ї. Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивачів, з таких мотивів. Згідно ст. ст. 24, 33 Конституції України кожний громадянин має рівні права та свободи, має право на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, який ніким не може бути обмежений. Згідно ст. 47 Конституції України кожен громадянин має право на житло, і держава створює умови, на підставі яких кожен має можливість побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду….. Ніхто не може бути примусового позбавлений житла не інакше як за рішенням суду. Згідно пп.. 5,6 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських ради належить ведення обліку відповідно до закону, житлового фонду, здійснення контролю за його використанням. Користування жилим приміщенням у будинках державності громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення, що передбачено ст.. 61 Житлового кодексу України, згідно якої предметом договору найму жилого приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається із однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Відповідно до ст. 64 Житлового Кодексу України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем всіма правами та несуть всі обов'язки, що витікають із договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за обов'язками, що витікають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. ….. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Приймаючи до уваги вищезазначене, та враховуючи той факт, що суд не має підстав не довіряти наданим позивачем доказам, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 64,65 Житлового кодексу України, ст .ст. 24, 33, 47 Конституції України, ,

Outcome: approved