Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

Представник КЗ Білоцерківської міської ради «Білоцерківської міської лікарні № 4» звернувся до суду з вказаною заявою, мотивуючи тим, що хворий [PERSON] [INFO], що проживає в [INFO], який визнаний недієздатним, на даний час потребує госпіталізації у психіатричний стаціонар для лікування в зв'язку із загостренням психічних розладів, що обумовлює небезпеку для нього та неможливість самостійно забезпечувати основні життєві потреби. В судовому засіданні лікар-психіатр [PERSON] підтримала подану заяву. Представник КЗ БМР «Білоцерківська міська лікарня №4» Багерзаде [PERSON] в судовому засіданні підтримала заяву. Опікун [PERSON] заяву підтримує в повному обсязі, пояснила, що її син [PERSON] поводить себе на даний час неадекватно, випиває велику кількість води, безконтрольно вживає ліки, гучно слухає релігійну музику, має безпідставні страхи до навколишнього. Прокурор Козаченко І.О. заяву підтримав. [PERSON] в судовому засіданні надав згоду на його лікування в умовах стаціонару. Вислухавши думку осіб, які приймають участь у розгляді справи, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення. Так, з поданої заяви, медичного висновку комісії та витягу з медичної документації хворого вбачається, що [PERSON] страждає на тяжке психічне захворювання: шизофренія, параноїдна форма, безперервно-прогредієнтний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром, виражений апато-абуличного дефект, неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, останній раз в 2015 році. Комісія лікарів-психіатрів в складі [PERSON], [PERSON], В.П. [PERSON] при поступленні хворого до КЗ БМР « Білоцерківська міська лікарня № 4» дійшла висновку про те, що хворий страждає на тяжкий психічний розлад, потребує госпіталізації до психіатричної лікарні для стаціонарного лікування. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 09.07.2007 року над недієздатним [PERSON] встановлено опіку та призначено опікуном його матір [PERSON]. Порядок надання психіатричної допомоги регламентується Законом України «Про психіатричну допомогу», який визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов'язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов'язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги. Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про психіатричну допомогу», законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається з Основ законодавства України про охорону здоров'я, цього Закону та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них. Дія цього Закону поширюється на громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоровя особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Ст.5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п. «е» цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Європейський суд з прав людини вказав на те, які вимоги повинні бути дотримані, щоб затримання особи, як душевнохворої відповідало вимогам ст.5 Конвенції: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку. Відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов'язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність такої госпіталізації. До винесення судом рішення лікування може проводитися за рішенням лікаря-психіатра (комісії лікарів-психіатрів). Керівник психіатричного закладу зобов'язаний негайно повідомити про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку членів її сім'ї, інших родичів або її законного представника. У разі відсутності відомостей про наявність членів сім'ї, інших родичів або законного представника в особи, яку госпіталізовано, а також про їх місце проживання повідомляються органи Національної поліції за місцем проживання цієї особи. Згідно ст. 13 даного Закону особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, якеможе бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. \Положення третього речення частини першої статті 13 не відповідає Конституції України (є неконституційними) згідно з рішенням Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 \. Зокрема, Конституційний Суд України в своєму рішенні 2-рп/2016 від 01.06.2016р. дійшов висновку, що положення третього речення частини першої статті 13 Закону у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті суперечить статтям 3, 8, 29, 55 Конституції України, оскільки передбачає госпіталізацію особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Статтями 279-282 ЦПК України визначено порядок розгляду судом заяв про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричної лікарні для стаціонарного лікування в примусовому порядку, оскільки він страждає на тяжкий психічний розлад, не критичний до свого стану та поведінки, може вчинити дії, що призведуть до безпосередньої небезпеки для нього, внаслідок чого в разі ненадання психіатричної допомоги завдасть значної шкоди своєму здоровю. А тому

Outcome: approved