Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості. У позові вказував, що 06.10.2011 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір без номеру, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 6800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керуються п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та позивачем договір, що підтверджується підписом у заяві. Зазначав, що банк свої зобов'язання виконав, оскільки надав відповідачу кредит у розмірі, указаному у договорі, а відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав належним чином, у зв'язку з чим станом на 30.09.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 32021, 56 грн., з яких: 6540, 96 грн. - заборгованість за кредитом; 21229,57 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2250,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1501,03 грн. - штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором без номера від 06.10.2011 року в сумі 32021,56 грн., з яких: 6540,96 грн. - заборгованість за кредитом; 21229,57 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2250,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1501,03 грн. - штраф (процентна складова) та 1378,00 грн. судового збору. У судове засідання представник позивача не з'явився, будучи повідомленим про місце, день та годину слухання справи належним чином, в позовній заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Також у доданому до позовної заяви клопотанні зазначив, що банк підтримує позовні вимоги в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку банку відсутні. Також надав письмове пояснення на заперечення відповідача, у якому зазначив, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку без зазначення цільового призначення, тому даний кредитний договір не можна вважати споживчим. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 06.2016 року. Вони звернулися до суду з позовом до відповідача 11.11.2016 року, тобто до спливу строку позовної давності. Тому вважають, що обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності, як загальний так і спеціальний, позивачем дотримано при зверненні до суду. Оскільки всупереч вимогам ст.526 ЦК України відповідач належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, тому просили задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали подане письмове заперечення проти позову, у якому зазначили, що позов є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, оскільки банком пропущений строк позовної давності. Згідно з умовами надання банківських послуг по картковому споживчому кредиту позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність (п.8.6) за порушення строків платежів. Тому при неналежному виконанні позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 06.11.2013 року у справі №6-116цс13). Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст.1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Суд, заслухавши відповідача [PERSON], його представника [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав. Судом установлено, що згідно анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 06.10.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, згідно умов якого відповідач отримав кредит у сумі 6800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З розрахунку заборгованості за кредитним договором без номеру від 06.10.2011 року, укладеним із [PERSON] судом установлено, що станом на 30.09.2016 року сума загальної заборгованості становить 32021,56 грн., з яких: 6540,96 грн. - заборгованість за кредитом; 21229,57 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2250,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також 2001,03 грн. - заборгованість по судовим штрафам. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] просили відмовити в позові у зв'язку із спливом строків позовної давності, про що вони зазначили у своєму заперечення. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена ст.257 ЦК України і становить три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 вказаної статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З досліджених доказів, зокрема кредитного договору судом встановлено, що відповідач отримав кредит з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Пунктом 3.1.1 Умов і правил надання банківських послуг зазначено, що Карта дійсна до останнього дня вказаного місяця. Пунктом 3.1.3 передбачено, що по закінченню строку дії відповідна Карта подовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту Карти з новим строком дії), якщо раніше ( до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява Держателя про закриття Картрахунку, а також при наявності грошових коштів на Картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по Картрахунку (в останній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених Договором. Відповідно до п.п.5.4. Умов та правил надання банківських послуг строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по кредитних картках без встановленого мінімального обов'язкового платежу, здійснюється в наступному порядку: строк погашення процентів по кредиту - щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на кредитній картці (в полі MONTH). Відповідно до п.5.5. Умов та правил надання банківських послуг за користування кредитом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів у рік. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Як зазначено в п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення вищезазначеної статті застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» №30.1.0.0/2-20161111/168 від 30.01.2017 року [PERSON] (ІПН [NUMBER]) отримав картки [NUMBER] та [NUMBER], остання з них мала термін дії до останнього дня 06.2016 року. Наведене також підтверджується копією вказаної карки. Згідно розрахунку позивача останній платіж на суму 28.15 грн. проведено 26.11.2014 року, і в подальшому жодного платежу не вносилося. А згідно виписки по рахунку [NUMBER] останнє зняття коштів з даного рахунку проведено 09.11.2014 року. Таким чином Судом не встановлено підстав для застосування наслідків спливу позовної давності до всіх вимог, оскільки вказаний кредитний договір укладався між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] на термін до останнього дня 06.2016 року, а банк звернувся з даним позовом до суду 11.11.2016 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Кредитний договір не містить умов (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), а тому і у даному випадку положення про те, що перебіг позовної давності починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення, застосовуватись не може. Тому заперечення відповідача безпідставні. Однак Суд вважає за необхідне застосувати наслідки спливу позовної давності до позовної вимоги про стягнення пені з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.3 ст.546 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Положенням п.1 ч.2 ст.258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 вказаної статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач заявив клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності до всіх вимог, а зокрема і до позовної вимоги про стягнення пені, а тому з нього підлягає стягненню пеня у межах строку позовної давності у розмірі, меншому, ніж вказано в позові, а саме: 2250,00 грн. (пеня станом на день звернення до суду 11.11.2016 року - дата відправлення позовної заяви до суду) - 1000,00 грн. (пеня станом на 11.11.2015 року) = 1250,00 грн. Таким чином, після застосування наслідків спливу позовної давності до вимог про стягнення пені, заборгованість [PERSON] за пенею буде складати 1250,00 грн. Однак, що стосується вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з відповідача [PERSON] пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 1250,00 грн., нарахованих штрафів у сумі 2001,03 грн. судом установлено наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків, як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. На думку суду позивачем в порушення ст.61 Конституції України неправомірно застосовано два види відповідальності за порушення умов кредитного договору у виді пені та двох штрафів, а тому вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача [PERSON] нарахованих штрафів у сумі 2001,03 грн. задоволенню не підлягають. Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові №6-2003цс15 від 21.10.2015 року. Враховуючи викладені обставини Суд приходить до висновку, що станом на 30.09.2016 року сума загальної заборгованості [PERSON] за кредитним договором без номеру від 06.10.2011 року становила 29020,53 грн., з яких: 6540,96 грн. - заборгованість за кредитом; 21229,57 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1250,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а тому підлягає стягненню з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного відповідачем та його представником суду не надано. На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають до часткового задоволення із стягненням з відповідача на користь позивача понесених ними судових витрат відповідно до положень ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.2, 15, 16, 256-258, 261, 267, 526, 530, 546, 549, 611, 612, 634, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial