Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №б/н від 24.07.2012 в сумі 33\~558,26 грн., з яких 598 грн. 08 коп. заборгованість за кредитом, 26 770 грн. 84 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4115 грн. 14 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500 грн.00 коп. - штраф (фіксована частина), 1574 грн. 20 коп. штраф (процентна складова). Також, просить стягнути сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1762 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 24.07.2012 [PERSON] отримав кредит в розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну відповідно до п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а [PERSON] не виконує взяті на себе зобовязання, у звязку з чим станом на 31.12.2017 має заборгованість в розмірі 33\~558,26 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без представника позивача, на задоволенні позовних вимог наполягає. Надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідно до ст.259 ЦК України та п.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором був збільшений до 50 років, тому позивачем дотримано строк позовної давності при зверненні до суду. Відповідач та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися. Представник відповідача надала заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову заперечує. В строк, визначений судом, відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності у три роки та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. З матеріалів справи вбачається, що 24.07.2012 відповідачем заповнено та підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку № б/н, згідно з якою відповідач виявив бажання отримати у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна». У Анкеті-заяві зазначено, що позичальник ознайомлений і згоден з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що разом із цією заявою становлять договір про надання банківських послуг. Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідача за цим кредитним зобов'язанням станом на 31.12.2017 у відповідача перед банком виникла заборгованість у загальному розмірі 33\~558,26 грн., з яких 598 грн. 08 коп. заборгованість за кредитом, 26 770 грн. 84 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4115 грн. 14 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500 грн.00 коп. - штраф (фіксована частина), 1574 грн. 20 коп. штраф (процентна складова). Відповідач\~у своєму відзиві на позовну заяву заявив про застосування строків позовної давності, мотивуючи тим, що останній платіж за вказаним кредитним зобов'язанням ним здійснено 29.09.2013, а з цим позовом банк звернувся до суду лише у лютому 2018 року, чим порушив загальний строк позовної давності. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором та не заперечується представником позивача, останні платежі за вказаним кредитним зобов'язанням відповідачем здійснено 25.01.2014 в розмірі 80,00 гривень та 18.06.2014 в розмірі 34,86 гривень, що підтверджується випискою по цьому рахунку. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема, ч.2\~ст.258 ЦК України\~передбачає, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами,\~повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до п.1.1.1.50 Умов та правил надання банківських послуг мінімальний обовязковий платіж - розмір боргових зобовязань Клієнта, які щомісячно підлягають до сплати клієнтом протягом строку дії Карти. Даний платіж розраховується як сума Овердрафту і сума щомісячного Платежу, який складається із нарахованих до сплати процентів і частки заборгованості по кредиту. Відповідно до Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» розмір щомісячних платежів\~\~складається не лише із процентів, а також включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді\~7 % (з 01.04.2014 5%) від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, термін внесення щомісячних платежів відповідно до картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» - до 25 числа місяця, наступного за звітним. Відповідно до п. 1.1.3.2.2. Умов та правил надання банківських послуг у випадку порушення утримувачем або довіреною особою умов даного договору банк\~має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань за Договором. Таким чином, оскільки договором передбачено щомісячна сплата як відсотків, так і тіла кредиту, а відповідач з дня отримання кредитних коштів несвоєчасно вносив платежі, а з 19.06.2014 взагалі не вносив таких платежів, у позивача виникло право на предявлення цього позову вже в червні 2014 року, однак позов був поданий лише у лютому 2018 року, тобто поза межами позовної давності. На позивача покладається обовязок доводити позовні вимоги. З відповіді на відзив вбачається, що відповідно до ст.259 ЦК України та п.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором був збільшений до 50 років, тому позивачем дотримано строк позовної давності при зверненні до суду. Частиною 1\~статті 259 ЦК України\~передбачено, що позовні давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Проте, визначений в Умовах та Правилах надання банківських послуг збільшений строк позовної давності не може бути застосований до виниклих між сторонами правовідносин, оскільки відсутня письмова згода позичальника на збільшення позовної давності,\~\~відповідно до положення частини першої\~статті 259 ЦК України, що узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-16цс15. Крім того, позивачем не доведено, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, приєднаний до позовної заяви,\~\~не відрізняється від змісту відповідних Умов та Правил, розміщених на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» у редакції, яка була чинною на момент підписання анкети-заяви. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч.3\~ст.254 ЦК України\~строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до\~ст.256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Кредитор зобов'язаний цікавитись своїми майновими правами та, у випадку їх порушення, звертатись до суду за їх захистом. Враховуючи компетенцію та повноваження банку щодо моніторингу стану рахунків своїх клієнтів-позичальників, позивач міг довідатись та довідався про порушення своїх прав, як кредитора, ще у червні 2014 року, однак не здійснив жодних дій, спрямованих на їх відновлення. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в\~ст.261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав. Початок перебігу строку позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). Особа повинна знати про стан своїх майнових прав, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові цього суду від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою\~\~у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Установивши, що останній платіж за кредитним зобовязанням відповідач здійснив у червні 2014 року, а з позовом банк звернувся до суду у лютому 2018 року, суд дійшов висновку про сплив строку позовної давності. Таким чином, враховуючи клопотання відповідача та обставини, викладені вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed