Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

Представник позивача адвокат [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме приміщенням за адресою: Донецька область, м. Білозерське, вул. Південна, 7/49. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивачу відповідно до свідоцтва про право власності на житло належало на праві приватної спільної власності 11,1 кв.м. квартири [ADDRESS], згідно договору дарування від 13.10.2012 року вона прийняла в дар останні 3/4 зазначеної квартири. 12.04.2006 року в зазначеній квартирі був зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO], з яким шлюб було розірвано 10.12.2012 р. Після розірвання шлюбу з позивачем відповідач припинив проживати в зазначеній квартирі, але реєстрацію не змінив, у звязку з чим представник позивача просив визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою 49 в буд. 7 по вул. Південна в м. Білозерське. Сторони в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином. Від позивача в матеріалах справи міститься заява з проханням розглянути цивільну справу без її участі, за участю представника адвоката [PERSON] Від представника позивача також надійшла заява про розгляд цивільної справи у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Від відповідача жодних заяв або доказів поважності своєї неявки до суду не надходило. З урахуванням ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у звязку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до\~ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених вимог Закону, суд вбачає за можливе розглянути справу без відповідача і винести заочне рішення. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м. Білозерське, вул. Південна (Южна), 7/49, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 23 березня 1995 року, згідно якого [PERSON] (прізвище якої було змінено на «Ісмагілова» внаслідок укладення нею шлюбу) належить 11,1 кв.м. вищезазначеної квартири (а.с. 9), а також копією договору дарування частки квартири від 13 жовтня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2742, відповідно до якого позивачу було передано в дар 3/4 частки зазначеної квартири (а.с. 10-11). У належній позивачу квартирі з 12.04.2006 року зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO], що підтверджується копією домової книги на квартиру за адресою: м. Білозерське, вул. Південна 7/49 (а.с. 12-15). Згідно копії заочного рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 16). Відповідно до копії акта від 17.02.2016 року, складеного представниками ПП «БРЕС «Прогрес», [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] не проживає (а.с. 17). Зазначений факт підтверджується також актом від 20.09.2018 року, складеним представниками ПП «БРЕС «Прогрес», відповідно якого [PERSON], [INFO], не проживає за вказаною адресою з вересня 2013 року і по теперішній час (а.с. 18). Таким чином, судом було встановлено, що відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації більше 5 років. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391\~Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319\~ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 405\~ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Факт реєстрації відповідача у належній [PERSON] квартирі обмежує її права як власника розпоряджатись квартирою на свій власний розсуд. За\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права або інтересу. Позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування належним їй майном. Ці позовні вимоги відповідають також нормам житлового законодавства. Так, відповідно до\~ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З урахуванням сукупності досліджених доказів, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, оскільки фактично в ньому не проживає понад 5 років, не бере участі в утриманні квартири шляхом оплати комунальних послуг. Вказане безсумнівно порушує права власника цього майна. Тому заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved