Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на порушення відповідачем [PERSON] договірних зобов'язань по сплаті коштів за наданий йому кредит, що є підставою для стягнення заборгованості, суми по відсотках, пені та штрафу в загальному розмірі 15 715,54 доларів США, що еквівалентно 125 499 грн. 62 коп. Відповідачка [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому посилається на те, що її порука припинилася, у зв'язку зі збільшенням зобов'язання боржника перед кредитором без її згоди та закінченням строку дії поруки, а тому просить визнати правовідносини поруки оформлені кредитним договором «Автопакет» № 410/П/14/2007-840 укладеним між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] 26 листопада 2007 року припиненими. Представник позивача в судовому засіданні просив про задоволення позову. Проти зустрічного позову заперечив. Представник відповідачки [PERSON] проти первісного позову заперечив, просив задовольнити зустрічну позовну заяву з викладених в ній підстав. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, 26 листопада 2007 року між позивачем та відповідачами укладено кредитний договір «Автопакет» № 410/П/14/2007-840 (далі кредитний договір) на придбання транспортного засобу, за яким відповідач [PERSON] зобов'язувався повернути отримані грошові кошти в сумі 8 110, 89 доларів США у строк до 16 листопада 2012 року (п. 1.1 та п. 1.1.4 кредитного договору), здійснюючи щомісячні виплати до 18-го числа поточного місяця (мінімальний платіж у розмірі 228,10 доларів США) (п. п. 2.2.3 та п. 2.2.1 кредитного договору), разом зі сплатою процентів за користуванням кредитом в розмірі 12.40 % річних (п. 1.1.3.1 кредитного договору). Відповідно до 5.1 Кредитного договору, у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних платежів по погашенню кредиту позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки національного банку України, що діяла на час виникнення зобов'язання, за кожен день прострочення. Згідно п. 5.2. кредитного договору у разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9 та 4.3.10 цього договору позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п. 1.1. цього договору, за кожен випадок. В якості забезпечення відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань, щодо погашення кредиту, сплати відсотків, комісії, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених кредитним договором, відповідно до п.3.2. договору відповідач [PERSON] поручилась солідарно та в повному обсязі відповідати перед позивачем за неналежне виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з умов кредитного договору. На виконання кредитного договору позивач надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти в сумі 10 140,20 доларів США, що еквівалентно 51 208 грн. 01 коп. та підтверджується валютним меморіальним ордером № 1 від 26 листопада 2007 року. [INFO] відповідач [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14 січня 2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право від боржника виконання його обов'язку. Згідно вимог ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] по справі відсутні. Встановлено, що спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Згідно відповіді Вишгородської районної державної нотаріальної контори в київській області № 1569/01-16 від 24 вересня 2014 року спадкова справа після померлого [PERSON] не заводилася. Дані про склад спадщини в справі також відсутні. Згідно ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов'язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця. Докази визнання відумерлою спадщини після смерті [PERSON] та передачі її у власність територіальної громади у справі відсутні. Відтак підстав для залучення (за клопотанням позивача) в якості співвідповідача відповідної територіальної громади згідно вимог ст. 1277 ЦК України та її відповідальності перед позивачем за ст. 1231 ЦК України в суді не встановлено. Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згідно п. 3.2.1. кредитного договору згідно з цим договором поручитель безвідривно і безспірно зобов'язується відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з цього договору. Як вбачається з кредитного договору сума кредиту, яку отримує позичальник складає 8 110, 89 доларів США. Отже [PERSON] поручилася перед банком за повернення боржником кредиту саме у вказаному розмірі. Однак, згідно меморіального ордеру №1 від 26 листопада 2014 року [PERSON] фактично отримав кредит в розмірі 10 140,20 доларів США, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди. Крім того, згідно ч. 3 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Судом встановлено, що укладеним кредитним договором між поручителем та банком, жодних умов щодо відповідальності поручителя у випадку смерті боржника за основним зобов'язанням не передбачено. Кредитний договір не містить відповідальності поручителя у разі переводу боргу на іншу особу без його згоди. Відтак [PERSON] поручилася за виконання зобов'язання тільки боржником [PERSON], який [INFO] помер. Відповідно до роз'яснень даних у п. 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що на поручителів може бути покладено відповідальність за порушення боржником обов'язку щодо виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за будь-якого нового боржника, зафіксоване в тому числі у договір поруки. Позивачем не зазначено у позовній заяві, а також і не надано будь-яких доказів, які б вказували на те, що поручитель давав згоду, зафіксовану у договорі чи будь-яким іншим способом, відповідати за будь-якого нового боржника за вказаним кредитним договором, тому на неї не може бути покладено відповідальність за порушення боржником щодо виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника. Таким чином, зобов'язання [PERSON] за кредитним договором припинилися у зв'язку зі збільшенням обсягу відповідальності поручителя без його згоди та смертю позичальника. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги до поручителя про стягнення суми заборгованості за кредитним договором «Автопакет» № 410/П/14/2007-840 укладеним між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] 26 листопада 2007 року задоволенню не підлягають, а порука має бути визнано припиненою. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити. Оскільки кредитор не визнає право поручителя на припинення зобов'язання, суд вважає необхідним на підставі ст. 16 ЦК України захистити права поручителя шляхом задоволення зустрічного позову та визнати поруку припиненою. На підставі викладеного і

Outcome: approved