Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

Представник заявниці адвокат Бабенко Р.В. звернувся до суду в інтересах заявниці [PERSON] із заявою про встановлення факту смерті. Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] у м.Білогірськ Білогірського району Автономної Республіки Крим, Україна, померла сестра заявниці - [PERSON] , [INFO] . Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України. Тому заявник, просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . У судове засідання представник заявниця та заявниця не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, подав заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність та відсутність заявниці. Представник заінтересованої особи Звенигородський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази приходить до наступного висновку. Зі змісту ст. 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території. Як вбачається з матеріалів справи, заявниця [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] . Так [PERSON] та [PERSON] , народилися [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] від 02.10.1952 року, з якого вбачається що їхніми батьками є: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану, 27.06.1973 року [PERSON] , уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Також, згідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану, 03.02.1974 року [PERSON] , уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Представник заявниці звернувся до Звенигородського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану з приводу реєстрації смерті [PERSON] , яка сталася [INFO] , однак йому було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті, у зв`язку з тим, що заявником пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно з п. 1 ст. 3 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнається тимчасово окупованою територією. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, судом встановлено, що вищезазначені обставини позбавляють заявника можливості у проведенні державної реєстрації смерті та реалізувати інші права та обов`язки, пов`язані із даним фактом. Згідно зі ст.18 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. За змістом ст. 17 Закону України Про державну реєстрацію актів цивільного стану № 2398-УІ від 01 липня 2010 року, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи з певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого. Відповідно до п. 1 Розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о). Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 17 Закону України Про державну реєстрацію актів цивільного стану підставою для про ведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги заявниці про встановлення факту смерті підлягають задоволенню, так як встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє провести державну реєстрацію смерті та отримати свідоцтво про смерть [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. На підставі викладеного, Правилами державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, ст. ст. 3, 9, 18 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України , ст. 13 Закону України Про державну реєстрацію актів цивільного стану , п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення , ст.ст. 19, 263-265, 293-294, 315-319, 354 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved