Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» 28.01.2019 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 28.11.2012 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Позивач зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг (далі-Договір), що підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач вказав, що заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю поінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 21.12.2018 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 58099,16 грн., яка складається з наступного: 35655,70 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5325,01 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 13875,63 грн. - заборгованість за пенею; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2742,82 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість. 22.04.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Так як заборгованість утворилась внаслідок зняття коштів, починаючи з 01.03.2018 року. 14.05.2018 року, коли було з`ясовано, що кошти у відповідача були викрадені, сестра відповідача [PERSON] звернулася з заявою до Довгинцівського ВП КВП ГУНП України в Дніпропетровській області про викрадення коштів. 15.05.2018 року відомості за заявою були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018040720000824. В ході розслідування кримінального провадження було встановлено, що 01.03.2018 року за допомогою абонентського номеру [NUMBER] , який являється фінансовим номером банківських карт АТ КБ «Приватбанк» виданих на ім`я [PERSON] , викрадено грошові кошти. Відповідач [PERSON] з 19.09.2017 року має першу групу інвалідності та потребує стороннього догляду, тому фізично не міг зняти кошти зі своєї кратки. Оскільки відповідач жодного відношення до зняття коштів з картки не має, а фактично кошти були викрадені, то й підстави для їх стягнення з [PERSON] відсутні (а.с. 46-48). 31.05.2019 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 59-61). В якій остання просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказує, що 28.11.2012 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг (далі-Договір), що підтверджується підписом у заяві. Укладений між сторонами договір є договором приєднання. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю поінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Вказала, що ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. За умовами та правилами користування кредитною карткою відповідач негайно не повідомив банк про несанкціоновані транзакції, тому повинен сплатити заборгованість. Представник позивача, до зали судового засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача Хобта С.Г. до зали судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за таких підстав. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку, які виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі з договорів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором, банк або інша фінансова установа, зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Як встановлено судом, 28.11.2012 року [PERSON] ознайомившись із Умовами та правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого являється АТ КБ «ПриватБанк» та склавши заяву, надав згоду, що заява з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами Банку» складають договір, укладений між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до умов якого, отримав кредит у розмірі 6000 грн. 00 коп., у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 7). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем за договором б/н від 28.11.2012 року станом на 21.12.2018 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором у розмірі 58099,16 грн., яка складається: 35655,70 грн. - заборгованість за кредитом, 5325,01 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 13875,63 грн. - заборгованість за пенею; 3242,82 грн. -заборгованість по штрафам (а.с. 5, 6). Зі змісту постанови слідчого Довгинцівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області від 31 липня 2018 року встановлено, що 14.05.2018 року до Довгинцівського ВП КВП з письмовою заявою звернулася [PERSON] , про те, що невстановлена особа, у період з 01.03.2018 року по 05.04.2018 року, з банківської картки ПАТ КБ «Приватбанк» виданої на ім`я [PERSON] , викрала грошові кошти на суму 61000 гривень. В ході розслідування кримінального провадження було встановлено, що 01.03.2018 року за допомогою абонентського номеру [NUMBER] який являється фінансовим номером банківських карт ПАТ КБ «Приватбанк» виданих на ім`я [PERSON] , викрадено грошові кошти. З метою встановлення особи, яка здійснила зняття грошових коштів з кратки, слідчий на підставі ухвали суду про надання тимчасового доступу, отримав доступ до документів ПАТ КБ «Приватбанк», згідно виписки яких встановити особу, яка з банківської кратки зняла кошти, не вдалося. Оскільки згідно отриманих документів невстановлена особа оформила кредит частинами та переказала кошти через електронну систему, а тому фотознімки при знятті з банкомату відсутні (а.с. 51). Своїх зобов`язань за кредитним договором [PERSON] не порушував, що підтверджується наданими позивачем розрахунком заборгованості за договором б/н від 28.11.2012 року (а.с. 5, 6), а саме, як вбачається в наданому розрахунку, з 08.01.2015 року жодних витрат клієнтом не здійснювалось. Також, із поданого розрахунку видно, що починаючи з 01.03.2018 року з рахунку зафіксовано зняття кредитних коштів, на які в подальшому було здійснено відповідні нарахування. Факт електронного списання коштів 01.03.2018 року з кредитного рахунку [PERSON] також підтверджується наданою позивачем випискою по особовому рахунку останнього (а.с. 63-64). З виписки по рахунку [PERSON] прослідковується, що грошові кошти зняті шляхом електронного переведення з карти на карту через унікальний веб-інтефейс Liqpay. Авторизація здійснювалась через фінансовий номер телефону. В подальшому в період з 01.04.2018 року по 01.01.2019 року з вказаної кредитної картки здійснюється оплата частинами за покупку товару. Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» встановлено, що за кредитним договором [PERSON] надана наступна кредитна картка: № [NUMBER] , дата відкриття 08.01.2015 (а.с. 65). Як слідує з довідок МСЕК серії 12 ААА № 650188 та серії 12 ААБ № 005747 [PERSON] є інвалідом першої групи з 19.09.2017 року безстроково, та потребує стороннього догляду (а.с. 49, 50). Відповідно до частини третьої статі 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками регламентуються Положенням «Про порядок емісії електронних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223 (далі Положення). Так, відповідно до п.п. 6.7, 6.8 Положення, у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБ України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Суд враховує, що відповідач є інвалідом першої групи, з 19.09.2017 року та потребує стороннього догляду. Зважаючи на безпорадний фізичний стан відповідача, суд вважає прийнятним, що з заявою про вчинення злочину звернулася сестра відповідача [PERSON] , яка діяла на захист прав [PERSON] . Суд відхиляє заперечення представника позивача, що відповідач не заблокував свою кредитну кратку та не повідомив про втрату картки. Оскільки платежі з кредитної кратки були здійсненні через унікальний веб-інтефейс Liqpay. Тобто відповідач не знав про зняття готівки з його рахунку. Після того як дізнався про крадіжку, сестра відповідача повідомила правоохоронні органи. Не знайшли свого підтвердження і посилання представника позивача на те, що грошові кошти знімалися за допомогою банкомату і відповідно особа, яка знімала кошти мала в наявності платіжну картку і знала ПІН-код властивий даній карті, що свідчить про сприяння відповідачем здійсненню незаконних операцій. Так як слідує з виписки по рахунку та постанови слідчого, невстановлена особа оформила кредит частинами та переказала кошти через електронну систему, а тому фотознімки при знятті з банкомату відсутні. Вказані докази узгоджуються між собою, та підтверджують факт переведення коштів в електронному виді, та спростовують твердження представника позивача про зняття їх з банкомату. Суд не приймає також тверджень представника позивача, що відповідач не повідомив про незаконне зняття коштів, не заблокував картку. Так як відповідач потребує стороннього догляду та звернутися до банку без сторонньої допомоги не має можливості. При цьому суд акцентує увагу на тому факту, що слідчий під час здійснення кримінального провадження звертався до ПАТ КБ «Приватбанк» з ухвалою суду якою останньому надано тимчасовий доступ до документів та речей банку, з приводу зняття коштів з рахунку відповідача. Що в свою чергу вказує на обізнаність позивача про ту обставину, що відбулася крадіжка коштів з карткового рахунку [PERSON] однак, позивач не заблокував рахунок, а продовжує списувати щомісячний платіж «Миттєва розстрочка» та нараховувати пеню протягом тривалого часу, а саме з 01.03.2018 року по 01.01.2019 року, що підтверджується випискою з рахунку. Окремо слід зазначити, що суд приймає постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 31.07.2018 року, відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України, з питань чи мали місце дії на які посилається відповідач. Суд також звертає увагу, що кримінальне провадження закрито з тих підстав, що слідчим здійснені всі можливі слідчі дії, які б могли допомоги у розкритті злочинного діяння, але інформації яка б слугувала доказом під час розкриття злочину здобуто не було, а також встановити особу, яка викрала кошти з кратки - не вдалося. Неможливість встановити особу, яка викрала кошти, в свою чергу не спростовує факт здійснення крадіжки з картки відповідача. З наведеного вбачається, що при здійсненні платіжних операцій 01.03.2018 року відповідач [PERSON] особисто не використовував електронний платіжний засіб, а тому заборгованості на цю суму та похідних від неї сум у [PERSON] перед позивачем не виникло. І в той же час позивачем не доведено, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що дало б підстави для відповідальності користувача за проведені платіжні операції, відповідно до Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223. Сестра відповідача повідомила правоохоронні органи про вчинений злочин, а тому суд приходить до висновку, що відповідач не несе відповідальності за таку платіжну операцію здійснену за допомогою платіжної картки № [NUMBER] . Даний висновок суду відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 13 травня 2015 року (справа № 6-71цс15) та з якою погодився і Верховний Суд, висловивши аналогічну позицію в постанові від 14.02.2018 року по справ №127/23496/15-ц та постанові від 20.06.2018 року по справ №691/699/16-ц. Так як, окрім незаконно знятих грошових коштів, відповідач [PERSON] за картковим рахунком № [NUMBER] боргових зобов`язань не має, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати згідно ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed