Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Представник відповідача - КП «Ренійське бюро технічної інвентаризації» позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Треті особи - Ренійська районна державна нотаріальна контора Головного управління юстиції в Одеській області, Реєстраційна служба Ренійського районного управління юстиції Одеської області будь-яких заперечень, додаткових заяв щодо позову не мали, просили про розгляд справи без участі їхніх представників. Позивачка на задоволенні позову наполягала, також просила розглянути справу без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO].; копія свідоцтва про народження позивачки; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO]; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами по [ADDRESS], оформленого на ім'я [PERSON] та [PERSON]; копія договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] від 02.04.1963р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON]; копія списку зміни нумерації домоволодінь по вул. Дністровській в м. Рені; копія квитанції про сплату на користування електроенергією; копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.05.2014р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] є донькою нині померлих [PERSON] та [PERSON] За життя [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 02.04.1963р. належали по ? частині житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS]. Факт належності житлового будинку [PERSON] та [PERSON] підтверджується також технічним паспортом на нерухомість, оформленим на їхнє ім'я. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилася належною їй ? частиною нерухомого майна, заповіту не залишила, [INFO] - померла. Оскільки на момент смерті [PERSON] разом із нею мешкали тільки позивачка та її батько - [PERSON], вони фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, тобто прийняли спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. на ? частину спадкової нерухомості і продовжили мешкати у вищевказаному житловому будинку. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належними йому ? частинами нерухомого майна, заповіту не залишив, [INFO]. - помер. На день його смерті разом із ним мешкала тільки позивачка у справі - донька, яка і прийняла спадщину в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України 2003р. та продовжила мешкати у спадковому будинку. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачка не звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. При зверненні до нотаріуса за оформленням свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, позивачці в цьому було відмовлено, про що винесено нотаріусом відповідну постанову від 05.05.2014р. Так, нотаріусом позивачці було роз'яснено, що оформити в даний час право на спадщину після смерті батька неможливо, оскільки він за своє життя сам не оформив прийняття спадщини (на ? частину нерухомості) після смерті дружини, крім того, відсутня державна реєстрація права власності на вищевказаний житловий будинок. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки на момент смерті [PERSON] діяли положення Цивільного кодексу Української РСР 1963р., то питання про прийняття спадщини після її смерті регулюються саме цим законодавчим актом. Згідно ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За ст. 529 вищевказаного Кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 Кодексу). За п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, виходячи з вищевикладених положень законодавства, що діяло на період відкриття спадщини після смерті [PERSON], виходить, що [PERSON] (позивачка) та [PERSON] (чоловік померлої) з законних підстав фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] на ? частину домоволодіння [ADDRESS] у рівних частках. Таким чином, після смерті [PERSON] позивачці стала належати ?? частина будинку, [PERSON] - ? частини будинку. [INFO]. [PERSON] помер. На момент його смерті питання щодо прийняття спадщини регулювалися нормами ЦК України 2003р. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Після смерті [PERSON] прийняття спадщини здійснювалося фактично і ніким із спадкоємців документально не оформлювалося. Позивачка у справі після смерті матері виготовила технічну документацію на житловий будинок, однак ні вона, ні батько оформити право на спадщину відносно себе не могли, оскільки право власності на нерухомість первинно не було зареєстровано належним чином. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивачка у справі є спадкоємицею першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Вона після смерті батька у передбачений законом строк не подала заяву до державної нотаріальної контори, проте прийняла її в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем (своїм батьком) на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка не має можливості з причин, незалежних від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає, що позивачка є суб'єктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом, однак, з незалежних від неї причин вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на нерухомість, у звязку із чим була вимушена звернутися за захистом прав та інтересів до суду. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на спадковий житловий будинок із надвірними спорудами.

Outcome: approved