Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON], в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій посилається на те, що у належному позивачу будинку, зареєстровані відповідачі, що є членами сімї попереднього власника, які були зареєстровані на час оформлення позивачем договору куплі-продажу в данному жилому приміщенні. Однак, на даний час відповідачі за своїм місцем реєстрації не проживають, добровільно змінювати своє місце реєстрації відмовляються. У зв'язку з чим, просить зобов'язати відповідачів усунути позивачу перешкоди в користуванні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та стягнути з нього судові витрати. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі повторно в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлялися у встановленому ч.9 ст.74 ЦПК України порядку. Суд визнав за можливе розглянути справу без участі відповідачів, в порядку заочного розгляду, відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги представника позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] дійсно є власником житлового будинку № 63 по вулиці Садова в селі Любимівка Нововоронцовського району Херсонської області, що підтверджується договором куплі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 04.03.2011 року. Згідно довідки № 73 від 17.01.2017 року, виданої Любимівською сільською радою Нововоронцовського району Херсонської області, [PERSON] зареєстрована, проживає та є власником житлового будинку по вул. Садова, 63 в с. Любимівка Нововоронцовського району Херсонської області. Разом з нею зареєстровані та проживають: співмешканець [PERSON] та донька [PERSON], зареєстровані, але не проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки відповідачі не проживають в будинку, що належить позивачу, місце їх перебування не відоме, тому відповідачів на підставі зазначених правових норм слід визнати такими, що втратили право на користування вказаним житловим приміщенням, а відтак позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Вимоги представника позивача про зобовязання зняти відповідачів з реєстрації місця проживання, не підлягають задоволенню, оскільки підставою для зняття з реєстраційного обліку, згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», в даному випадку є судове рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: partial