Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

Представник позивача за довіреністю звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою та просить продовжити строк позивачу по справі для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], померлого 09 листопада 2004 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09 листопада 2004 року помер батько позивача [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При зверненні позивача до Шевченківської державної нотаріальної контори з-приводу отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, він отримав відмову у звязку з пропущенням строку для прийняття спадщини. Вказує, що про те, що спадщина не прийнята і ним пропущений строк для її прийняття він дізнався лише в листопаді 2016 року від нотаріуса, також зазначає, що причинами поважності пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини являється те, що він не міг подати заяву з 09.11.2004 року по 09. 05.2015 року, оскільки в цей час відбував покарання в Житомирській виправній колонії. Представник позивача по справі за довіреністю (а.с.15) у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на задоволенні позову. Представник відповідача по справі Шевченківської селищної ради у судове засідання не зявився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечували. (а.с.20). Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження позивача по справі серії ІV-ВЛ № 306124від 23.07.1986 року, копія якого міститься в матеріалах справи, його батьком є [PERSON] (а.с.7). 09 листопада 2004 року батько позивача помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 460919 від 12.11.2004 року (а.с.6). Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки № 11 площею 5,27 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шевченківської селищної ради Шевченківського району Харківської області згідно Державного акту серії І-ХР № 068074 (а.с.8). В листопаді 2016 року позивач звернувся до Шевченківської державної нотаріальної контори з-приводу отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, проте отримав відмову у звязку з пропущенням строку для прийняття спадщини, що підтверджується листом Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області № 590/02-14 від 18.11.2016 року (а.с.14). Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру щодо померлого [PERSON], спадкових справ після його смерті не заводилося, заповіти не посвідчувалися (а.с.22-24). Позивач зазначає, що не міг належним чином оформити спадщину, оскільки пропустив передбачений законодавством строк для подання заяви про прийняття спадщини через перебування в шестимісячний строк після смерті батька у Житомирській виправній колонії (№4), де відбував покарання згідно вироку Овруцького районного суду Житомирської області від 21.04.1998 року, з 09.11.2004 року по 09.05.2005 рік (а.с.9-12). Про неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину та про те, що ним пропущений строк для прийняття спадщини, дізнався лише в 2016 році (а.с 2), хоча в самому позові зазначає, що не міг прийняти спадщину так як відбував покарання, тобто позивач зазначає дві взаємовиключні причини для прийняття спадщини нібито він не знав про пропущений строк і про пропуск строку по поважним причинам. Відповідно до статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважним причинами пропуску строку необхідно визнавати, як зазначено в роз'ясненнях абз. 6 п. 24 Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», причини пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність про те, що спадщина не прийнята, на які посилається позивач. Таким чином, наведені позивачем причини пропуску строку прийняття спадщини на протязі 11 років після звільнення його з місць позбавлення волі не можуть бути визнані об'єктивними, непереборними та істотними, оскільки позивач не надав суду безспірних, належних і допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що він пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Батько позивача помер 09.11.2004 року, в цей час, як зазначає позивач, він перебував у місцях позбавлення волі, натомість в шестимісячний строк позивач мав право подати заяву про прийняття спадщини засобами поштового звязку відповідно до частини 2 п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 N 20/5 , діючої на момент відкриття спадщини. Цією нормою передбачено, що якщо заява, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а в разі відсутності підтвердження справжності підпису спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином. В будь-якому випадку надіслання заяви поштою було би заведено спадкову справу і строк для подання заяви про прийняття спадщини не порушено. Крім того, суд звертає увагу, що після звільнення з місць позбавлення волі 09.05.2005 року, позивач відразу міг звернутися до суду з позовом про надання йому додаткового строку для прийняття спадщини, однак він також цього не зробив і лише після спливу 11 років звернувся до суду з клопотанням про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже причини,зазначені позивачем, суд не вважає такими, що були пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для звернення з заявою про прийняття спадщини на протязі тривалого часу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити.

Outcome: dismissed