Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Представник АТ\~КБ «ПриватБанк»\~звернувся до Жовтневого районного\~суду м.\~Запоріжжя з\~вищезазначеним позовом,\~який мотивує\~тим,\~що відповідач [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 28.11.2005 р. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, складає договір про надання банківських послуг. У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань, станом на 14.07.2020 року має заборгованість 13\~551,66 грн., яка складається з: 10070,60 грн. заборгованість за тілом кредита (в т.ч. простроченим тілом кредита), 3481,06 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн. Ухвалою від 11.09.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду разом з позовною заявою подано клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду, у судове засідання не з`явився, поважну причину неявки суду не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають\~частковому\~задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~81,\~83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до наданих суду документів, 28.11.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого виступає АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви, згідно з умовами якої він отримав кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У розділі «банківські послуги» анкети-заяви зазначено, що базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору становить 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У анкеті-заяві від 28.11.2005 року, підписаній сторонами, визначена процентна ставка 3% на місяць з розрахунку 360 днів у році. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28.11.2005 року, посилається на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору. Відповідачем умови договору не виконувались належним чином, в зв`язку з цим станом на 14.07.2020 року за кредитним договором утворилася заборгованість за кредитом в сумі 10 070,60 грн., а також заборгованість по процентам за користування кредитом. Однак, визначаючись із позовними вимогами в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, суд виходить з такого. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов, який, як це зазначає позивач, передбачає можливість односторонньої зміни тарифів, а відповідно і збільшення процентної ставки, розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку та Довідку про умови кредитування, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили таку умову. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Надані позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28.11.2005 року шляхом підписання анкети-заяви, а тому суд вважає, що до стягнення підлягає заборгованість по процентах, виходячи з процентної ставки 36% річних, як це визначено у заяві анкеті. Із розрахунку заборгованості, який наданий представником позивача станом на 14.07.2020 року, вбачається, що базова процентна ставка була збільшена з 1 квітня 2015 року з 34,80 відсотків річних до 43,20 відсотків річних. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсотках слід задовольнити частково, при цьому суд ураховує, що [PERSON] є споживачем та відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів»\~є слабкою стороною в договірних відносинах та підлягає особливому правовому захисту, з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, і виходить з такого. Так, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредита, яка згідно наданого розрахунку заборгованості станом на 14.07.2020 року складає 10\~070,60 грн. Суд відхиляє як доказ розрахунок заборгованості в частині розрахунку процентів за користування кредитними коштами з огляду на те, що в ньому застосовані збільшені розміри процентної ставки. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Визначаючи розмір заборгованості відповідача по відсотках, суд вважає за необхідне застосувати відсоткову ставку в розмірі 36 відсотків річних, як таку, що була встановлена на момент підписання анкети-заяви. Згідно розрахунку заборгованості, долученого позивачем до позову, розмір основної заборгованості за кредитом станом на 14.07.2020 року становить 10\~070,60 грн. Заборгованість по процентах (до підвищення процентної ставки по їх нарахуванню) станом на 31 березня 2015 року становить 346,79 грн. Вказаний розмір заборгованості нарахований у межах відсоткової ставки 36 % річних. Виходячи з процентної ставки 36% річних та кількості днів за період з 01.04.2015р (дати підвищення відсоткової ставки за користування кредитом) по 14.07.2020 року, заборгованість по відсоткам за користування кредитом становить: заборгованість за кредитом 10070,60 грн. х 36% процентної ставки : 365 днів у році х 1931 кількість днів за період з 01.04.2015 року по 14.07.2020 року, що становить 1918,00 грн. Таким чином, згідно проведеного судом розрахунку, загальний розмір заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 14.07.2020 року становить 2264,86 грн. (346,79 грн.+ 1918,00 грн.). Враховуючи вищевказані вимоги закону та встановлені обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредита у розмірі 10\~070,60 грн. та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 2264,86 грн., а всього 12\~335,46 грн. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2102,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № PROM0BSCSB від 20.08.2020 р. На підставі ст.141,142\~ЦПК\~України з відповідача на користь банку підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно частці задоволених позовних вимог, в сумі 1913,36 грн. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: partial