Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON] акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 03.07.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 21000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на умови кредитного договору, підписавши заяву разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою. Укладення між відповідачем та банком договору, підтверджується підписом відповідача у заяві. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. [PERSON] порушила взяте на себе зобовязання перед ПАТ КБ «Приватбанк» щодо погашення кредиту, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 24.02.2016 року склала 63972,14 грн., з них: 20286,83 грн. заборгованість за кредитом, 40162,83 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 3022,48 грн. штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути зі [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 03.07.2010 року та судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1378,00 грн., які були сплачені ним при предявленні позову до суду. Від представника відповідача за первісним позовом [PERSON] до суду надійшла зустрічна позовна заява в інтересах [PERSON] до ПАТ «Приватбанк» про визнання кредитного договору неукладеним. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилався на те, що [PERSON] не отримувала кредит ні з каси банку, ні на свій поточний рахунок, між сторонами взагалі не було укладено кредитного договору в належній (письмовій формі), адже в анкеті-заяві відсутня вказівка на будь який розмір кредитного ліміту у відповідній графі, також немає посилання на розмір та грошову одиницю коштів, які надані за кредитом, на відсотки за користування кредитом, на порядок зміни кредитного ліміту, на порядок та строки повернення кредиту, на наслідки неповернення коштів позичальником тощо, на підставі чого просив суд визнати кредитний договір № б/н від 03.07.2010 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» неукладеним. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнав та зазначив, що кредитний договір між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] не укладався, відповідач не отримувала кредит ні з каси банку, ні на свій поточний рахунок, якого також відкрито не було, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та наполягав на задоволенні зустрічного позову та визнанні кредитного договору неукладеним. Вислухавши представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судовим розглядом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03.07.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 21000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на умови кредитного договору, підписавши заяву разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою. Укладення між відповідачем та банком договору, підтверджується підписом відповідача у заяві. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (а.с. 7-33). [PERSON] порушила взяте на себе зобовязання перед ПАТ КБ «Приватбанк» щодо погашення кредиту, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 24.02.2016 року склала 63972,14 грн., з них: 20286,83 грн. заборгованість за кредитом, 40162,83 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 3022,48 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.5-6). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до 610 ЦК України, порушенням зобовязань є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). За ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею\~ 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння\~ відмова\~ від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановленого договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст.449 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з копією паспорта громадянина України, серії ЕН № 256544, виданий 16.07.2008 року Новоайдарським РВ УМВС України в Луганській області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.84), що згідно з розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», є населеним пунктом на території якого здійснюється антитерористична операція. Беручи до уваги вищенаведене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково, в частині стягнення основної заборгованості за кредитом. Вимоги представника позивача [PERSON] за зустрічним позовом, на думку суду, не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2\~ст.16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У п.8\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~роз'яснено, що відповідно до частини першої\~статті 215 ЦК\~підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті\~205 - 210,\~640 ЦК\~тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Вимога про\~\~визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги\~п'ятої ЦК України. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що представником позивача за зустрічним позовом предявлено вимоги про визнання кредитного договору неукладеним, що не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом, то суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні зустрічного позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial