Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначив, що 20.09.2011 року між [PERSON] та відповідачем було укладено угоду № 372742 з додатками № 1 та № 2 про надання послуг системи Авто Так, спрямованих на придбання автомобіля Kia Rio, вартістю 104 800 грн. 00 коп. На виконання умов вищезазначеної угоди, позивач в період з 20.09.2011 року по 07.02.2013 року вніс плату за послуги, пов'язані зі вступом до системи в розмірі 3 772 грн. 80 коп. та здійснив 18 повних внесків, тобто щомісячних платежів, які складаються з сум чистого внеску щомісячного внеску в оплату послуг та щомісячного внеску в оплату страхового платежу у сумі 30 086 грн. 41 коп., однак права на отримання автомобіля так і не отримала. Зазначивши, що на момент укладання спірної угоди ТОВ «Авто Просто» здійснював діяльність не врегульовану на законодавчому рівні та без відповідної ліцензії представник позивача просив суд визнати укладену угоду недійсною та зобов'язати відповідача повернути їй отримані за угодою кошти. В судовому засіданні: Представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заперечення на заяву про уточнення позовних вимог, в яких просив суд відмовити [PERSON] у задоволені позову у повному обсязі, посилаючись на те, що вимоги позивача не ґрунтуються на чинному законодавстві та укладеній Угоді, відсутні правові підстави для визнання Угоди № 372742 від 20.09.2011 року недійсною, оскільки укладання вказаної Угоди без ліцензії на той час у повному обсязі відповідало Законодавству України, і як наслідок, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача всіх сплачених коштів, що були сплачені виключно на виконання укладеного між сторонами договору. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини: Згідно наданої суду копії угоди № 372742 від 20 вересня 2011 року між сторонами було укладено угоду предметом якої, в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах «Авто Так», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля. Відповідно до ст. 1 ч. 5 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» (в редакції станом на момент укладання угоди - 20.09.2011 року) під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Згідно наданої суду копії свідоцтва про реєстрацію фінансової установи на момент укладання угоди - 20.09.2011 року відповідач ТОВ «Авто Просто» не був зареєстрований в державній комісії з регулювання ринків фінансових послуг України як фінансова установа, натомість свідоцтво було отримане відповідачем лише 19.01.2012 року. Відповідно ст. 9 ч. 1 п. 3 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, як діяльність із надання фінансових послуг. Згідно наданої суду копії ліцензії національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг відповідач отримав ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах лише 25.12.2012 року, строк дії ліцензії з 15.01.2013 року. Враховуючи вищевикладене суд встановив, що на момент укладання угоди - 20.09.2011 року ТОВ «Авто Просто» не мало право вчиняти вказаний правочин, оскільки не було зареєстровано як фінансова установа та не мало ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів. Згідно ст. 227 ч. 1 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. При цьому, відповідно до ст. 236 ч. 1 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю та у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи суд дійшов висновку про те, що суду надано достатньо доказів того, що спірна угода має бути визнана недійсною з моменту її вчинення - з 20.09.2011 року, і як наслідок відповідач зобов`язаний повернути позивачу отримані за угодою кошти.

Outcome: approved