Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Представник позивача АТ «Приватбанк», звернувся до суду із позовом до відповідача, мотивуючи позовні вимоги тим, що 16.10.2007 року між АТ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №94480-CRED, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 9000,00 грн. строком до 09.10.2009 року зі сплатою відсотків у розмірі 30,00% річних, та зобов'язався належним чином виконувати умови договору зі сплати суми кредиту, процентів, комісії та тарифів кредитора. Для забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №94480-CRED між АТ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки. Вказує, що у зв'язку зі систематичним порушенням умов договору позивач змушений був звернутися до суду про стягнення з [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором №94480-CRED від 09.10.2009 року. Заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14.12.2009 року вказаний позов задоволено та стягнуто з [PERSON], [PERSON] 3028,80 грн. заборгованості за кредитним договором та 171 грн. судових витрат. Позивач зазначає, що на даний час рішення суду не виконано, а тому просить суд стягнути з відповідачів на користь АТ «Приватбанк» заборгованість по донарахованим відсоткам за вказаним кредитним договором в розмірі 12548,39 грн., а також штрафи відповідно до Договору в розмірі 250 грн. фіксована частина та 612,19 грн. штраф (процентна складова) та понесені судові витрати в розмірі 1921,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та день розгляду справи. В позові та клопотанні він просить суд розглянути цивільну справу за його відсутності та задовольнити позов. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відзиву на позов [PERSON] не подав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. Відзиву на позов [PERSON] не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Статтею 280 ЦПК України передбачається, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Так, частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, 16.10.2007 року АТ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №94480-CRED, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 9000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 30,00% річних від суми заборгованості по кредиту (а.с.7). Пунктом 1.4 вказаного договору визначено, що кредит надається на строк до 09.10.2009 року (а.с.7) Пункт 6.1. визначає, що договір діє до повного виконання сторонами зобов'язань за надним договором. (а.с.9) З метою забезпечення виконання зобов'язання за даним кредитним договором №94480-CRED, між АТ «ПриватБанк» та [PERSON] 16.10.2007 року було укладено договір поруки. (а.с.11) У зв'язку із невиконанням відповідачами умов кредитного договору «Приватбанк» звернувсь до суду із позовом про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14.12.2009 року задоволено позов ПАТ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором №94480-CRED від 16.10.2007 року. Стягнуто солідарно з боржника [PERSON] та поручителя [PERSON] заборгованість в розмірі 3028 грн. (а.с.13) З розрахунку наданого позивачем вбачається, що станом на 28.12.2018 року позивачем нараховано відповідачу борг за кредитним договором за період з 15.11.2007 року по 28.12.2018 року за відсотками в сумі 12548 грн.(а.с.4). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз'яснив Верховний Суд у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов'язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов'язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення. Аналогічного змісту правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц. Так, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа N 14-10цс18) (Постанова N 14-10цс18, 444/9519/12) та від 04 липня 2018 року (справа N 14-154цс18)(Постанова N14-154цс18,310/11534/13ц). Відповідно до ч. 1 чт. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Частиною четвертою вказаної статті визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Звернення з позовом про стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Таким чином, позов кредитора ПАТ «ПриватюБанк» до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та судове рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14.12.2009 року свідчить про зміну позивачем умов договору та припинення його дії, а тому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося з вказаного моменту. Таким чином, суд вважає позовні вимоги ПАТ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed