Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з зазначеною позовною заявою 17.11.2017 та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 160430-110331 станом на 30.04.2016 у розмірі 33804,90 грн., яка складається з: 2291,37 грн. заборгованості за тілом кредиту, 1374,90 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 30138,63 грн. - заборгованості за пенею. Також просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1600 грн. В обґрунтування предявлених вимог вказує, що 30.04.2016 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 2300 грн., який останній зобовязався повернути в строк 29.05.2016 зі сплатою відсотків у розмірі 1380 грн. Відповідач періодично сплачував відсотки за користування кредитом та пролонгував договір, востаннє 24.08.2016 сплатив відсотки в розмірі 1522,54 грн. та частково суму кредиту в розмірі 1,46 грн. пролонгувавши договір до 23.09.2016. Після цього відповідач не зявляється, на телефонні дзвінки не відповідає, суму боргу та нараховані відсотки не сплачує, у звязку з чим йому нараховано пеню обумовлену умовами договору, які позивач просить стягнути з відповідача. Також позивач просить суд відшкодувати за рахунок відповідача понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 1600 грн. Представник позивача до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечував про заочного розгляду справи (а.с. 35). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 33), що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судових повісток: на 24.01.2018, яка отримана 09.01.2018 (а.с. 38) та на 21.02.2018, яка отримана 03.02.2018 (а.с. 39). Відповідно до п. 2 ч.7, ч.8 ст. 128 ЦПК України, про час та місце розгляду справи відповідач вважається повідомленим належними чином. За даних обставин, неодноразові неявки відповідача в судове засідання суд розцінює як намір затягування розгляду справи, що суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року. Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів в силу ст. 280 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.04.2016 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання заяви-анкети для отримання кредиту № 160430-110331 від 30.04.2018, підписом в якій відповідач підтвердив ознайомлення з Умовами надання та обслуговування кредитних коштів (а.с. 4). По суті вказаний договір є договором приєднання в розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, що може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов кредитування [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 2300 грн., строком на 30 днів, та зобовязався в строк до 29.05.2016 повернути суму кредиту та сплатити відсотки в розмірі 1380 грн. Договором обумовлено розмір відсотків за користування кредитом 2% за кожен день користування кредитом, датою початку нарахування відсотків є 30.04.2016. При виникненні заборгованості зобовязався сплачувати неустойку у розмірі 2,64 % від суми заборгованості починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день 4,02 % на 30-й день 6,67% у порядку, що передбачений розділом 4 Умов (а.с. 4). Відповідно до п. 4 Умов кредитування клієнт погодився із тим, що при порушенні термінів сплати процентів за користування кредитом його заборгованість за кредитом збільшується на неоплачену суму. Подальше нарахування відсотків штрафних санкцій розраховується з урахуванням збільшеної суми заборгованості за кредитом (а.с. 9-13). Згідно п. 7.13 Умов кредитування, договір набуває чинності з моменту його акцепту Товариством, який визначається Заявою, та діє до виконання сторонами взятих на себе зобовязань в повному обсязі (а.с. 12). Факт виконання обовязку позикодавця щодо надання коштів та отримання коштів [PERSON], підтверджується видатковим касовим ордером від 30.04.2016 (а.с. 5). Представник позивача вказував, що [PERSON] періодично проводив оплату за договором кредиту, а саме 24.05.2016 сплатив відсотки в сумі 1150 грн., 24.06.2016 сплатив відсотки на суму 1380 грн., тіло кредиту в сумі 6,4 грн. та пеню в сумі 73,6 грн.; 23.07.2016 сплатив відсотки 1330,23 грн. та тіло кредиту в сумі 0,77 грн.; 24.08.2016 сплатив відсотки в розмірі 1375,8 грн., тіло кредиту в розмірі 1,46 грн. та пеню в сумі 146,74 грн. Після цього, відповідач зобовязання за кредитним договором не виконував, у звязку з чим за невиконання зобовязання йому нарахована пеня в розмірі 30138,63 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості наданим позивачем (а.с. 14-23). Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Відповідач до суду не зявився, доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості не надав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти. У силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Імперативним приписом ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобовязання. Виходячи зі змісту ст. ст. 546, 548, 549 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобовязання. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати їх повернення. Позичальник свої зобовязання за договором не виконав, суму позики та відсотки за користування грошима не повернув, тому станом на 08.11.2017 утворилась заборгованість за кредитом 2291,37 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 1374,90 грн., та нараховано пеню в розмірі 30138,63 грн., суму нарахування яких суд вважає обґрунтованою та доведеною обсягом наданих доказів, у тому числі наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 14-23), з яким суд погоджується, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, ст. 1, 4 Закону України «Про судовий збір», беручи до уваги задоволення позовних вимог позивача, проведення ним оплати судового збору в розмірі 1600 грн. (а.с. 1), яка є обґрунтованою та пропорційною до предмета спору з урахуванням ціни позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1600 грн. в рахунок відшкодування витрат на оплату судового збору.

Outcome: approved