Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Представник заявника [PERSON] - за довіреністю [PERSON] звернулась до суду з даною заявою, виходячи з наступного. Заявник [PERSON] є вином [PERSON], який помер [INFO], а до своєї смерті проживав у м. Кривий Ріг, однак за станом здоров»я переїхав до свого сина - заявника [PERSON] у АР Крим. На підставі довідки про причину смерті Севастопольської поліклініки №3 та довідки про смерть, було видано Відділом запису актів цивільного стану Уряду Севастополя Російської Федерації свідоцтво про смерть [PERSON] Оскільки після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, заявник, як спадкоємець першої черги, звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус відмовив у цьому, оскільки документи, видані незаконною установою є недійсними на території України. Встановлення факту смерті необхідне заявнику для отримання свідоцтва про смерть з метою отримання спадщини. За таких обставин, заявник просить суд встановити факт, що [PERSON], уродженець с. Скучиха, Спаського району Нижегородської області, [INFO] помер [INFO] у м. Севастополь Автономної Республіки Крим. В судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги заяви та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Дзержинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду заяви повідомлявся належним чином, що не є відповідно до вимог чинного процесуального законодавства України перешкодою для розгляду справи по суті. Також, не з»явилась в судове засідання і приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Забуранна Анастасія Анатоліївна, яка направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та зазначила, що заперечень проти вказаної заяви не має. Вислухавши думку представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як свідчить надані заявником документи, [PERSON] є батьком заявника - [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане 19.11.1955 року Семіпалатінським міським бюро ЗАГС, запис №104 від 19.11.1955. Згідно довідки про причину смерті, виданої поліклінікою №3 від [INFO] №1035 та довідки про смерть №1644 від [INFO] виданої відділом запису актів громадянського стану Гагарінського району м. Севастополя Управління запису актів громадянського стану Уряду Севастополя вбачається, що гр. [PERSON] помер [INFO] у м. Севастополь, у зв»язку із чим відділ запису актів громадянського стану Гагарінського району м. Севастополя Управління запису актів громадянського стану Уряду Севастополя видав свідоцтво про смерть [INFO] року серії [NUMBER]. Згідно довідки № 1283 від 29.04.2015, виданою КП «ЖЕО №8» дільниця №1, останнім місцем проживання/реєстрації [PERSON] на момент його смерті є [ADDRESS]. Згідно довідки № 2339/12-103 від 16.09.2015 Дзержинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області відмовив у повторній видачі свідоцтва про смерть на [PERSON], у зв»язку з відсутністю актового запису про смерть в архівах відділу. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, у зв'язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та на тимчасово окупованих територіях, та території проведення АТО, проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території за місцем звернення заявника. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, визначені підстави для державної реєстрації смерті, однією з підстав є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 234, ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки. Пунктом 8 частини 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України). Зважаючи на обставини встановлені у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що документи видані заявникові на підтвердження смерті [PERSON] не створюють правових наслідків, зважаючи на те, що виданий органом, який не підпорядкований державним органам України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції України та законів України. В свою чергу ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території У країни» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Частинами 2, 3, 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Приписами ч.1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї. Згідно до ч.1 ст. 17 вищенаведеного Закону, у разі порушення його положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховоно Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» , суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Оскільки заявник [PERSON] не має можливості надати для реєстрації смерті батька документи, з метою захисту законних прав та інтересів заявника як громадянина України, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає за можливе встановити факт смерті [PERSON], яка настала [INFO] р. у м. Севастополь АР Крим. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved