Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] 16.12.2019 р. звернувся до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить суд встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є сином [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] , загальною площею 58, 09 кв.м., жилою площею 41, 9 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності прабабі неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] та її двоюрідному діду - [PERSON] , який помер [INFO] . Після його смерті прабаба [PERSON] прийняла спадщину у вигляді 1/2 частки спірної квартири, але не оформила в установленому законом порядку свої спадкові права - померла [INFO] . Після її смерті [INFO] баба [PERSON] - [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини, але не встигла оформили свої спадкові права, так як померла [INFO] . За життя вона склала заповіт, яким заповіла все своє майно [PERSON] , яка в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори, проте отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії через те, що не підтверджено родинні стосунки між померлою [PERSON] та її сином [PERSON] , тому позивач звернулася до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутньою не була, скориставшись правом представництва. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача територіальної громади міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вимогами ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами ( п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України). Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є дочкою позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про розірвання шлюбу, відповідно до якого після розірвання шлюбу з батьком [PERSON] її матір [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.16,17,85). Позивач [PERSON] [INFO] ( при народженні « [PERSON] », прізвище змінено на « [PERSON] » 26.07.1993 року - свідоцтво про переміну прізвища, імені , по батькові) є дочкою [PERSON] ( [PERSON] [INFO] (прізвище до реєстрації шлюбу з [PERSON] - « [PERSON] », після реєстрації шлюбу з [PERSON] прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ») (а.с.82-86,109,110). Баба [PERSON] - [PERSON] ( при народженні « [PERSON] ») є дочкою [PERSON] - ( після розірвання шлюбу з [PERSON] прізвище змінено на « [PERSON] », після реєстрації шлюбу з [PERSON] прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] » (а.с.109,132-134). Отже, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є матір`ю , [PERSON] - бабою , а [PERSON] - прабабою неповнолітньої [PERSON] , в інтересах якої подано позов. Прабаба [PERSON] та [PERSON] 03.02.1995 року отримали свідоцтво №Д251 про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] . Право спільної сумісної власності на житло зареєстровано в Криворізькому бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за №94п-72-72 (а.с.20). Відповідно розпорядження Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 19 травня 2016 року № Р-223/0/3-16 «Про перейменування топонімів у населених пунктах області» вул. в м.Кривому Розі перейменовано на вул.Героїв АТО. [PERSON] [INFO] помер [INFO] (а.с.25,26). На час смерті він був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом із ним була зареєстрована [PERSON] [INFO] (а.с.130). Статтею 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України ). [PERSON] за життя заповіт не складав, [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталася, але фактично прийняла спадщину, оскільки проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з ст. 1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.1,2 ст. 1223 ЦК України). Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Прабаба [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] (а.с.27). На час смерті вона була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Інші зареєстровані особи відсутні (а.с.131). За життя [PERSON] складено 18.02.2000 року заповіт , яким вона заповіла належну їй на праві власності частину квартири [ADDRESS] , а також все інше належне їй майно - [PERSON] (а.с.119). Заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним ( ч.ч.1-3ст.1254 ЦК України). [PERSON] 22.10.2014 року склала новий заповіт, яким заповіла все належне їй майно ( в тому числі і грошові вклади), усі майнові права та обов`язки, які належали їй на час посвідчення заповіту, а також ті, що будуть належати на час смерті - [PERSON] 1961 року народження (а.с.123). Отже, на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] її спадкоємець за заповітом [PERSON] - помер, тому дочка [PERSON] - [PERSON] звернулася до нотаріальної контори 31.05.2018 року з заявою про прийняття спадщини після смерті матері за законом ( зареєстровано у книзі обліку та реєстрації спадкових справ №107, спадкова справа №38/2108 17 год.24 хв.). Зазначила, що інших спадкоємців , крім неї, немає (а.с.106,118). Згідно з ч.1,3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже, [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті свої матері, але отримати свідоцтво про спадщину не встигла, оскільки померла [INFO] (а.с.29). За життя 23.07.2004 року вона склала заповіт, яким заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона матиме право - [PERSON] (а.с.28). Після смерті баби [PERSON] її внучка [PERSON] в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.30,64), але у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру їй було відмовлено постановою державного нотаріуса Другої київської нотаріальної контори від 11.10.2019 року , у зв`язку з тим, що неможливо встановити родинні стосунки між померлою [PERSON] та [PERSON] (а.с.31). На час своєї смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом із [PERSON] [INFO] (а.с.76). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною ( ст. 1273 ЦК України). Чоловік померлої [PERSON] - [PERSON] , який мав право на обов`язкову частку у спадщині на підставі ст.1241 ЦК України, відмовився , так як його частка забезпечена не заповіданим майном (а.с.70,72,73). Отже, [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки проживала постійно із спадкодавцем на час його смерті . Її дочка [PERSON] та правнучка [PERSON] звернулися до нотаріальної контори в установлений законом строк, тобто фактично прийняли спадщину - частку квартири, яка належала [PERSON] , проте щодо частки, яка належала [PERSON] спадкоємцю [PERSON] відмовлено через відсутність підтвердження родинних стосунків між [PERSON] та [PERSON] . Документи, які б могли підтвердити родинні стосунки [PERSON] та [PERSON] , як матері та сина - відсутні. Так, з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану №00021278211 від 24.10.2018 року за параметрами запиту : « [PERSON] , дата народження з [INFO] по [INFO] » - відомості відсутні (а.с.136). Разом із цим, в Ордері №323 від 02.07.1974 року , виданому Дзержинською районною радою депутатів трудящих м.Кривий Ріг, зазначено, що квартира [ADDRESS] видана [PERSON] на сім`ю з чотирьох чоловік, серед яких - син [PERSON] (а.с.145). Також, [PERSON] має по батькові чоловіка [PERSON] - [PERSON] [INFO] (а.с.132). Крім того, допитана в якості свідка [PERSON] , пояснила, що була знайома з [PERSON] та її сином [PERSON] з 1962 року, мешкали в одному під`їзді. Потім вона їздила навчатися, мешкала у власній квартирі, але в будинку залишалися її батьки, тому вона часто там бувала, а останні десять років мешкає постійно. Була присутня, коли «швидка» забирала сина [PERSON] до лікарні, де він і помер у 2016 році. Сама [PERSON] померла у 2018 році. Її дочка, внучка та правнучка мешкали у Києві. Тепер у квартирі ніхто не мешкає. Також, допитана в якості свідка [PERSON] , яка була сусідкою [PERSON] , пояснила, що вони мешкали у одному будинку з 1962 року, [PERSON] проживала з сином [PERSON] , який помер десь у 2016 році, а [PERSON] померла приблизно через два роки. Ще у [PERSON] була дочка [PERSON] , яка мешкала в Києві, вона також померла. Залишилися внучка [PERSON] та правнучка [PERSON] . Зараз у квартирі ніхто не мешкає. Отже, судом встановлено, що [PERSON] була матір`ю [PERSON] . Постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Таким чином, позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкування та здійснити реєстрацію права власності на спадкове майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні і зазначені вище фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки вимоги позивача є доведеними та обґрунтованими, встановлено, що [PERSON] була матір`ю [PERSON] , а відтак фактично прийняла спадщину після його смерті, тому частка його квартири входить до складу спадщина, яку прийняла [PERSON] , отримати свідоцтво про право на спадщину в позасудовому порядку вона позбавлена, тому суд визнає за нею право власності на спірну квартиру. На підставі викладеного, враховуючи положення ст.ст. 16, 312, 1216-1218, 1225, 1268,1269, 1296, 1297 ЦК України,

Outcome: approved