Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Представник ПАТ «СГ «ТАС» звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, та просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача кошти виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 98000,00 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилається на те, що 18.02.2020 року приблизно о 20 год. 10 хв. на перехресті вул. Холодногірська та вул. Н.Гиївська в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобуMERCEDES-BENZ Е200, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія, [PERSON] , [INFO] , РНОКІПІ [NUMBER] та ТЗ TOYOTA CAMRY, р.н. [NUMBER] , що належніть [PERSON] , під його керуванням. Внаслідок даного ДТП ТЗ TOYOTA CAMRY р.н. [NUMBER] , завдано механічних пошкоджень, його власнику заподіяно матеріальний збиток. Крім цього, 18.02.2020 року приблизно о 20год. 10хв. на перехресті вул. Холодногірська та вул. Н.Гиївська в м. Харкові відповідач [PERSON] керуючи ТЗ MERCEDES-BENZ Е200, р.н. [NUMBER] , при зміні напрямку руху не впевнився, що це буде безпечно, внаслідок чого сталося зіткнення з ТЗ TOYOTA CAMRY, р.н. [NUMBER] , після чого відповідач, [PERSON] , самовільно залишив місце ДТП, чим порушив вимоги пункту 2.10 «а» Правил дорожнього руху України. Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 14.05.2020 року, яка набрала законної сили 26.05.2020 року, у справі №642/1261/20 винним у скоєнні ДТП 18.02.2020 року та у самовільному залишенні місця події визнано саме відповідача, [PERSON] , внаслідок порушення ним п.п. 10.1, 2.10«а» Правил дорожнього руху України, та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, 122-4 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача, [PERSON] , на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова Група «ТАС» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/134339516 від 25.03.2019 року, яким передбачено, що розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну одного потерпілого, становить 100000 грн. 00 коп., а розмір франшизи - 2000 грн. 00 коп. Відповідно до рахунку на оплату Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОАРТ ЛТД»№1556 від 10.03.2020 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП ТЗ TOYOTA САМRY, р.н. [NUMBER] , склала 194307,00 грн. З урахуванням розміру страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілого (100000,00 грн.), та розміру франшизи (2000,00 грн.), передбачених Полісом ОСЦПВВНТЗ AT «СГ «ТАС» (приватне) №ЕР/134339516 від 25.03.2019 року, відповідно до заяви про страхове відшкодування потерпілого, [PERSON] , від 24.03.2020 року, та на підставі страхового акту AT «СГ «ГАС» (приватне) № 10361/42/920 від 15.05.2020 року на користь потерпілого власника ТЗ TOYOTA CAMRY, р.н. [NUMBER] , [PERSON] , було виплачено страхове відшкодування в розмірі 98000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням AT «СГ «ТАС» (приватне) №99284 від 19.05.2020 року. Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 14.05.2020 року, яка набрала законної сили 26.05.2020 року, у справі №642/1261/20, відповідача, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а також за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, а саме за те, то 18.02.2020 року приблизно о 20год. 10хв. на перехресті вул.Холодної ірська та вул.Н.Гиївська в м.Харкові відповідач, [PERSON] , став учасником ДТП та залишив місце події, чим порушив вимоги її. 2.9«а» Правил дорожнього руху України, за то його було притягнуто до адміністративної відповідальності ст. 122-4 КУпАІІ. 26.06.2020року позивачем АТ «СГ «ТАС», на вищезазначену адресу проживання відповідача було направлено регресну вимогу, яку не було вручено під час доставки з незалежних від позивача причин. Станом на день подання даного позову до суду відповідач добровільно не відшкодував позивачу в порядку регресу виплачене потерпілому страхове відшкодування. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 липня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» до [PERSON] про стягнення коштів виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. Призначено судове засідання. 14 вересня 2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просив суд відмовити у задоволені позову у повному обсязі, посилаючись на наступні обставини, а саме суд при ухвалені рішення по справі №642/1261/20 виходив з формальних міркувань щодо залишення [PERSON] місця пригоди та не надав оцінки діям потерпілого [PERSON] та не допитав з цих обставин свідків [PERSON] , та [PERSON] . Таким чином рішення про визнання вини відповідача по справі №642/1261/20 є обов`язковим для суду, проте не вважається єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди. Суд не позбавлений та не обмежений у праві самостійно, в рамках розгляду справи і за наявності відповідних документальних доказів установити наявність чи відсутність винив діях водія. Обставини вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП, встановлюються з дослідженням належних доказів. 28 вересня 2020 року на адресу суду надійшла від представника позивача відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що твердження відповідача [PERSON] не відповідають дійсному змісту постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 14.05.2020 року у справі №642/1261/20 та вводить суд в оману, оскільки при розгляді справи №642/1261/20 в судовому засідання надалися пояснення другим учасником ДТП [PERSON] , який був водієм ТЗ TOYOTA CAMRY, р.н. [NUMBER] , також у якості свідків були допитані [PERSON] , яка була пасажиром ТЗ MERCEDES-BENZ Е200, р.н. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , та [PERSON] , який був пасажиром ТЗ TOYOTA CAMRY, р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Крім того, протокол про адміністративне правопорушення було складено уповноваженим на такі дії працівниками поліції у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом. Оскільки дані протоколу ґрунтуються на матеріалах справи, суд визнає їх також належним доказом вини [PERSON] у вчинення даного адміністративного правопорушення. Повідомлені потерпілим, [PERSON] , обставини ДТП знайшли своє підтвердження під час дослідження судом доказів по справі про адміністративне правопорушення №642/1261/20. 26.05.2020 року постанова Ленінського районного суду м. Харкова від 14.05.2020 року по справі 642/1261/20 набрала законної сили. Відповідач, [PERSON] , особисто брав участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення №642/1261/20, жодним чином не був обмежений у своїх процесуальних правах, але не скористався правом на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду. Відповідач, [PERSON] у своєму відзиві від 14.09.2020 року, висловлюючи заперечення проти позову, посилається на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2018 року в господарській справі №910/20412/16. Але такі посилання відповідача є недоречними та не заслуговують на увагу, оскільки у даній цивільній справі №639/4566/20, що розглядається Жовтневимрайонним судом м. Харкова, предметом розгляду є регресні позовні вимоги страховика. АТ «СГ «ТАС» (приватне), яким було застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача [PERSON] , до останнього як водія ТЗ MERCEDES- BENZ Е200, р.н. [NUMBER] , [PERSON] через те, що відповідач скоїв ДТП 18.02.2020 року та самовільно залишив місце пригоди до приїзду працівників поліції, за що його й було притягнуто судом до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124,122-4 КУпАП. Тобтов даному випадку предметом розгляду по цивільній справі №639/4566/20 є регресний позов, пред`явлений на підставі пп. «в» пп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-ГУ страховиком-AT «СГ «ТАС» (приватне) до водія забезпеченого транспортного засобу - [PERSON] , який спричинив ДТП і після дорожньо-транспортної пригоди самовільно залишив місце пригоди. 22 жовтня 2020 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання про доручення документів до матеріалів справи. 11 лютого 2021 року через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи. 15 січня 2021 року через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи. Представник позивача Українець В.Б. , який дії на підставі довіреності від 01.12.2020 року в судовому засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Зазначив, що пошкоджений автомобіль потерпілого був оглянутий представником страховика, про що складено протокол огляду. Всі матеріали огляду транспортного засобу знаходяться у страхової компанії. Під час встановлення обстави ДТП встановлено що пошкоджений транспортний засіб, 2019 року випуску , перебуває на гарантійному обслуговувані у ТОВ «Автоарт ЛТД» яке є офіційним ділером продажу автомобілів TOYOTA. Потерпілим надано страховику рахунок на оплату пошкодженого транспортного засобу та заяву про відшкодування збитків. Між страховиком та потерпілим було погоджено відповідно до законодавства страхове відшкодування, яке в подальшому було виплачено. Представник відповідача Коротенко О.І., який діє на підставі ордеру серії АО №1013950 від 12.09.2020 року в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував у повному обсязі посилаючись на обставини які викладені у відзиві на позовну заяву. Також зазначив, що під час огляду транспортного засобу відповідач не був запрошений до огляду. Зазначив, що зазначений розрахунок на оплату ремонту автомобіля не є належний доказ розміру шкоди, страховик зобов`язаний був провести експертну оцінку завданої шкоди та на підставі експертного дослідження здійснити визначений розмір шкоди. Також зазначив, що відповідач керував транспортним засобом, який належить батькові дівчини, яка була його пасажиром, дійсно після ДТП поїхав з місця події, але він був впевнений що домовився з іншим учасником ДТП, оскільки вони були знайомі та претензій не мали один до одного, але в подальшому дізнався про наслідки та всі обставини з чим е погоджується. Судом було поставлено питання щодо проведення судової експертизи, на що представник відповідача зазначив, що при подачі відзиву а також під час розгляду справи не вбачає підстав призначення експертизи, оскільки ремонт автомобіля проведено, а тому експерт не зможе надати належну оцінку шкоди. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 14.02.2020 року у справі №642/1261/20, встановлено, що 18.02.2020 року [PERSON] приблизно о 20:10 годині, керував автомобілем «Мерседес Бенз Е200» державний номер [NUMBER] , на перехресті вул. Холодногірська та вул. Н.Гиївська при зміні напрямку руху не впевнився, що це буде безпечно, в наслідок чого сталось зіткнення з автомобілем «Тойота Камрі», державний номер [NUMBER] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим було спричинено матеріальну шкоду. Крім того, [PERSON] став учасником ДТП та покинув місце події, чим порушив вимоги.10.1, 2.10а Правил дорожнього руху України. Постановою визнанно [PERSON] винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.. 124, 122-4КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень. (6-9) Постанова набрала законної сили 26.05.2020 року. З положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України вбачається, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПАТ «СГ «TAC» (код ЄДРПОУ 30115243) за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/134339516 від 25.03.2020 року, яким передбачено, що розмір страхової суми за шкоду заподіяну майну одного потерпілого становить 100000,00 грн., розмір франшизи 2000,00 грн. Страхувальником за полісом є [PERSON] (а.с.10) 02.03.2020 до позивача ПAT «СГ «TAC», звернувся потерпілий власник пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля TOYOTA CAMRY, р.н. [NUMBER] , [PERSON] , з повідомленням про ДТП. (а.с.11). Пошкоджений транспортний засіб потерпілого за його участю був оглянутий за адресом. Харків, вул.. Шевченка , 334, про що було складено особою [PERSON] протокол огляду ізздійсненням фото фіксації пошкоджень (а.с. 15-20) Відповідно до рахунку на оплату ТОВ «АВТОАРТ ЛТД» №1556 від 10.03.2020 року вартість відновлюваного ремонту пошкодженого внаслідок ДТП ТЗ TOYOTA CAMRY, р.н. [NUMBER] , склала 194307,00 грн. (а.с.21-22) За вирахуванням вищезазначеної суми франшизи, передбаченої Полісом ОСЦПВВНТЗ №ЕР/134339516 від 25.03.2020 року, відповідно до заяви про страхове відшкодування потерпілого, [PERSON] від 24.03.2020 року за Вх.№14300 та на підставі страхового акту ПAT «СГ «TAC» №10361/42/920 від 15.05.2020 року на користь потерпілого, [PERSON] , було виплачено страхове відшкодування в розмірі 98000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням AT «СГ «TAC» (приватне) №99284 від 19.02.2020 року. (а.с. 23, 24,25,26) 26.06.2020 року позивачем ПAT «СГ «TAC», на адресу відповідача була направлена регресна вимога, яка не була вручена під час доставки з незалежних від позивача причин. Станом на день подання даного позову до суду відповідач добровільно не відшкодував в порядку регресу позивачу кошти страхових відшкодувань на загальну суму 98000,00 грн, тому позивач звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі (деліктне зобов`язання). Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ст. 22 ЦК України - особа, який завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. В силу п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-ІV (далі - Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з п. 12.1 ст.12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. У відповідності до ст.5 Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У відповідності до положень ст.6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 9 Закону визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до п. 1.4, 1.7 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Статтею 22 Закону № 1961-IV встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктами 33.2, 33.3 ст. 33 Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. Згідно абзацу другому пункту 36.2 статті 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. На підставі вимог Закону, страховик, у якого застрахована цивільно-правова відповідальність особи, з вини якої завдано шкоди, відшкодовує завдані збитки в межах страхової суми з урахування фізичного зносу транспортного засобу. Відповідно ст.. 36 Закону, страховиком було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування та відповідні кошти були перераховані на рахунок позивача. Таким чином встановлено, що відповідач [PERSON] є особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за полісом, оскільки керував забезпеченим транспортним засобом. Доказів що він неправомірно заволодів транспортним засобом, що може може визначати обсяг його відповідальності в силу ст.. 1187 ЦК України, матеріали справи не містять. Отримавши у користування транспортний засіб, відповідач повинен мав бути обізнаний про права та обов`язки, як водія, відповідальність якого застрахована та мав діяти у відповідності до вимог законодавства. Також в силу Закону зобов`язаний сприяти встановленню всіх обставин події в силу ст.. 33-1 Закону. З аналізу вимог Закону, учасники ДТП можуть залишити місце події лише в разі складання спільної заяви про настання ДТП та повідомити страховика про подію, до повноважень якого також належить право розслідування та встановлення всіх обставин та розміру шкоди. Проте як встановлено, відповідач покинув місце події без вчинення певних дій, що підтверджується постановою суду про притягнення його до відповідальності. Потерпілий звернувся 02.03.2020 до страховика із повідомленням про настання події відповідно до ст.. 33 Закону. 06 березня 2020 року представником страховика було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу із визначенням переліку пошкоджень. 10 березня 2020 року ТОВ «Автоарт ЛТД» видано рахунок на оплату № 1556 товару (робіт, послуг) щодо пошкодженого майна. На підставі заяви потерпілого та рахунку на оплату, між страховиком та потерпілим було узгоджено розмір та порядок виплати страхового відшкодування, як це прямо передбачено Законом. Заперечення представника відповідача що страховиком не проведено експертну оцінку пошкодженого майна та не запрошено страхувальника для огляду транспортного засобу, суд оцінює критично, оскільки таке право, як виплата шкоди без експертизи за згодою сторін прямо передбачено Законом. Дії страховика та МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) визначені ст.. 34 Закону, відповідно до якого страховик здійснює розслідування, отримує докази, встановлює обставини пригоди та розмір шкоди. При цьому вимоги статті не зобов`язують залучати до участі страхувальника, на якого свою чергу покладено обов`язок сприянню розслідування в силу ст.. 33 Закону. При цьому стороною позивача не надано будь яких доказів щодо звернення відповідачем або страхувальником до страховика з метою повідомлення про ДТП та обмеження в участі розслідування події. Таким чином, суд оцінюючи надані докази в їх сукупності, дійшов висновку, що страхове відшкодування було здійснено у відповідності до вимог Закону, Також в додаткових поясненнях представник відповідача, посилався на правові висновки викладених в постановах Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 753/21177/16-ц та від27.06.2018 у справі № 466/9318/14-ц. щодо належних та допустимих доказів. Проте суд вважає безпідставними посилання представника позивача на вказані правові висновки. У справі № 753/21177/16-ц розглядався спір між потерпілим та винною особою, до якого безпосередньо подано позов за наявності цивільно-правової відповідальності останнього, та між якими не узгоджено розмір шкоди, розбіжність в чому може бути вирішено шляхом проведення експертизи, про що сторонам не було доведено. У справі № 466/9318/14-ц розглядався спір між за позовом потерпілого до винної особи та страховика, за наслідком розгляду справи встановлено, що страховиком виплачено страхове відшкодування, а витрати потерпілого на ремонт транспортного засобу перевищують розмір відновлювального ремонту, вартість якого визначена висновком експертного автотоварознавчого дослідження. В обох справах, також містились посилання щодо позивачами не надано доказів, які б виключали розбіжності між отриманими пошкодженнями на момент ДТП та та які фактично були здійснені. В даній справи розглядається спір щодо стягнення шкоди в порядку регресу, за позовом страховика до особи, відповідальність якої застрахована. Страховиком у відповідності до вимог законодавства здійснено огляд транспортного засобу із зазначенням пошкоджень та на підставі рахунку на оплату (з переліком запчастин та виконаних робіт), яку потерпілий має здійснити (реальні збитки) прийнято рішення з погодженням з потерпілим, що надає право здійснити виплату без проведення експертного дослідження. Як зазначено представником позивача, всі матеріали огляду пошкодженого транспортного засобу знаходяться у страховика, що не перешкоджає проведенню експертизи, проте стороною позивача не спростовані доводи позивача. Відповідно до ст.38 Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Таким чином, суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь ПАТ «СГ «ТАС» суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 98000,00 гривень. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, який було сплачено позивачем при подачі позовної заяви у розмірі 2102,00 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням.

Outcome: approved