Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Представник ПАТ «Банк«[PERSON] та Кредит» звернувся в Хустський районний суд з позовною заявою до відповідачів [PERSON] [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитною угодою, посилаючись на те, що 03.06.2008 року з між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № 20.502/94 відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти в розмірі 15 000,00 грн., а відповідач зобовязався повністю повернути кредитні ресурси банку до 03.06.2011 року, але взяті на себе зобов'язання з повернення отриманого кредиту та сплати відсотків за його користування [PERSON] не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 16.03.2015 року становить 85 537,57 гривень з яких: - 25 687,70 грн. заборгованість по відсоткам, - 19 849,87 грн. заборгованість по комісії, - 40 000,00 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором. З метою забезпечення своєчасного виконання зобовязань за договором кредиту між позивачем та [PERSON] 03.06.2008 року було укладено договір поруки № 20.502/94-1 з [PERSON], які він також не виконує. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], що діє згідно доручення, підтримав позовні вимоги, пояснивши суду, що відповідач [PERSON] отримавши кредитні кошти за договором кредиту, не виконує взятих на себе зобовязань по його поверненню. Крім цього, співвідповідач [PERSON] також не виконує взятих на себе зобовязань по договору поруки. Внаслідок порушень умов вказаних договорів з боку відповідачів, банк змушений, звернутися до суду для примусового стягнення кредитного боргу з відповідачів. Представник позивача просив суд позов задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів суму вказаної заборгованості та судові витрати по справі. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON]А позовні вимоги не визнала, просила відмовити в повному обсязі, застосувавши позовну давність, оскільки позов подано після спливу трирічного терміну закінчення дії договору укладеного між [PERSON] та ПАТ «Банк«[PERSON] та Кредит». Крім того, за наказом Хустського районного суду від 18.11.2008 року з відповідача стягнуто борг за кредитним договором в сумі 16 159,25 грн. яку останній сплатив остаточно 16.03.2015 року. За таких обставин позивач не мав права нараховувати після ухвалення судом судового наказу відсотки за користування кредитом, комісійні та пеню згідно з кредитним договором № 20.502/94. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився повторно. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом публікації повідомлення про виклик відповідача на розгляд справи в газеті «Новини Закарпаття» та направлення йому рекомендованого листа з повідомленням про виклик до суду на розгляд даної справи причини його неявки суду не відомі. З врахуванням наведеного, у відповідності до ст.169 ч. 4 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права і взаємовідносини сторін, а також те, що представник позивача не заперечує проти вирішення справи без участі одного з відповідачів, суд ухвалив провести розгляд справи, у відсутності [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 03 червня 2008 року уклав з ВАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» кредитний договір № 20.502/94, відповідно до якого [PERSON] зобовязався надати йому кредитні ресурси в сумі 15 000 грн. з кінцевим терміном повернення до 03.06.2011 року. З метою забезпечення своєчасного виконання зобовязань за договором кредиту між позивачем та [PERSON] 03.06.2008 року було укладено договір поруки № 20.502/94-1 з [PERSON] Представник ПАТ «Банк» [PERSON] та Кредит» звернувся до Хустського районного суду з позовною заявою до [PERSON], поручителя [PERSON] про стягнення с останніх солідарно 85 537,57 грн. заборгованості за кредитним договором № 20.502/94, з них 25 687,70 грн. заборгованості по відсотках, 19 849,87 грн. заборгованості по комісії, 40000 грн пені. Ця заборгованість розрахована Банком станом на 16.03.2015 року за період з 29 жовтня 2008 року по 16.03.2015 року. Таким чином, відповідачі в порядку визначеному ст. 526 ЦК України, повинні були виконувати взяті на себе зобов'язання належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З встановлених по справі обставин вбачається що між сторонами у даній справі був укладений кредитний договір відповідно до ст. 1054 ЦК України, за яким позивач виконав свої зобовязання по наданню грошових коштів у якості кредиту відповідачу як позичальнику, у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором. Порушенням зобов'язання є його невиконання або не належне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання у відповідності до ст.610 ЦК України. Статтею. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Крім цього, в даних правовідносинах між сторонами визначено права та обовязки поручителя [PERSON]М у відповідності ст. 553 ЦК України, за якими поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. В судовому засіданні встановлено, що 18.11.2008 року Хустським районним судом був виданий наказ про стягнення з [PERSON], [PERSON] солідарно на користь ВАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» заборгованості на суму - 16159,25 грн., 80 грн. - державного мита та 15 грн. - ІТЗ (справа № 2-н-565/08). Ця сума сплачена [PERSON] протягом 2012 2015 років (починаючи з 17.04.2012 р., закінчуючи 16.03.2015 р.). Фактично за судовим наказом [PERSON] сплатив борг, який був стягнутий судом у звязку з невиконанням ним зобовязань з повернення кредиту. Банк предявив до [PERSON] вимогу про повернення усього кредиту за договором №20.502/94 достроково з нарахуванням комісійних, пені станом на 28.10.2008 року, і суд стягнув цю заборгованість за судовим наказом від 18.11.2008 року. Згідно з п. 3.5 кредитного договору «[PERSON] має право вимагати дострокового повернення Кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього Договору у випадку несвоєчасної або не в повному обсязі сплати Позичальником грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або процентами і комісійною винагородою, відповідно до пунктів 3.2, 3.3, 4.3, 4.4, 4.7, 4.8 (абз. 1). У випадку вимоги Банку про дострокове повернення кредитних ресурсів та сплату процентів Позичальник зобовязаний зробити повне погашення заборгованості за цим Договором, тобто повернути отримані Кредитні ресурси та сплатити всі проценти, протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту одержання вимоги Банку (абз. 2). [PERSON] змінив строк виконання зобовязань з повернення кредиту строк повернення кредиту настав 18.11.2008 року. Кредитні правовідносини на вимогу Банку припинились, що відповідає способу захисту порушених прав, передбаченому п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно, строк договору закінчився 18.11.2008 року, і між сторонами існували з 19.11.2008 року до 16.03.2015 року невиконані зобовязальні правовідносини повернути кредитні кошти достроково, які [PERSON] погасив повністю 16.03.2015 року. Наявність судового рішення за відсутності реального виконання боржником свого обовязку (добровільного чи примусового) не свідчить про повне припинення договірних відносин сторін. Дострокове стягнення боргу по основному зобовязанню (кредиту) у судовому порядку, що має місце в даних правовідносинах, дозволяє дійти висновку, що в такому випадку строк дії кредитного договору закінчився, а між сторонами залишилися лише невиконані зобовязання. Сам лише факт прийняття судом рішення про стягнення боргу без реального виконання такого судового рішення не припиняє зобовязальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності та не позбавляє кредитора права на отримання відсотків. Між сторонами в такому випадку залишаються лише не виконані зобовязання зі сплати відсотків за фактичний час користування кредитом до моменту дострокового стягнення судом основного боргу по кредиту, його повного повернення. Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України) і відповідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідачі по справі не звільняються від відповідальності за неможливість виконання ними грошового зобов'язання і як боржники, що прострочили виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Таким чином, пеня це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобовязання й до того дня, доки зобовязання не буде виконано. З встановлених у судовому засіданні доказів вбачається, що відповідачі на виконання судового наказу від 18.11.2008 року виданого Хустським районним судом, про стягнення боргу за кредитним договором від 03.06.2008 року № 20.502/94 протягом квітня 2012 по березень 2015 року повністю погасили борг. Тому розрахунок загальної заборгованості слід проводити за вказаний період, і зменшенню підлягає розмір пені, який вже нараховувався при видачі судового наказу. Виходячи з наявних показників зазначених в розрахунках банку, суд встановлює суму заборгованості відповідачів по кредитному договору № 20.502/94 від 03.06.2008 року за період з квітня 2012 по березень 2015 року: - сума строкової заборгованості по відсоткам 20,46 грн.; - сума простроченої заборгованості по відсоткам 7865,39 грн.; - сума строкової заборгованості по щомісячній комісії 262,50 грн.; - сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії 9187,50 грн.; - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії 63753,54 грн. Беручи до уваги розмір розрахунку простроченої заборгованості по основному кредиту, відсоткам та комісії, який в декілька разів перевищує саму суму кредитного боргу, а також те, що пеня була включена в розрахунок боргу при винесенні судового наказу, вказане нарахування слід задовольнити частково, зменшивши такий розмір до мінімальної суми який на думку суду відповідає 1000 грн. Відповідно до платіжного доручення № 9547 від 24.04.2015 року позивачем сплачено при подачі вказаного позову до суду судовий збір, які представник позивача просив суд стягнути з відповідачів як судові витрати.

Outcome: partial