Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

Представник Мотор ного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 15 547,50 грн та судові витрати. Вимоги позову обґрунтовані тим, що у зв`язку з настанням 15 грудня 2015 року страхового випадку з вини відповідача [PERSON] був пошкоджений автомобіль «Хюндай», державний реєстраційний номер [NUMBER] , яким керувала [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якої була застрахована. На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована за договором обов`язкового старування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Потерпіла своєчасно звернулась до позивача з повідомленням про ДТП та із заявою про виплату страхового відшкодування. Загальний розмір витрат МТСБУ по відшкодуванню збитків завданих відповідачем потерпілій особі, складає 15 547,50 грн. На підставі статті 1191 ЦК України МТСБУ просить стягнути з [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 15 547,50 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 серпня 2019 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 25 серпня 2019 року копії вказаної ухвали суду направлено на адресу учасників справи. 25 листопада 2019 року відповідач [PERSON] направив до суду відзив на позовну заяву. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 23 серпня 2019 року роз`яснено відповідачу право на подання відзиву, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України. Відповідно до п.2 ч.5 ст. 178 ЦПК України до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Разом з тим до відзиву на позовну заяву не додано документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу. Оскільки відповідачем не було надіслано позивачу відзив на позовну заяву, що унеможливлює підготування останнім відповіді на відзив, викладення позивачем пояснень, міркувань та аргументів щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та подання відповідних доказів, з урахуванням положень статей 12, 13 ЦПК України, суд не приймає відзив на позовну заяву, оскільки такий поданий з порушенням вимог ст. 178 ЦПК України. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази, прийняті судом, у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що постановою Подільського районного суду м. Києва від 15 січня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень (а.с.4). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Зазначеною вище постановою суду встановлено, що [PERSON] 15 грудня 2015 року, о 12 годині 10 хвилин, керуючи автомобілем «Тайота», державний номерний знак [NUMBER] , в м.Києві по вул. Г.Сковороди, 2, перетнув лінію горизонтальної розмітки 1.3., чим скоїв зіткнення з автомобілем «Хюндай», державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок чого завдано матеріальної шкоди, чим порушив п.8.5.1. ПДР та скоїв правопорушення, передбачене ст.124 КпАП України. Як убачається з матеріалів справи, в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено автомобіль «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] (а.с.10). 16 грудня 2015 року [PERSON] , який під час ДТП керував транспортним засобом «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] , звернувся до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.5). Як убачається з розрахунку розміру шкоди, заподіяної власнику КТЗ марки «Hyunday Accent»,державний номерний знак [NUMBER] , складеного 23 лютого 2016 року головним експертом відділу експертиз В.Каширіним, вартість відновлювального ремонту з врахування коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ складає 18 657,00 грн з врахуванням податку на додану вартість (а.с.11-12). [PERSON] 05 липня 2016року, з метою отримання відшкодування звернулась до МТСБУ із заявою в порядку, передбаченому ст. ст. 35, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», про відшкодування шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 15 грудня 2015 року на вулиці Г.Сковороди, 2, за участю транспортного засобу «Хюндай», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Тайота», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] (а.с.6). Відповідно до п. 41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. 09 серпня 2016 року МТСБУ видано Наказ №6279 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] » (а.с.20), відповідно до якого позивач здійснив виплату за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди на користь [PERSON] в розмірі 15 547,50 грн, що підтверджується платіжним дорученням №6279рв від 11 серпня 2016 року (а.с.22). 16 жовтня 2017 року за дорученням позивача на адресу [PERSON] було направлено лист з пропозицією у добровільному порядку компенсувати МТСБУ витрати за відшкодування заподіяної шкоди (а.с.24). Доказів сплати за вимогою в добровільному порядку відповідачем суду не надано. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода заподіяна майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, що відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі відшкодування, що сплачене. Згідно п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закон. Пунктом 13.1. статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Офіційне тлумачення положень вищевказаної статті наведене в Рішенні Конституційного Суду N7-рп/2014 від 23 грудня 2014 року, згідно якого в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року №1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі. Згідно мотивувальної частини вказаного рішення, Конституційний Суд України вважає, що згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону № 1961 транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими вони володіють не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо). Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей та доказів як про те, що автомобіль «Тайота», державний номерний знак [NUMBER] , на час ДТП належав відповідачеві [PERSON] , так і про те, що останній володів ним на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо). З огляду на викладене, позовні вимоги Моторно (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 15 547,50 грн підлягають задоволенню На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є учасником бойових дій. Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи наведене та

Outcome: approved