Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі по тексту - позивач, М( Т )СБУ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просив стягнути на свою користь з відповідача суму завданої майнової шкоди в порядку регресу в розмірі 4 955, 21 грн. та витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.03.2017 в м. Києві по вул. Урожайній, 21 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Honda», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Subaru», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 02.06.2017 відповідача визнано винним в порушення ПДР України, що призвело до вказаної ДТП та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була, а тому власник пошкодженого транспортного засобу «Subaru», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі Звіту № 1790/17 про оцінку матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу «Subaru», д.н.з. [NUMBER] та наказу М (Т )СБУ від 27.09.2017 № 8692, потерпілому [PERSON] позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 4 955, 21 грн. Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була, а позивачем здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій особі, останній набув права грошової вимоги в порядку регресу до відповідача на суму 4 955, 21 грн., у зв`язку з чим і звернувся до суду з вказаним позовом. Від відповідача відзив не находив. 24.12.2018 ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи. 14.05.2019, 16.05.2019 від представника позивача надійшли клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та розгляду справи в заочному порядку. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Як вже зазначалось вище, через канцелярію суду подав клопотання, в якому просив розглядати справу у його відсутність. Зазначив, що позов підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, ухвала про відкриття провадження та судові повістки направлялись відповідачу за останнім відомим місце проживання. Так, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно положень ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. З врахуванням тієї обставини, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомив, відзиву проти позовної заяви не надав, а також того, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд постановив ухвалу про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За умовами ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Основними завданнями МТСБУ є: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 08.03.2017 в м. Києві по вул. Урожайній, 21 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Honda», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Subaru», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 02.06.2017 відповідача визнано винним в порушенні ПДР України, що призвело до вказаної ДТП та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 6). Крім того, вказаною постановою встановлено ту обставину, що в результаті ДТП транспортний засіб «Subaru», д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних М( Т )СБУ (а.с. 35). Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Так, згідно п. а ст. 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. 22.06.2017 власник пошкодженого транспортного засобу [PERSON] звернувся до позивача з Повідомленням про ДТП (а.с. 29-30). 23.06.2017 власник пошкодженого транспортного засобу «Subaru Forester», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 31). Положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. При цьому, відповідно до пункту 40.3 статті 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Subaru Forester», д.н.з. [NUMBER] , від 11.07.2017, зробленого на замовлення М(Т )СБУ оцінювачем ТОВ «Експертно-асистуюча Компанія «Фаворит» [PERSON] , вартість відновлюваного ремонту (вартість матеріального збитку) без врахування ПДВ складає 4 955, 21 грн. (а.с. 8-28). Відповідно до Довідки М( Т )СБ про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих № 1 від 26.09.2017 та наказу від 27.09.2017 № 8692, позивачем прийнято рішення про виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу [PERSON] в розмірі 4 955, 21 грн.(а.с. 32, 33). 27.09.2017 позивач здійснив вказану виплату страхового відшкодування у розмірі 4 955, 21 грн. (копія платіжного доручення № 1260003 від 27.09.2017, а.с. 34). Відтак, в судовому засіданні встановлено, що загальний розмір витрат позивача склав 4 955, 21 грн. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У відповідності до п. 38.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» М(Т)СБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. При цьому, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Таким чином, враховуючи, що ДТП була скоєна з вини відповідача, при цьому М( Т )СБ України здійснило власнику пошкодженого транспортного засобу виплату страхового відшкодування, у останнього виникло право регресної вимоги до особи, що завдала шкоду, а тому суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку із чим поданий позов підлягає задоволенню. При цьому, відповідач в судове засідання не з`явився, зазначені в позові обставини не спростував, не надав доказів того, що у останнього відсутній обов`язок по сплаті вказаних коштів позивачу. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762, 00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду. Виходячи з наведеного та

Outcome: approved