Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

Представник позивача адвокат Борика О.О. у жовтні 2021 року звернувся до суду в інтересах [PERSON] з указаним позовом, який мотивував тим, що позивачці на підставі свідоцтва про право власності на квартиру належить квартира по [ADDRESS] . В будинку також зареєстрований разом з позивачкою [PERSON] , 1976 року народження, який є її сином. Відповідач не проживає у квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, ремонтні роботи не проводив, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком не цікавиться. Перешкод у користуванні будинком відповідачу не чинили. Відповідач з 1998 року не проживає у квартирі матері, з того часу постійно проживає у Російській Федерації, що свідчить проте, що він понад рік без поважних причин не проживає за місцем реєстрації. Оскільки реєстрація відповідача у належному їй будинку перешкоджає позивачці вільно розпоряджатися та користуватися належним їй майном, остання вимушена звернутися до суду. Посилаючись на указані обставини, представник позивача просить суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 02.11.2021 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Протокольною ухвалою суд від 24.11.2021 року у зв`язку з неявкою відповідача судовий розгляд відкладено, задоволено клопотання позивачки про виклик та допит свідків. Представник позивачки адвокат Борика О.О. у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляд. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Заслухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що позивачка [PERSON] є власницею квартири по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 25.11.2002 року (а.с.5). Відповідач є сином позивачки та зареєстрований у квартирі по [ADDRESS] з 09.07.1996 року (а.с. 6-8, 9, 16). Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] суду показали, що [PERSON] на цей час не проживає по в квартирі по [ADDRESS] , він наприкінці 90х років виїхав у м.Санкт-Петербург і більше не повертався. Відповідачу ніхто не чинить перешкод у користуванні квартирою, він її залишив добровільно Вирішуючи заявлену позивачкою вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, суд виходить з такого. За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини 4 статті 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження свої майном. На зміст права не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями статті 405 Цивільного кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , будучи членом сім`ї позивачки та зареєстрованим у квартирі за адресою: [ADDRESS] , не проживає у вказаному житлі без поважних причин понад один рік. Доказів на підтвердження поважності причин не проживання у квартирі, яка належить позивачці, суду не надав. Відповідно до вимог статей 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ураховуючи, що досліджені під час судового розгляду докази в сукупності суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved