Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Представник позивача в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача в користь позивача борг в сумі 438118,32 гривні, інфляційні збитки - 105214,05 гривні, 3% річних від суми боргу - 6205,18 гривні та судовий збір - 3654,00 гривні, покликаючись на те, що в першій половині жовтня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено усний договір про придбання вантажного автомобіля марки Даф, в місячний термін з моменту оплати повної вартості автомобіля авансом. У відповідності до даного договору позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 16000,00 доларів США та 100000,00 гривень готівкою. Однак по сьогоднішній день автомобіль марки Даф [PERSON] [PERSON] не доставлений, а альтернативний вантажний автомобіль іншої марки та специфікації, що був запропонований взамін виявився неякісним і таким, що не відповідає домовленим вимогам сфери експлуатації. 04.12.2014 року відповідач зобов'язався повернути отримані грошові кошти, однак попросив зачекати продажу його особистого майна та вважати грошові кошти надалі як позику. З грудня 2014 року відповідач уникає зустрічі з позивачем, на вимогу повернення коштів не реагує, тобто ухиляється від свого зобов'язання. В судовому засіданні представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, якою збільшив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача в користь позивача борг в сумі 436245,73 гривні, інфляційні збитки - 194824,46 гривні, 3% річних від суми боргу - 8929,99 гривні та судовий збір - 3654,00 гривні, покликаючись на те, що за час розгляду справи в суді змінились курс долара та індекс інфляції. Позивач в судовому засіданні підтримує заяву свого представника про уточнення позовних вимог та просить позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав, вважає позовні вимоги не обґрунтованими та надуманими, оскільки відповідач у позивача грошових коштів не позичав і жодних розписок про позику грошей йому не надавав. Тому просить відмовити в задоволенні даного позову, так як позивач та його представник не правильно визначили правову природу спірних правовідносин, які не мають ознак договору позики. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи із наступного: Згідно ст.1046 ЦК УКраїни за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем та його представником не представлено суду жодних доказів, які б вказували на факт укладення договору позики та передачі відповідачу за таким договором грошових коштів в сумі 16000,00 доларів США та 100000,00 гривень, зокрема ними не представлено договору позики, який з огляду на суму та враховуючи положення ст.1047 ч.1 ЦК України, у разі його укладення повинен був бути укладеним у письмовій формі, а навпаки позивач в судовому засіданні пояснив, що в першій половині жовтня 2014 року передав відповідачу грошові кошти в сумі 16000,00 доларів США та 100000,00 гривень готівкою, як аванс згідно укладеного усного договору про придбання вантажного автомобіля марки Даф. З вищевказаного вбачається, що договір позики між позивачем та відповідачем не укладався, а між сторонами було укладено договір про придбання вантажного автомобіля. Згідно цього договору позивач і передав грошові кошти відповідачу, як аванс. Враховуючи відсутність факту укладення між [PERSON] та [PERSON] договору позики грошових коштів, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. Вищезазначене знайшло своє повне ствердження в судовому засіданні поясненнями самого позивача, його представника, представника відповідача та дослідженими матеріалами справи. Суд також вважає, що заява про забезпечення позову представника позивача [PERSON] [PERSON] до задоволення не підлягає зважаючи на вищевикладене. Вирішуючи згідно ст.88 ЦПК України питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Outcome: dismissed