Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Представник позивача 10.11.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 01.10.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 25 000 ЄВРО, що станом на 17.03.2015 року становить 587150 грн. Згідно умов договору, [PERSON] зобов'язався повернути суму боргу у строк не пізніше 01.09.2014 року та сплачувати за весь час фактичного користування коштами проценти у розмірі 2,5 річних від суми позики щомісяця. [PERSON] виступила гарантом належного виконання [PERSON] позичених ним коштів, взявши на себе обов'язок у разі несплати грошових коштів [PERSON] виплатити суму боргу та процентів у строк не пізніше 01.09.2014 року. Оскільки у зазначений термін відповідачі борг не повернули, позивач, збільшивши 17.03.2015 року свої позовні вимоги, остаточно просить суд: стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 988041,57 грн., в т.ч. основна сума боргу - 587150 грн., сума відсотків за користування грошовими коштами - 169515,88 грн., 2% пені за прострочення повернення позики у розмірі 97064,74 грн., 3% річних, передбачених ст.625 ЦК України - 9753,13 грн., сума інфляційних витрат за період прострочення повернення позики - 124557,82 грн., а також судові витрати в розмірі 3654 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, з підстав наведених у позові. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася через оголошення у пресі, проте в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду невідомі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та ретельно перевіривши всі надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 01.10.2013 року [PERSON] (паспорт [NUMBER], ІНН [NUMBER]) отримав суму позики у позикодавця [PERSON] (ІНН [NUMBER], паспорт [NUMBER]) у розмірі 25000 ЄВРО та зобов'язався повернути позикодавцю суму грошових коштів (суму позики) у розмірі 25000 ЄВРО не пізніше 01.09.2014 року, із сплатою 2,5 % від суми позики щомісяця до дня повернення позичальником достроково, що підтверджується письмовою розпискою. За прострочення повернення суми грошових коштів позичальник зобов'язався сплатити позикодавцю пеню із розрахунку 2% від простроченої суми за кожен день прострочення (а.с. 6). Відповідач [PERSON] ( паспорт [NUMBER], ІНН [NUMBER]) взяла на себе зобов'язання та відповідно до умов договору гарантувала в разі несплати [PERSON] позичених ним грошових коштів виплатити [PERSON] суму боргу у розмірі 25 000 ЄВРО і щомісячні проценти не пізніше 01.09.2014 року (а.с.6). У своєму позові [PERSON] вказує, що його звернення та вимоги щодо повернення грошових коштів та сплати процентів залишаються відповідачами без задоволення. Станом на час звернення з позовом до суду, борг відповідачами повернуто не було. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно із даних НБУ, комерційний курс купівлі ЄВРО до гривні станом на 17.03.2015 року становив 23,486 грн., а отже сума заборгованості складає - 25000 ЄВРО х 23,49 грн = 587150 гривень.(а.с.61) Що стосується позовних вимог про стягнення процентів за користування чужими коштами суд приходить до наступного. У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. У сенсі розуміння ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже судом встановлено , що у договорі розмір процентів визначений - 2,5 % від суми позики щомісяця до дня повернення позичальником достроково, період користування чужими грошовими коштами становить з 01.10.2013 року по 17.03.2015 року, а отже сума процентів за період користування чужими грошовими коштами підлягає стягненню у розмірі 169515,88 грн., враховуючи суму грошових коштів, які боржником сплачено у рахунок погашення відсотків.(а.с.60) Також, сторони обумовили у договорі позики, що за прострочення повернення суми грошових коштів позичальник сплачує позикодавцю пеню з розрахунку 2% від простроченої суми за кожен день прострочення. Враховуючи вищевикладене, розмір пені за період з 02.09.2014 року по 17.03.2015 року становить 97064,74 грн. згідно розрахунку виходячи із обмежень, коли фіксована пеня не може бути більше подвоєної облікової ставки НБУ.(а.с.59) Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача індексу інфляції, та 3% річних, то суд вважає, що ці вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з з наступних підстав. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки сторони у договорі обумовили розмір процентної ставки - 2,5% щомісяця, вимоги щодо стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості задоволенню не підлягають. Вимоги про стягнення інфляційних збитків також задоволенню не підлягають, оскільки положення ч.2 ст.625 ЦК України щодо обов'язку на вимоги кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, поширюється на грошове зобов'язання в національної валюті в гривнях. В даному випадку в позику передані грошові кошти в не національної валюті а в іноземної валюті, тому сума , яка підлягає стягненню за рішенням суду розраховується за офіційним курсом іноземної валюті на день ухвалення рішення де вже закладено індекс інфляції. Що стосується стягнення судових витрат по справі на користь позивача суд виходить з положень ст.88 ЦПК України,, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial