Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Сафір О.Ф. звернувся до суду з указаним позовом, в якому зазначає, що відповідно до договору DN81AR02000129 від 27.06.2008 року укладеного між позивачем та [PERSON] (надалі - Відповідач 1) отримав кредит у розмірі 55392,55 грн. терміном до 26.06.2015 року. У порушення умов кредитного договору Відповідач 1 свої зобов'язання не виконав, не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому в договорі порядку і строки. У зв'язку з невиконанням Відповідачем 1 умов договору станом на 20.08.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 124167,48 грн., яка складається з: 2555 грн. 48 коп. - заборгованість за кредитом; 7671 грн. 67 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 17725 грн. 60 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом. За виключенням суми боргу у розмірі 35472,85 грн., яка була задоволена рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 04.10.2011 року заборгованість за кредитним договором, з урахуванням штрафів, складає 93379,36 грн. У забезпечення виконання зобов'язань за договором DN81AR02000129 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено договір поруки з поручителем [PERSON] (Відповідач 2). Посилаючись на указані обставини представник позивача просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь позивача указану заборгованість, а також понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяви в яких просить справу розглядати без участі представника позивача, вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.48-50,56). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позову заперечив, пояснив, що оскільки рішенням суду від 04.10.2011 року з відповідача вже стягнуто заборгованість за кредитним договором, то позивач скориставшись правом на пред'явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, внаслідок чого було ухвалено відповідне судове рішення, всупереч закону знову просить стягнути платежі після дострокового стягнення заборгованості. Отже, позивач, звернувшись достроково за стягненням боргу, змінив термін виконання зобов'язання за цим договором і цей термін виконання зобов'язання необхідно визнати таким, що настав з моменту звернення банку до суду з таким позовом. Крім того, представник відповідача вважав, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, при цьому зазначив, що стягнення відсотків та інших платежів, після дострокового звернення стягнення чинним законодавством не передбачено. Поряд з цим відповідач [PERSON] просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову у зв'язку з цим (а.с.72,73). Згідно із запереченнями відповідач [PERSON] вважає договір поруки припиненим посилаючись на частину 4 статті 559 ЦК України, оскільки вимогу до поручителя про виконання солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням або із дня встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною 2 статті 1050 ЦК України. Отже, позивач мав право звернутись мав право звернутись до позичальника для дострокового повернення всієї суми кредиту та відсотків після першого порушення чергового платежу. З цього ж моменту протягом шести місяців позикодавець мав право звернутись до поручителя для стягнення боргу у солідарному порядку. Якщо вважати припиненням поруки сплив 5 річного терміну з дня настання виконання кредитних зобов'язань, то і цей строк минув 28.07.2015 року. Заслухавши представника відповідача [PERSON] - [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з таких мотивів. Судом установлено,що 27 червня 2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір №DN81AR02000129 (далі - Кредитний договір) (а.с. 15-21). Відповідно до підпунктів 17.1.1.-17.1.9 пункту 17.1загальний розмір кредиту склав 55392,57 грн., у тому числі 48880 грн. - для придбання позичальником автомобіля , 488,80 грн. - з метою оплати перших страхових платежів за Договорами Страхування на перший рік дії Кредиту, 34 грн. - з метою оплати 5865,60 грн. - з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що оплачується в момент видачі кредиту, 124,17 з метою оплати вартості поліса обов'язкового страхування цивільної відповідальності, що сплачується в момент видачі кредиту. Дата погашення кредиту - 26.06.2015 року, період сплати кредиту з 24 по 28 число кожного місяця. Відсоткова ставка 9,6 % річних. Відповідно до пункту 17.8 Кредитного договору щомісячний платіж, який позичальник зобов'язаний сплачувати щомісячно у період сплати складає 1355,11 грн. Графік погашення кредиту викладено у додатку № 1 до Кредитного договору (а.с.21). Застава забезпечує всі вимоги Банку щодо виконання Позичальником всіх його грошових зобов'язань за цим договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і у такому порядку, як установлено у цьому договорі (п.7.1). Предметом застави за цим Договором є автомобіль, власником якого є позичальник і детальний опис якого наведено у пункті 17.9 договору, зокрема, предметом застави є автомобіль DaewooNexia, 2008 року випуску, кузов [NUMBER], об'єм двигуна 1,5, державний номер [NUMBER]. З метою забезпечення Кредитного договору [PERSON], якою 19.01.2013 року було зареєстровано шлюб і змінено прізвище на [PERSON] (а.с.51), та позивачем 27 червня 2008 року було укладено договір поруки, предметом якого відповідно до пункту 16 цього договору є надання поруки поручителем [PERSON] перед Кредитором за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором від 27.06.2008 року № DN81AR02000129 з повернення кредиту, відсотків, сплати винагороди, пені (а.с.22). Як визнано позивачем у листі від 11 січня 2016 року № 30.1.0.0/2-20160106/2839 останнє погашення за кредитним договором відбулося 09.06.2009 року в сумі 938,31 грн. (а.с.101). Відповідно до акту приймання автомобіля позичальника [PERSON], який допустив прострочення за кредитним договором№ DN81AR02000129 від 09.06.2009 року, складеного 28 жовтня 2009 року, кредитним інспектором Приватбанку [PERSON] у присутності відповідача [PERSON] оглянуто та передано позичальником автомобіль Daewoo Nexia, 2008 року випуску, кузов [NUMBER], об'єм двигуна 1,5, державний номер [NUMBER] для реалізації за ринковою вартістю із спрямуванням отриманих коштів на погашення заборгованості у випадку невиконання зобов'язань перед ПриватБанком до 12.11.2009 року (а.с.74). Відповідачем [PERSON] 18 травня 2010 року публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» видано довіреність із повноваженням розпорядження належного йому автомобіля Daewoo Nexia, 2008 року випуску, кузов [NUMBER], об'єм двигуна 1,5, державний номер [NUMBER] (а.с. 75). Указаний автомобіль, який був предметом застави, за даними територіального сервісного центру № 5943 регіонального сервісного центру МВС у Сумській областіза зверненням представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було знято 24.06.2010 року знято з обліку (а.с.87), 29 липня 2010 року за 50000 грн. Відповідно до меморіальних ордерів від 29 липня 2010 року з указаної суми коштів на погашення кредиту було спрямовано 30115,78 грн., на погашення відсотків - 5346,15 грн., на погашення пені - 7656,99 грн., на погашення - комісії 6203,96 грн., на погашення заборгованості - 677,12 грн. (а.с.101-107). Заочним рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 04.10.2011 року у справі № 2-465/11, яке набрало законної сили і за матеріалами указаної архівної справи не переглядалось в установленому порядку і не було оскаржено, за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з [PERSON],[INFO], та [PERSON], [INFO], у солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором від 27.06.2008 року № DN81AR02000129 в розмірі 35472,85 грн. (а.с.6). Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, установлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Указаним заочним рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 04.10.2011 року установлено, і відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України не підлягає доведенню, що станом 15 липня 2011 року заборгованість за кредитним договором від 27.06.2008 року № DN81AR02000129 склала 35472,85 грн., яка складається з 24580,88 грн. - за кредитом, 2315,82 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 4874,54 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 1774,33 грн. - пеня, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 1677,28 грн. - штраф (процентна складова). Після ухвалення указаного заочного рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 04.10.2011 року ні позичальник [PERSON], ні поручитель [PERSON] коштів на погашення боргу за кредитом не перераховували позивачу. При цьому банк, звернувшись із позовом до суду, який було задоволено заочним рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 04.10.2011 року фактично звернувся зі вимогою про дострокове повернення кредиту відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та пунктів 12.1, 12.2.6 Кредитного договору з виплатою винагороди, процентів та виконанні усіх інших грошових зобов'язань за договором у повному обсязі. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 20.08.2015 року за кредитним договором від 27.06.2008 року № DN81AR02000129 загальна заборгованість складає 124167,48 грн., у тому числі 25558,48 грн. - залишок простроченої заборгованості за кредитом, 7671,67 грн. - залишок заборгованості за процентами, 17725,6 грн. - борг з комісії, 73211,73 грн. - сума нарахованої пені. Позивач,не навівши структуру заборгованості, просив стягнути 93379,36 грн., у тому числі 88694,63 грн. - різниця між поточною заборгованістю та задоволеною раніше судом, 250 грн. (фіксована частина), 4434,73 грн. (відсоток від суми заборгованості) (а.с.7-9). Судом на підставі матеріалів справи установлено, що різниця між заборгованістю за кредитом, яка стягнута заочним рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 04.10.2011 року, і нарахованою заборгованістю станом на 20.08.2015 складає 977,6 грн. (25558,48 грн. - 24580,88 грн.). Указане свідчить, що сума заборгованості за тілом кредиту після дострокового стягнення всієї суми боргу за кредитом указаним заочним рішенням суду, збільшилась на 977,6 грн. З розрахунку заборгованості (а.с.7-9) вбачається, що позивачем станом на 26.06.2012 року і станом на 26.06.2013 року збільшено залишок заборгованості за кредитом кожного разу по 488,8 грн., що призвело до збільшення залишку боргу на 977,6 грн. (488,8 грн. + 488,8 грн.). За змістом підпункту «б» пункту 17.1.3 кредитного договору та Додатку до нього про вартість кредиту (а.с.20 зворотній бік) сума 488,8 грн. є щорічним платежем за договором Страхування предмета застави на суму 61100 грн., який відповідно до пунктів 3.4.1, 6.2.11-6.2.14, 17.3 укладався на користь Банку від ризиків КАСКО. Разом з тим, ураховуючи, що автомобіль Daewoo Nexia, 2008 року випуску, кузов [NUMBER], об'єм двигуна 1,5, державний номер [NUMBER], який був предметом застави, було як установлено судом вилучено у відповідача [PERSON] 28.10.2009 року, знято 24.06.2010 з реєстраційного обліку і 29.07.2010 року він був реалізований позивачем, тому підстав для продовження позивачем нарахування в якості кредитних зобов'язань сум страхових платежів після відчуження предмета застави і дострокового стягнення всіх сум за кредитним договором у розмірі 977,6 грн. були відсутні. Крім того, доказів сплати позивачем замість відповідача [PERSON] відповідно до пункту 3.4.1 кредитного договору страхових платежів в сумі 977,6 грн. у 2012 році та 2013 році позивачем не надано всупереч вимогам статей 10,60 ЦПК України. Ураховуючи викладене підстави для стягнення з відповідачів суми 977,6 грн. за тілом кредиту відсутні, а тому в цій частині позову слід відмовити за необґрунтованістю. Крім указаної суми за кредитом, у складі 88694,63 грн. різниці між заборгованістю за кредитом, яка стягнута заочним рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 04.10.2011 року, і нарахованою заборгованістю станом на 20.08.2015, як установлено судом з матеріалів справи позивач просить суд стягнути 5355,85 грн. різниці заборгованості за відсотками (7671,67 грн.(станом на 20.08.2015)-2315,82 грн. (стягнута заочним рішенням)), 12851,06 грн. різниці заборгованості за комісією (17725,6 грн. (станом на 20.08.2015) - 4874,54 грн.(стягнута заочним рішенням)), 71437,4 грн. різниці заборгованості за пенею (73211,73 грн.(станом на 20.08.2015)- 1774,33 грн.(стягнута заочним рішенням)). Вирішуючи вимоги позивача про стягнення указаної суми боргу та суми штрафів з відповідачів суд виходить з таких мотивів. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В абзаці 1, 2 п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Ураховуючи, що заочним рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 04.10.2011 року з відповідачів у цій справі достроково було стягнуто всю суму виданого кредиту, у тому числі платежі строк яких на час ухвалення рішення судом не настав за кредитним договором 27.06.2008 року № DN81AR02000129, що свідчить про те, що мало місце дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, а, відтак, строк договору закінчився, а між сторонами у справі існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини із виконання грошового зобов'язання. Таким чином, оскільки ухвалене заочне судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування відсотків у розмірі, визначеному договором, комісії, неустойки (пені, штрафу) тощо поза строком дії кредитного договору законом не передбачено, а вимог згідно із статтею 625 ЦК України банк не заявляв. Ураховуючи, що відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд за відсутності вимог позивача у цій справі про стягнення з відповідачів сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, не може з власної ініціативи ухвалити рішення з цього питання. Крім того, щодо вимог про стягнення сум штрафу в розмірі 250 грн. та 4434,73 грн. одночасно з вимогою про стягнення пені поряд з відсутністю підстав для їх стягнення поза межами дії кредитного договору, суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Ураховуючи, що суд дійшов висновку, що підстав для задоволення заявлених позивачем вимог, які ґрунтуються на положеннях кредитного договору, строк якого закінчився внаслідок дострокового стягнення всіх платежів заочним рішенням суду, підстави для вирішення питання про застосування строку позовної давності за заявою відповідача [PERSON] відсутні. З огляду на викладене, підстави для задоволення вимог про солідарне стягнення з поручителя відповідача [PERSON] також відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed