Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

\~ Представник позивача [PERSON] [PERSON] 04.07.2017 року через поштове відділення звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Просить провести поділ майна сторін, набутого за час перебування ними у шлюбі з 06.08.2006 року по березень 2015 року, визначивши позивачу та відповідачці по ? частці житлового будинку, загальною площею 280 кв.м., який розташований за адресою: вул. Гайова, буд.6 с. Романківці Сокирянського району Чернівецької області, а також виділити їм в натурі по 50/100 ідеальних часток у даному майні, припинити право спільної сумісної власності на дане майно, залишити у спільному користуванні сторін земельну ділянку, площею 0,25 га, призначену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7324088000:01:001:0266, яка розташована за адресою: вул. Гайова, буд.6 с. Романківці Сокирянського району Чернівецької області. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, однак представником позивача було подано до суду письмову заяву про проведення судового розгляд без його присутності та присутності позивача. Представник відповідачки [PERSON]П у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просить відмовити у їх задоволенні, оскільки вважає, що відсутній предмет спору, який зазначений у позовних вимогах, оскільки на даний час за відповідачкою зареєстроване право власності на житловий будинок за адресою: провулок Гайовий, буд.6 с. Романківці Сокирянського району Чернівецької області на підставі договору дарування від 04.03.2003 року, який відповідно до положень п.1 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України є її особистою власністю. Не заперечує обставини знесення подарованого відповідачці будинку та проведення на його місці будівництва нового житлового будинку, який на даний час не зданий в експлуатацію. Однак, обставини проведення даного будівництва за спільні кошти сторін ним не визнаються. На підставі досліджених письмових доказів судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідачка Дорофей (до реєстрації шлюбу Пастушок) Я.І. з 06.08.2006 року по 07.12.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб серії І-МИ №014342, виданого 16.08.20006 року виконавчим комітетом Романківцької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області та рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 24.11.2015 року. З наданої представником позивача інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності та нерухоме майно №91025108 від 03.07.2017 року встановлено, в ній наявні відомості про реєстрацію 04.03.2003 року за Пастушок (після укладення шлюбу Дорофей) Я.І. на підставі договору дарування від 04.03.2003 року права приватної власності на житловий будинок, розташований за адресою: провулок Гайовий, буд.6 с. Романківці Сокирянського району Чернівецької області. На підставі рішення восьмої сесії V скликання Романківецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області від 05.10.2007 року №123/8 [PERSON] було передано безоплатно у власність земельну ділянку, площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7324088000:01:001:0266, яка розташована за адресою: вул. Гайова, буд.6 с. Романківці Сокирянського району Чернівецької області, що підтверджується копіями архівного витягу, виданого 09.08.2017 року за вих. №1/336 архівним відділом Сокирянської районної державної адміністрації Чернівецької області та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №328998 від 21.10.2010 року. У змісті позовної заяви зазначено, що вищезазначений житловий будинок було знесено у 2007 році і на його місці позивачем та відповідачкою протягом 2008-2013 років за спільні кошти збудовано двоповерховий житловий будинок, площею 280 кв.м. Однак, даний будинок не зданий в експлуатацію і відповідно не зареєстровано право власності на нього. Представник відповідачки у судовому засіданні не заперечує обставини знесення подарованого відповідачці будинку та проведення на його місці будівництва нового житлового будинку, який на даний час не зданий в експлуатацію. Однак, обставини проведення даного будівництва за спільні кошти сторін ним не визнаються. Зокрема, з наданих ним копій документів встановлено, що 31.08.2012 року відповідачка [PERSON] отримала будівельний паспорт за реєстраційним №57/12 на будівництво індивідуального житлового будинку на земельній ділянці, право власності на яку підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №328998 від 21.10.2010 року. Однак, даний будинок не здано в експлуатацію і відповідно відсутня державна реєстрація права власності на нього. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Таким чином, новостворене нерухоме майно набуває статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, позивачем та його представником у відповідності до положень ч.1 ст. 60 ЦПК України не доведено належними та допустимими доказами обставин наявності спірного майна, яке вони вважають об`єктом спільної сумісної власності сторін. Відповідно до вимог п.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом статей 27 та 31 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~При цьому згідно зі п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п.23). При цьому, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (п.24). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій статті 16 ЦК України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. \~\~\~\~ Таким чином, оскільки позивачем та його представником не доведено відповідно до положень ч.1 ст. 60 ЦПК України обставини наявності майна, яке зазначено ними предметом спору: житлового будинку, загальною площею 280 кв.м., який розташований за адресою: вул. Гайова, буд.6 с. Романківці Сокирянського району Чернівецької області, відповідно суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю. Щодо позовних вимог про залишення у спільному користуванні сторін належну відповідачці земельну ділянку, кадастровий номер 7324088000:01:001:0266, то оскільки дана земельна ділянка є особистою власністю відповідачки, а позивачем та його представником не доведено відповідно до положень ч.1 ст. 60 ЦПК України будь-яких обставин щодо наявності у позивача права на користування даним майном, відповідно суд приходить до висновку, що у задоволенні зазначених позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, відповідно не підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати. Однак, оскільки представником відповідачки [PERSON] надано квитанцію до прибуткового касового ордера №12/09 від 12.09.2017 року та звіт про надані юридичні послуги згідно договору №143/17 від 12.09.2017 року, згідно яких відповідачкою [PERSON] понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 3840 грн., відповідно суд приходить до висновку, що на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України дані судові витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідачки. На підставі ст.ст.16, 331 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved