Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

представник заявника просить суд встановити факт належності [PERSON] ([PERSON]) державного акту серія ЯБ № 523876 від 09.03.2006 р. на право власності на земельну ділянку площею 3,68 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Горохуватської сільської ради Кагарлицького району Київської області, кадастровий номер 322228200:05:004:0025, мотивуючи заяву наступним. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №523876 від 09.03.2006 р. [PERSON] належить земельна ділянка площею 3,68 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Горохуватської сільської ради Кагарлицького району Київської області. Під час виготовлення вищевказаного державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №523876 від 09.03.2006 р. на ім'я заявника було допущено помилку у прізвищі заявника, зокрема у державному акті вказано «Тітякін», а в паспорті вказано «Тітякіна». У зв'язку з чим виникла необхідність у встановленні факту належності заявнику правовстановлюючого документу, а саме: державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 523876 від 09.03.2006 р. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного процесуального кодексу України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Факт того, що державний акт на право власності на земельну ділянку належить заявнику підтверджується доданими до позовної заяви документами. Виправлення помилки є неможливим шляхом виготовлення нового державного акту, оскільки на даний час державні акти на право власності на земельну ділянку не виготовляються та не видаються. Представник заінтересованої особи в особі Горохуватської сільської ради Кагарлицького району Київської області в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, причини неявки не повідомив. Суд, вислухавши представника заявника та вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно копії паспорта серії СМ 378069, виданого 11 червня 2002 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, заявника зазначено [PERSON]. Згідно копії посвідчення серії АД № 367983, виданого 03 березня 2004 року Пенсійним фондом України в Кагарлицькому районі, заявника зазначено як [PERSON]. Згідно копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера заявника зазначено як [PERSON]. У державному акті серії ЯБ № 523876, виданого 09 березня 2006 року Кагарлицькою районною державною адміністрацію заявника зазначено як [PERSON]. Частиною 1 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов'язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. П. 1 постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Під час виготовлення вищевказаного державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №523876 від 09.03.2006 р. на ім'я заявника було допущено помилку у прізвищі заявника, зокрема у державному акті вказано «Тітякін», а в паспорті вказано «Тітякіна». У зв'язку з чим виникла необхідність у встановленні факту належності заявнику правовстановлюючого документу, а саме: державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №523876 від 09.03.2006 р. Виправлення помилки є неможливим шляхом виготовлення нового державного акту, оскільки на даний час державні акти на право власності на земельну ділянку не виготовляються та не видаються, тому заява заявника підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: approved