Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Представник заявника [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт того, що [PERSON], [INFO], померла [INFO] року у с. Стара Осота, Олександрівського району, Кіровоградської області. В обґрунтування заяви зазначила, що [INFO] року померла [PERSON], яку було поховано 24.06.1987 року, проте факт смерті не був підтверджений лікарським свідоцтвом та до сільської ради не були надані потрібні документи, у зв'язку з чим дозвіл на поховання сільська рада не надавала. [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована на території Староосотської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області. Померла [PERSON] є рідною бабою дружини заявника - [PERSON]. Влітку 2017 року заявник знайшов заповіт посвідчений 18.05.1981 року від імені [PERSON] секретарем Староосотської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області та зареєстрований в реєстрі за № 42, яким померла заповіла все своє майно заявнику. Відповідно до висновку від 12.09.2017 року за № 271/14.20-04-07, виданого Олександрівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про смерть, оскільки факт смерті не підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть. Встановлення факту смерті необхідне заявнику для того щоб оформити спадкове майно, яке розташоване на території Староосотської сільської ради, на яке за законом мала право померла [PERSON] У судовому засіданні представник заявника вимоги, викладені в заяві підтримала, просила їх задовольнити та встановити факт смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Представники заінтересованих осіб: Олександрівського РВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області та Староосотської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області у судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення заяви не заперечували. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що померла [PERSON] є її бабою та постійно проживала на території Стороосотської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області. Не заперечила про встановлення факту смерті її баби для подальшого прийняття спадщини її чоловіком. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтвердили факт того, що [PERSON] померла [INFO] року в с. Стара Осота, Олександрівського району, Кіровоградської області, де була зареєстрована та постійно проживала. Ховали [PERSON] її онука та чоловік останньої. Заслухавши пояснення представника заявника та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є чоловіком [PERSON], а остання являється онукою [PERSON] (а.с. 5, 18-19). Відповідно до заповіту від 18.05.1981 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 42, [PERSON] все належне їй на день смерті і на що вона матиме по Закону право майно, в тім числі і домоволодіння, заповіла [PERSON]. Даний заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі (а.с. 11, 55). Згідно листа з відділу Держегеокадастру в Олександрівському районі Кіровоградської області, встановлено, що на ім?я [PERSON] виготовлено сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] (а.с. 60). З пояснень свідків, листа Староосотської сільської ради від 22.09.2017 року за № 195/01-21 та з погосподарської книги за 1986-1990 роки встановлено, що [PERSON], померла [INFO] року, однак по реєстрації в архівних книгах видачі свідоцтв про смерть громадян, громадянка [PERSON] як померла особа не зазначена (а.с. 12, 27). Згідно довідок з Староосотського ФАПУ та Олександрівської ЦРЛ, інформація щодо смерті [PERSON] відсутня (а.с. 27-28). Висновком Олександрівського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області № 271/14.20-04-07 від 12.09.2017 року підтверджується, що заявнику [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про смерть - [PERSON], оскільки факт смерті не підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть (а.с. 9). Відповідно до листа Олександрівської ЦРЛ від 20.09.2017 року за № 903, у зв'язку із закінченням терміну зберігання відповідної медичної документації, інформація, щодо померлої [PERSON], 1905 року народження у медичному закладі - відсутня. (а.с.28) Відповідно до листа Староосотського ФАПУ від 25.09.2017 року за № 107, інформація за 1987 рік про факт та дату смерті померлої [PERSON], 1905 року народження у медичному закладі - відсутня.(а.с.27) Як встановлено, заявник має намір встановити факт смерті [PERSON], оскільки це має юридичне значення, а саме для оформлення спадкових прав після її смерті за заповітом, що не заперечувалося його дружиною. Згідно ч. 3 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені та смерть. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, укладення та розірвання шлюбу, зміна імені та смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров?я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до рекомендацій, викладених у постанові Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п. 7 ст. 273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому, слід мати на увазі, що встановлення із зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п. 4 ст .273 ЦПК України і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК України. Пунктом 18 вказаної передбачено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. За вказаних обставин, встановлення факту смерті породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт смерті, що має юридичне значення для державної реєстрації смерті [PERSON] та звернутись із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, є всі підстави для задоволення заяви та встановлення факту смерті [PERSON]. Відповідно до ч. 7 ст. 235 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved