Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із цим позовом в інтересах позивача [PERSON] та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (АТ СГ «ТАС»(приватне), (код ЄДРПОУ 30115243, адреса місцезнаходження; м. Київ, проспект Перемоги, 65) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) страхове відшкодування у розмірі 50 076 (п`ятдесят тисяч сімдесят шість) гривень 00 копійок моральної шкоди, 4 600 (чотири тисячі шістсот) гривень 00 копійок витрат на поховання, а всього 54 676 (п`ятдесят чотири тисячі шістсот сімдесят шість) гривень 00 копійок; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 8 755 (вісім тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 76 копійок, три відсотки річних у розмірі 1 505 (одна тисяча п`ятсот п`ять) гривень 46 копійок, інфляційні втрати у розмірі 820 (вісімсот двадцять) гривень 15 копійок, а всього разом - 11 081 (одинадцять тисяч вісімдесят одну) гривню 37 копійок, а також понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов [PERSON] підтримав, просив задовольнити з підстав наведених у позові та відповіді на відзив. Зокрема пояснив, що оскільки син позивача [PERSON] загинув в наслідок ДТП, яке відбулося за участі застрахованого відповідачем транспортного засобу, представник [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. Листом відповідач АТ СГ «ТАС»(приватне), повідомив, що зупинив розгляд заяви до отримання підтвердження, що по факту ДТП завершене кримінальне провадження та рішення в ньому набрало законної сили. Вважає, що по суті ця відповідь є відмовою у виплаті відшкодування, оскільки законом не передбачено обов`язку заявника подавати такий документ. Крім того законом не передбачено можливості зупинення розгляду страхової справи. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки є те, що шкода ним заподіяна відшкодовується незалежно від вини особи, тому виплата відшкодування мала бути здійснена не залежно від наслідків розгляду кримінальної справи щодо водія. При цьому відповідач мав здійснити виплату не пізніше ніж через 90 днів з дня надходження заяви про виплату відшкодування. Оскільки відповідач цього не зробив, просив крім страхового відшкодування, стягнути з відповідача пеню за прострочення виплати з 05.12.2019 по час звернення з позовом 03.11.2020, а також відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та три відсотки річних і витрати на правову допомогу. Представник відповідача у судове засідання не прибув, подав відзив на позов, в якому заначив, що оскільки кримінальне провадження щодо водія застрахованого транспортного засобу не завершене, то розгляд зави потерпілої про виплату страхового відшкодування було зупинено відповідно до п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Отже, оскільки строк на прийняття рішення про виплату страхового відшкодування зупинено, відсутній факт порушення, невизнання, оспорення прав, свобод чи законних інтересів позивача. Крім того 09.10.2019 представником [PERSON] , батька покійного [PERSON] , також подано заяву про виплату страхового відшкодування, тому відповідно до ст. 27 згаданого закону воно має бути виплачене в рівних частках батькам, а тому вимога про виплату всієї суми відшкодування необґрунтована. Залучений до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] проти вимог позивача не заперечував. Надав до суду заяву, у якій вказав, що відмовляється від частини страхового відшкодування на користь своєї дружини, позивача у справі. Також пояснив, що після смерті сина, оформленням стягнення страхового відшкодування займалась дружина, з якою він проживає та перебуває в зареєстрованому шлюбі. Через деякий час після події, до них приїхав представник страхової, який роз`яснив, що він, як батько, також має право на виплату страхового відшкодування через смерть сина в тому ж обсязі, як і дружина, тобто також 50076 грн., а не рівних частках. Тому він погодився, щоб від його імені представник подав заяву про виплату відшкодування. Але на даний час він згоден на виплату всієї суми відшкодування лише дружині, про що подав суду письмову заяву. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями паспортів [PERSON] та [PERSON] (а.с.6-9), копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.11), копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.10) З копії свідоцтва про смерть (а.с.12) вбачається, що [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер. До дня смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS] та мав такий склад сім`ї : батько [PERSON] , 1968 року народження, мати [PERSON] , 1970 року народження, сестра [PERSON] , 2004 року народження, що підтверджується довідкою сільської ради (а.с.15). Витрати на поховання [PERSON] склали 4600 грн, що підтверджується копіями товарних чеків та копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця (а.с.16-17). Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12019200220000132 від 07.07.2019 (а.с.12) 06.07.2019 близько 01:40 [PERSON] , їдучі за кермом автомобіля ВАЗ 2018, реєстраційний номер [NUMBER] разом з [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] на повороті між селами Беседівка та Хоружівка Недригайлівського району не впоравшись з керуванням, з`їхав в у кювет. В результаті учасники отримали тілесні ушкодження, та після госпіталізації [PERSON] помер. З копії ухвали Роменського районного суду № 582\\1172\\19 (а.с.79) вбачається, що судом здійснюється розгляд кримінального провадження №12019200220000132, за яким особа обвинувачується за ч. 2 ст. 286 КК. Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ 9337237 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ 2108, реєстраційний номер [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в страховій компанії АТ «СГ «ТАС» (приватне) (а.с.19). 05 вересня 2019 року [PERSON] , який діяв на підставі довіреності в інтересах [PERSON] (а.с.5) подав до АТ «СГ «ТАС» (приватне) заяву про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну смертю [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] , матері загиблого на суму 54 676 грн, з яких витрати на поховання 4600 грн та 50 076 грн. моральна шкода. Листом АТ «СГ «ТАС» (приватне) від 10.09.2019 № 12252 (а.с.21) було повідомлено представника та [PERSON] про те, що відповідач призупиняє розгляд справи про виплату страхового відшкодування, тому що на даний час не має документального підтвердження що по даній справі завершене кримінальне провадження та рішення суду в такій справі набрало законної сили. З копії заяви про виплату страхового відшкодування від 09.10.2019(а.с.54) вбачається, що від імені [PERSON] до АТ «СГ «ТАС» (приватне) була подана заява його представником Мелех Д.О. З копії заяви про уточнення виплати страхового відшкодування (а.с.173) вбачається, що представником [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] 27.01.2021 подана заява до АТ «СГ «ТАС» (приватне), в якому він просив заяву [PERSON] про виплату страхового відшкодування від 09.10.2019 залишити без розгляду, а провести виплату на користь [PERSON] . Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин першої і другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на вказані положення статті 509 ЦК України та з урахуванням вимог статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди у повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, при русі транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. У ст.5 Закону визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі ст.6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно із ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Відповідно до ст. 27 Закону України страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження№ 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі№ 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). Відповідачем не доведено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, а тому володілець джерела підвищеної небезпеки за встановлених обставин зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що володільцем джерела підвищеної небезпеки, автомобіля ВАЗ 2108, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , відповідальність якого була застрахована відповідачем АТ «СГ «ТАС» (приватне), була завдана шкода потерпілій [PERSON] , позивачу в справі, яка пов`язана з смертю її сина [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за його участі, а також моральна шкода. Відповідно наступає обв`язок страховика, який хоч і не завдав шкоди, виплатити страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на поховання сина [PERSON] на загальну суму 4 600 грн. Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» мінімальна заробітна плата з 1 січня 2019 року становить 4 173гривень. Відповідно, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 50 076 грн. (12 мін. заробітних плат x 4 173 грн), який підлягає стягненню на користь позивача. Суд відхиляє зауваження відповідача щодо того, що батьком покійного [PERSON] також подана заява про виплату страхового відшкодування, отже сума на відшкодування моральної шкоди має бути розділена на дві рівні частки. У судовому засіданні [PERSON] , який залучений судом в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, пояснив, що після смерті сина оформленням виплат про стягнення страхового відшкодування займалась дружина, з якою він проживає та перебуває в зареєстрованому шлюбі. Через деякий час після події, до них приїхав представник страхової, який роз`яснив, що він, як батько, також має право на виплату страхового відшкодування через смерть сина, і він подав заяву про виплату відшкодування. Але на даний час він згоден на виплату всієї суми лише дружині, про що подав суду письмову заяву. Згідно п.35.1. ст.35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування Відповідно до п.35.2. ст.35 Закону до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Подання інших документів, в тому числі вироку суду, яким встановлено вину водія забезпеченого транспортного засобу в скоєнні ДТП цією статтею не передбачено. Судом встановлено, що представник позивача в інтересах [PERSON] звернувся до відповідача АТ «СГ «ТАС» (приватне) із заявою про виплату страхового відшкодування та надав відповідні документи передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 36 вказаного закону страховик

Outcome: approved