Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Представник КЗ Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №4» Наумець В.І. звернувся до суду з вказаною заявою, мотивуючи її тим, що хворий [PERSON], [INFO], який визнаний судом недієздатним, на даний час потребує госпіталізації у психіатричний стаціонар для лікування в зв'язку із загостренням психічних розладів, що обумовлює небезпеку для неї. Судом було здійснено виїзне судове засідання до КЗ БМР «Білоцерківська міська лікарня № 4», що оформлено протоколом вчинення окремої процесуальної дії згідно ст. 250 ЦПК України. Опікун [PERSON] на розгляд заяви не прибула, у письмовій формі просила проводити судовий розгляд за її відсутності та задовольнити заяву представника лікарні. Представник КЗ БМР «Білоцерківська міська лікарня № 4» лікар-психіатр Наумець В.І. заяву підтрималав. Прокурор Козаченко І.О. заяву підтримав. Розгляд заяви було проведено в присутності [PERSON], який з 12.01.2018 р. перебуває у психіатричному закладі Білоцерківській міській лікарні № 4. Вислухавши думку учасників судового засідання, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення. Так, із заяви лікаря-психіатра, медичного висновку комісії та витягу з медичної картки хворого вбачається, що [PERSON], [INFO], страждає на тяжке психічне захворювання: шизофренію параноїдної форми, безперервно-прогредієнтний перебіг, параноїдний синдром, дефект психопатоподібного типу. Комісія лікарів-психіатрів в складі Надточія І.І., Усенкова В.В., Наумця В.І., при поступленні хворого [PERSON] до КЗ БМР « Білоцерківська міська лікарня № 4» дійшла висновку про те, що у хворого свідомість не порушена, орієнтований в місці, часі, у власній особистості. Напружений, дратівливий, не терпить зауважень, легко афектується. Настрій мінливий, спілкується неохоче. Мислення резонерсько-паралогічне, відповіді не завжди по суті запитання. Неправильну поведінку вдома заперечує, звинувачує батьків у госпіталізації. З цих підстав потребує госпіталізації до психіатричної лікарні для стаціонарного лікування. З пояснень лікаря-психіатра Наумця В.І. слідує, що [PERSON] проживає з батьками. Відомості про поведінку останнього надійшли від його опікуна [PERSON], яка повідомила, що стан хворого погіршився протягом останніх днів, погрожує рідним, сусідам, псує електроприлади, нецензурно лається. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] вперше був госпіталізований у 2012 році, після чого неодноразово лікувався в КЗ КОР ОПНМО та БЦ ПНТМО, КЗ БМ РБМЛ № 4. Після виписки ліків не приймав. 08 листопада 2016 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду [PERSON] визнаний недієздатним, його опікуном призначено [PERSON] Відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов'язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. До винесення судом рішення лікування може проводитися за рішенням лікаря-психіатра (комісії лікарів-психіатрів). Керівник психіатричного закладу зобов'язаний негайно повідомити про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку членів її сім'ї, інших родичів або її законного представника. У разі відсутності відомостей про наявність членів сім'ї, інших родичів або законного представника в особи, яку госпіталізовано, а також про їх місце проживання повідомляються органи Національної поліції за місцем проживання цієї особи. Згідно ст. 13 даного Закону особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. \Положення третього речення частини першої статті 13 не відповідає Конституції України (є неконституційними) згідно з рішенням Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 \. Зокрема, Конституційний Суд України в своєму рішенні 2-рп/2016 від 01.06.2016р. дійшов висновку, що положення третього речення частини першої статті 13 Закону у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті суперечить статтям 3, 8, 29, 55 Конституції України, оскільки передбачає госпіталізацію особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Статтями 339-342 ЦПК України визначено порядок розгляду судом заяв про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність госпіталізації [PERSON], [INFO], до психіатричної лікарні для стаціонарного лікування в примусовому порядку без його усвідомленої згоди, оскільки особа страждає на тяжке психічне захворювання, вчиняє реальні наміри та дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього, опікуна та суспільства. Рішення підлягає негайному виконанню. А тому

Outcome: approved