Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом і просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 1.7098 га, кадастровий номер 0524180800:01:001:0271, яка знаходиться на території Верхівської сільської ради Тростянецького району, який укладений 15.07.2013 року між [PERSON] та ПСГП «Савинецьке» право оренди земельної ділянки за яким зареєстровано на ПСГП «Савинецьке» 13.03.2014 року реєстраційною службою Тростянецького МУЮ у Вінницькій області за номером запису 4960682. Витребувати у ПСГП «Савинецьке» та повернути [PERSON] належну йому відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №479584 земельну ділянку. Стягнути з відповідача судові витрати. На обгрунтування позову повідомив, що наприкінці квітня 2014 року він дізнався від мешканців с. Козинці Тростянецького району, що у реєстраційній службі по Тростянецькому районуТростянецького МУЮ у березні 2014 року зареєстровано за ПСГП «Савинецьке» право оренди земельної ділянки, що належить йому відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №479584. Право оренди за ПСГП «Савинецьке» на вказану земельну ділянку зареєстровано на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного ніби то між позивачем та відповідачем 15.07.2013 року та рішенням державного реєстратора Шаблевського В.І. від 13.03.2014 року, індексний номер: 11587113. Вказаний договір позивач не підписував та не уповноважував на це нікого, з самим договором чи його копією ознайомлений не був. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] просила ухвалити заочне рішення та позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час і місце проведення судового засідання, не з'явився, будь-якого повідомлення про причини неявки не надав. Представник реєстраційної служби по Тростянецькому району Тростянецького МУЮ у Вінницькій області будучи належним чином повідомленим про час і місце проведення судового засідання, не з'явився, будь-якого повідомлення про причини неявки не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення [PERSON], суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», тощо. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою осіб, зазначених у п. 5 Цього кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі доказів. Під час розгляду даної цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та обов'язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та клопотань, проведення експертиз. Однак, учасники судового розгляду, розпорядившись своїми правами на власний розсуд, відмовились від надання суду інших доказів у підтвердження своїх вимог та заперечень і вважали, що наявні всі документи для вирішення справи по суті, тому суд розглядає справу на підставі тих доказів що містяться у справі і вважає що в ній міститься достатньо документів для правильного та об'єктивного розгляду. Судом було встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1.7098 га, кадастровий номер 0524180800:01:001:0271, яка знаходиться на території Верхівської сільської ради Тростянецького району, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №479584 (а.с. 6). Також з пояснень представника позивача та зі змісту позовної заяви в судовому засіданні було встановлено, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки, яка належить [PERSON] він не підписував. Позивачу стало відомо, що його земельну ділянку в даний час безпідставно та незаконно використовує ПСГП «Савинецьке», з яким договір оренди землі він не укладав. Про цей факт йому стало відомо тільки наприкінці квітня 2014 року, від мешканців с. Козинці Тростянецького району Вінницької області. Також він дізнався, що даний договір зареєстрований у реєстраційні службі по Тростянецькому району Тростянецького МУЮ, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 13.03.2014 року (а.с.2). Вказаний договір був зареєстрований після самочинного, без його волі, шляхом складання цього договору. Згідно ст. 27 ЗУ «Про оренду землі», орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Витребування майна від особи, якій воно було передане на виконання правочину, що є нікчемним або визнаний судом недійсним, можливо із застосуванням правових механізмів, визначених ст. 216 ЦК України або ст. 388 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Як убачається з договору оренди землі ПСГП «Савинецьке» отримало за цим правочином належну позивачу на праві власності земельну ділянку площею 1.7098 га в оренду, яка підлягає поверненню позивачу у зв'язку з визнанням Договору недійсним. Також судом при вирішенні справи було враховано, що відповідно до ст. 27 ЦПК України відповідач мав право подати до суду чи у судовому засіданні подати заперечення проти позову та надати суду докази на підтвердження заперечення, однак він ні даним правом ні іншими своїми правами передбаченими цією статтею не скористався. Відповідач взагалі на жодне з засідань до суду не з'явився, провідомлень про причини неявки на розгляд справи суду не повідомив. Відповідач взагалі неодноразово ігнорував як явку на виклики в засідання так і вимоги суду про надання оригіналу договору про оренду земельної ділянки та додатки до нього. Така поведінка позивача свідчить про небажання довести, що оспорюваний договір був укладений у відповідності з діючим законодавством, а тому суд приходить до висновку, що договір оренди земельної ділянки необхідно визнати недійсним, а ділянку повернути його власнику. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved