Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Представник відповідача позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву. Позивачка, її представник [PERSON] на задоволенні позову наполягали, у судовому засіданні не з`явився, просили про розгляд справи без їх участі Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулась із відповідними вимогами та просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя її дідусю [PERSON] належало право власності на : -майновий пай члена КСП «Ренійський» с. Нагріне Ренійського району Одеської області, на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії ОД-ХХ № 01035 від 19.09.2003 року. 16.01.2006 року померла бабуся позивачки, [PERSON], за життя якій належало право власності на: -житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Ренійський район, с. Нагірне, вул. Горького, 47, який в цілому складається з: житлового будинку літ. А, загальною площею 104,20 кв. м., житловою площею 75,60 кв. м., підсобною площею 28,60 кв. м., літньої кухні літ. Б, сараю літ. В,Г, Д,Е,Ж,З, вбиральні літ. И, огорожі 1-3, споруди 4, що підтверджується технічним паспортом на вказаний житловий будинок складений КП «Ренійське БТІ» від 24.04.2008 р. -? частину права на земельну частку (пай) розміром 2,05 в умовних кадастрових гектарах, члена колективного сільськогосподарського підприємства «Ренійське» с. Нагірне Ренійського району Одеської області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0291186 від 25.10.1997 р., (згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.01.2002 р., реєстр 2/516). 31.03.2011 року помер батько позивачки, [PERSON], за життя якому належало право власності на: - ? частину права на земельну частку (пай) розміром 2,05 в умовних кадастрових гектарах, члена колективного сільськогосподарського підприємства «Ренійське» с. Нагірне Ренійського району Одеської області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0291186 від 25.10.1997 р., (згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.01.2002 р., реєстр 2/516). -? частину права на земельну частку (пай) розміром 2,05 в умовних кадастрових гектарах, члена колективного сільськогосподарського підприємства «Ренійське» с. Нагірне Ренійського району Одеської області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0291186 від 25.10.1997 р., (згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.12.2007 р., реєстр 3245). -земельну ділянку загальною площею 1,66 га. (із кадастровим номером: 5124182400:01:006:0420), розташовану на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, мас. № 16, діл. № 25, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 010455 від 31.01.2005 року. -майновий пай члена КСП «Ренійський» с. Нагріне Ренійського району Одеської області, на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії ОД-ХХ № 01039 від 18.09.2003 року На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 31.03.2011 р. - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Спадкоємство після його смерті здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його донька [PERSON], позивачка по справі. Інших спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку у спадщині після смерті спадкодавця немає. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], позивач (як спадкоємець першої черги за законом) звернулась до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За зверненням позивача нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено та державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, посилаючись на те, що на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи. Таким чином, позивачка в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці відсутні, представник відповідача не заперечував, щоб позивач оформила право власності на спадкове майно після смерті спадкодавця на своє ім'я. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Позивач у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається такою, що її прийняла. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки згідно із положеннями ст. 25 ЦК України, правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. У випадку смерті власника нерухомого майна, первинну реєстрацію права власності на яке не було проведено та правовстановлюючий документ на яке відсутній, питання про перехід права власності на це нерухоме майно до спадкоємця повинно вирішуватися у судовому порядку. У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України, одним із шляхів захисту прав громадян на землю є визнання прав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на вказані обєкти спадкового майна у вигляді вищевказаних житлового будинку, земельної ділянки, земельної частки і майнових паїв з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved