Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Представник позивача Гребенюк О.С . 04 листопада 2019 року звернувся до Миронівського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25 серпня 2017 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким відповідачу надано кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак у порушення зобов`язань за договором відповідач допустив несплату щомісячних платежів, в зв`язку з чим позивач зажадав дострокового повернення кредиту з врахуванням відсотків та штрафних санкцій. Суму заборгованості, яка з урахуванням штрафних санкцій складає 21023,93 грн. та судові витрати в розмірі 1921,00 грн., представник позивача просить стягнути у судовому порядку з відповідача. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки дана справа є малозначною та ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України. Як вбачається в повідомленні про вручення поштового відправлення, відповідач ухвалу суду про відкриття провадження у справі разом з додатками отримав 28 листопада 2019 року, що підтверджується датою у поштовому повідомленні. В установлений судом строк письмовий відзив проти позову з посиланням на докази, якими він обґрунтовується, до суду не надав. Від сторін до суду не надійшли заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Частиною 8 ст. 279 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. У судовому засіданні встановлено, що 25 серпня 2017 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким відповідачу надано кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Для отримання платіжної картки відповідач заповнив заяву, в якій зазначив персональні дані, підтвердив факт ознайомлення з умовами і правилами надання банківських послуг, отримав кредитну картку «Універсальна». Відповідач, підписавши анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, погодився, що його заява разом з пам`яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складають договір про надання банківських послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже, за юридичною природою укладений між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] договір є договором приєднання, тобто договором, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідно до преамбули умов і правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК» публічно запропонував невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого опублікував умови та правила надання банківських послуг на своєму веб-сайті в мережі Інтернет. Зі змісту умов та правил надання банківських послуг вбачається, що послугою банку є надання кредиту особі, яка приймає ці умови і правила. Оскільки кредитний договір є двостороннім правочином, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента. Із змісту анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також самих умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, випливає обов`язок банку надати відповідачу банківську кредитну картку. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме видав карту та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідно до змісту ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Правові наслідки порушення зобов`язання передбачені статтею 611 Цивільного кодексу України, згідно якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] станом на 15 липня 2019 року по кредитному договору від 25 серпня 2017 року рахується на загальну суму 21023 гривні 93 копійки: яка складається з 11096 гривень 07 копійок - заборгованості за тілом кредиту; 7780 гривень 33 копійки - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 670 гривень 20 копійок - заборгованості за нарахованими відсотками, а також штрафи в розмірі 500 гривень (фіксована частина), 977 гривень 33 копійки (процента складова). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості по тілу кредиту підтверджені матеріалами справи і підлягають задоволенню. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 (Провадження № 14-131цс19) від 03 липня 2019 року, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (02 червня 2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19 серпня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Розглядаючи справу, суд повинен звертати особливу увагу на наявність у позовній заяві обставин, передбачених п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК, а саме виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд відхиляє доводи представника позивача про наявність у відповідача заборгованості за штрафами в розмірі 1477,33 грн. (500 + 977,30), оскільки ні в позовній заяві, ні в наявних у матеріалах справи не зазначено, за що саме вони нараховані (за які порушення та коли вони сталися). Позовна заява зводиться лише до цитування пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг та констатації факту наявності такої заборгованості. Наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості не містить інформації за який період та за які дії чи бездіяльність на відповідача накладено вказану суму штрафу. У розрахунку заборгованості зазначено, що 1477,33 грн. є «заборгованістю по судовим штрафам», але у матеріалах справи відсутні докази накладення на відповідача судом будь-яких штрафів. Згідно до Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що клієнт дає згоду , що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт, а підписання даного договору є нібито прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття розміру кредитного ліміту, встановленого банком, проте заява та «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» не містять підпису відповідача. Також позовна заява та інші матеріали справи не містять обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем умов щодо сплати позивачу відсотків. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, з боржника належить стягнути суму непогашеного тіла кредиту в розмірі 11096 гривень 07 копійок та суму заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 7780 гривень 33 копійки. Судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 1921 гривня, що відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» є мінімальним розміром за подання позову майнового характеру юридичною особою та достатнім у цій справі, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в силу ст. 141 ЦПК України. Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 20797 гривень 40 копійок (18876 гривень 40 копійок + 1921 гривня). На підставі викладеного, ст. ст. 14, 525, 526, 527, 530, 610 - 612, 629, 634, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial