Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Представник кредитної спілки «Партнер - Плюс» звернулася з позовом, в якому з урахуванням уточнених в судовому засіданні вимог просила стягнути з відповідачів 75191 грн. 38 коп. заборгованості по кредиту та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн. В обґрунтування вимог представник позивача зазначала, що відповідачка [PERSON] 12.03.2015 року уклала із кредитною спілкою договір № 35-К, згідно якого отримала кредит у розмірі 18000 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, строком на 24 місяці. Відповідачка повинна була повертати кредит згідно із встановленим графіком розрахунків, проте остання не проводила своєчасну сплату нарахованих відсотків та частини суми кредиту, чим порушила вимоги, встановлені кредитним договором. З метою забезпечення своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом між Спілкою та поручителями було укладено договори поруки № 35-К від 12.03.2015 року із [PERSON] та [PERSON] Відповідачі не виконали свій обов`язок щодо своєчасного повернення кредиту, тому з них підлягають стягненню борг по неповернутому кредиту, проценти, пеня, а також судові витрати. При розгляді справи представник позивача позов підтримала та просила такий задовольнити з вказаних вище підстав. Відповідачка [PERSON] не погодившись з вищевказаним позов подала зустрічну позовну заяву до кредитної спілки «Партнер - Плюс» про визнання п.3.1 кредитного договору недійсним з тих підстав, що договір не відповідає вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме при його укладанні не було надано інформацію про особу кредитодавця, його правоздатність та дієздатність. Крім того, [PERSON] зазначила що на день укладання кредитного договору, позивач не був уповноважений ліцензією Нацкомфінпослуги для отримання процентів за кредит, тому на її думку позов задоволенню не підлягає. Представник [PERSON] [PERSON] просив застосувати строк позовної давності до нарахованої пені. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не прибули, подали заяви про безпідставність вимог позивача, позов [PERSON] підтримали в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Встановлено, що [PERSON] 12.03.2015 року уклала із кредитною спілкою договір № 35-К, згідно якого отримала кредит у розмірі 18000 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, строком на 24 місяці. Відповідачка повинна була повертати кредит згідно із встановленим графіком розрахунків, проте остання не проводила своєчасну сплату нарахованих відсотків та частини суми кредиту, чим порушила вимоги, встановлені кредитним договором. З метою забезпечення своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом між Спілкою та поручителями було укладено договори поруки № 35-К від 12.03.2015 року із [PERSON] та [PERSON] Згідно ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів та відшкодування збитків. Відповідно до п. 3.1 умов договору поруки, відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або не належним чином виконує свої грошові зобовязання згідно кредитного договору. Згідно з розрахунком, наданим КС «Партнер плюс», станом на 20.01.2017 року заборгованість відповідачів перед позивачем становить 75191,38 грн., з них: 18000 грн. основна сума боргу, 14636,13 грн. - заборгованість зі сплати процентів та 42555,25 грн. пені. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст.21 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що кредитна спілка відповідно до свого статуту надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі. Отримувати кредити від імені членів кредитної спілки можуть також фермерські господарства та приватні підприємства, які знаходяться у власності. Розмір кредиту, наданого одному члену кредитної спілки, не може перевищувати 20 відсотків від капіталу кредитної спілки. Кредитна спілка «Партнер плюс» зареєстрована, як фінансова установа відповідно до розпорядження Держфінпослуг від 15.06.2004 року № 973. Проте не всі види діяльності кредитних спілок потребують ліцензування. Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» уповноважений орган у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Частина 2 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачає, що здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Частиною 4 ст.8 закону України «Про кредитні спілки» визначено, що ліцензування в кредитній спілці підлягає діяльність із залученням внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також інші види діяльності відповідно до закону. Пунктом 1.2. Ліцензійних умов провадження діяльності кредитних спілок з надання фінансових послуг (затверджено розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 02 грудня 2003 року №146) ліцензуванню у кредитній спілці підлягає виключно діяльність по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки,використання таких коштів для надання їм кредитів та по наданню фінансових кредитів за рахунок залучених коштів (кредитів банків,коштів інших установ та організацій). Діяльність кредитної спілки з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної спілки, а також коштів обєднаних кредитних спілок,залучених кредитною спілкою, що є їх членом, та коштів спільних фінансових фондів асоціацій кредитних спілок, утворених їх членами, не потребує отримання ліцензії. За замістом зазначених вище норм закону діяльність кредитної установи з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу самої кредитної установи не потребує отримання ліцензії. Згідно з протоколом засідання Кредитного комітету №24 від 12 березня 2015 року на порядку денного розглядалось питання щодо надання кредитів членам кредитної спілки, а саме [PERSON], згідно з її проханням у заяві та ухвалили рішення про надання кредиту вказаному вище члену згідно з діючими відсотковими ставками та згідно умов кредитного договору. З матеріалів справи вбачається, що кредит [PERSON], згідно кредитного договору №35-к в сумі 18\~000 грн., надано за рахунок капіталу кредитної спілки. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що отриманні позичальником [PERSON] кредитні кошти не є фінансовим кредитом, виданих за рахунок залучених коштів (кредитів банків, інших установ та організацій), а тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», і, як наслідок КС «Партнер плюс» має право на стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителів, оскільки останні належним чином не виконали умов договорів та поруки. Судом також встановлено, що сторони досягли істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним, відповідало їхній внутрішній волі та приступили до його виконання, шляхом сплати тіла кредиту та відсотків за договором, позивач підтвердив свою обізнаність з графіком погашення заборгованості та всіма істотними умовами договору. Посилання [PERSON] на несправедливі умови договору безпідставні, оскільки як вбачається з матеріалів справи при укладенні спірного кредитного договору кредитором було дотримано умов, які встановлені ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів» щодо забезпечення прав і законних інтересів споживача в процесі споживання банківського продукту. При цьому слід звернути увагу на те, що позичальник в повній мірі був ознайомлений з усіма умовами кредитування по даному виду кредиту, що вона засвідчила власноручним підписом договору. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] тривалий період користувалася кредитними коштами, проводила часткову оплату за їх користування, не предявляючи жодних претензій щодо умов кредитування, а до суду з позовом про визнання договору кредиту недійсним звернулася лише після відповідного звернення до суду кредитної спілки з позовною заявою про стягнення з неї отриманих у кредит коштів. Крім того, на момент укладення правочину [PERSON] не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору, а умови кредитування відповідно до п.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» позичальником було отримано до укладання спірного договору. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] жодним чином не спростовано вимоги позивача і не доведено наявність підстав для визнання недійсним договору тому, вимоги зустрічного позову не підлягають задоволенню. Відповідно до п.7.3 кредитного договору у разі своєчасного ненадходження (прострочення)повністю або частково, планового платежу, встановленого Графіком розрахунків, кредитодавець нараховує, а позичальник зобовязується сплатити пеню в розмірі 0,5% за кожен день прострочення від суми не сплаченого в строк платежу. Так, пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати\~ кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто\~ пеня\~\~це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення\~ обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.\~\~ Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Крім того, за положеннями ч.3 ст.511 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд приймає до уваги, що [PERSON] частково виконувала свої зобовязання щодо повернення кредиту, розмір заборгованості, розмір нарахованих штрафних санкцій, строки позовної давності, а тому приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача неустойки у вигляді пені у сумі 18000 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в сумі 1378 грн.

Outcome: partial