Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Представник відповідача до судового засідання надав заяву, якою позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої 19.06.2014р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого 21.12.2005 р.; копія витягу зі спадкового реєстру від 08.02.2008 р.; копія довідки Долинської сільради від 15.12.2014 р.; копії витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 27.02.2015 р.; копія державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 071627 від 19.06.2003 р.; копія державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 071626 від 19.06.2003 р.; копія свідоцтва на будівництво присадибної ділянки від 10.10.1966 р.; копія технічного паспорту на житловий будинок з надвірними спорудами № 21 розташований по вул. Комсомольська в с. Долинське Ренійського району Одеської області; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.03.2015 року. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є сином нині померлого [PERSON] За життя [PERSON] належали: -житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Комсомольській, 21 в с. Долинське Ренійського району Одеської області. -земельна ділянка площею 2, 73 га. (із кадастровим номером 5124180500:01:004:0039) розташована на території Долинської сільської ради , масив № 24 ділянка № 6, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 071626 від 19.06.2003 року. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилася належним йому майном, заповіту не залишив, 21.12.2005р. - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], позивач [PERSON] (як спадкоємець першої черги за законом) відмовився від прийняття спадщини на користь своєї матері, [PERSON], яка спадщину прийняла, подавши заяву про прийняття спадщини, але не встигла її оформити на себе. Таким чином, [PERSON], дружина нині померлого [PERSON] прийняла спадщину в порядку ч. 5 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON], однак не встигла її оформити на себе, у звязку із тим, що закон повязує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обовязки фізичної особи припиняється у момент її смерті. 19.06.2014 року померла дружина нині померлого [PERSON], мати позивача, [PERSON] За життя [PERSON] належало: -земельна ділянка площею 2, 73 га. (із кадастровим номером 5124180500:01:004:0040) розташована на території Долинської сільської ради , масив № 24 ділянка № 7, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 071627 від 19.06.2003 року. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, 19.06.2014р. - померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно (на житловий будинок, земельні ділянки). У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], її син [PERSON], позивач у справі, (як спадкоємець першої черги за законом), звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За зверненням позивача нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів (правовстановлюючий документ, реєстрацію якого було проведено в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, оригінали державних актів на право приватної власності на вищевказані земельні ділянки) на вищевказаний будинок та земельні ділянки, про що 11.03.2015р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON], [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок, земельні ділянки, як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняв спадщину, що залишилася після померлих [PERSON], [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців судом не встановлено. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Він у передбачений законом строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається таким, що її прийняв. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON], [PERSON] не була проведена державна реєстрація житлового будинку в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, та загублено оригінали державних актів на право приватної власності на вищевказані земельні ділянки, а зареєструвати право власності після смерті спадкодавців є неможливим, у звязку із тим, що закон повязує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обовязки фізичної особи припиняється у момент її смерті, також чинним законодавством не передбачена можливість відновлення актів на право власності на земельну ділянку після смерті власника його спадкоємцями за умови, що свідоцтво про право на спадщину щодо цієї земельної ділянки не видано, а на підставі ксерокопії акту також не можливо оформити спадщину (згідно п. 5.1 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю…видається відповідний дублікат», затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 року, при втраті (псуванні) державного акта на землю, власнику або землекористувачу видається відповідний дублікат, так як набуте за спадкуванням право власності позивача не було оформлено, позивач не в змозі отримати дублікат державного акту на землю, у звязку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України, одним із шляхів захисту прав громадян на землю є визнання прав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на земельні ділянки та житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved