Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

Представник позивача - [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Закритий Недиверсифікований Венчурний Корпоративний Інвестиційний Фонд «Хантер», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Інвесткапітал» про стягнення коштів, яким з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 28 579,85 грн., інфляційні збитки в розмірі 6051,75 грн., 3 % річних в розмірі 5418,66 грн., пеню в розмірі 17109,44 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 15.11.2018 року між [PERSON] та ПАТ «Закритий Недиверсифікований Венчурний Корпоративний Інвестиційний Фонд «Хантер» було укладено попередній договір № БР-1/Б1/177-1 купівлі-продажу квартири, предметом якого є квартира [ADDRESS] . Крім того, відповідно до умов договору сторони погодили укласти у майбутньому Договір купівлі-продажу квартири (основний договір). На виконання умов договору позивачем було сплачено грошові кошти в розмірі 714236,63 грн. У зв`язку з порушенням строків завершення будівництва та зміни концепції житлового будівництва 16.09.2020 року [PERSON] було подано заяву про повернення коштів сплачених за попереднім договором № БР-1/Б1/177-1. 26.09.2020 року між ПАТ «Закритий Недиверсифікований Венчурний Корпоративний Інвестиційний Фонд «Хантер» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до попереднього договору № БР-1/Б1/177-1 від 15.11.2018 року про розірвання та припинення попереднього договору, у відповідності до якого відповідач утримує штраф в розмірі 5 % від розміру забезпечувального авансового платежу за попереднім договором в розмірі 52517,40 грн. та зобов`язується протягом 120 днів від дня укладення додаткової угоди повернути представнику позивача грошові кошти в розмірі 661719,23 грн. Крім того, зазначив, що відповідачем під час перебування справи у суді було сплачено позивачу грошові кошти в розмірі 446 289,42 грн., тобто сума основного боргу. Однак у відповідності до ст.ст. 549, 625 ЦК України просить стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні збитки в розмірі 6051,75 грн., 3 % річних в розмірі 5418,66 грн. та пеня в розмірі 17109,44 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.09.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник ПАТ «Закритий Недиверсифікований Венчурний Корпоративний Інвестиційний Фонд «Хантер» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Інвесткапітал» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню частково за наступних підстав. Судом встановлено, що 15.11.2018 року між [PERSON] та ПАТ «Закритий Недиверсифікований Венчурний Корпоративний Інвестиційний Фонд «Хантер» було укладено попередній договір № БР-1/Б1/177-1 купівлі-продажу квартири, предметом якого є квартира [ADDRESS] , загальною площею 67,33 кв.м. Відповідно до п. 4.3 договору розмір забезпечувального авансового платежу становить 1050348,00 грн. (а.с. 13-21). На виконання умов попереднього договору № БР-1/Б1/177-1 від 15.11.2018 року [PERSON] було сплачено частину грошових коштів в розмірі 714236,63 грн. (а.с. 22-39). У зв`язку з порушенням строків завершення будівництва та зміни концепції житлового будівництва 16.09.2020 року [PERSON] було подано заяву директору ТОВ «КУА «Інвесткапітал» про розірвання попереднього договору № БР-1/Б1/177-1 від 15.11.2018 року та повернення коштів (а.с. 42). 26.09.2020 року між ПАТ «Закритий Недиверсифікований Венчурний Корпоративний Інвестиційний Фонд «Хантер» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до попереднього договору № БР-1/Б1/177-1 від 15.11.2018 року про розірвання та припинення попереднього договору, у відповідності до якого відповідач утримує штраф в розмірі 5 % від розміру забезпечувального авансового платежу за попереднім договором в розмірі 52517,40 грн. та зобов`язується протягом 120 днів від дня укладення додаткової угоди повернути представнику позивача грошові кошти в розмірі 661719,23 грн. (а.с. 43-44). Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Закритий Недиверсифікований Венчурний Корпоративний Інвестиційний Фонд «Хантер» частково було виплачено [PERSON] грошові кошти в розмірі 165429,81 грн., 50000,00 грн. та 50000,00 грн. грн. (а.с. 45-46). Також у заяві про зменшення позовних вимог представник позивача вказує, що відповідачем частинами сплачувалася сума боргу, а саме 03.11.2020р. - 50 000,00 грн.; 13.11.2020р. - 50000,00 грн.; 15.11.2020р. - 50 000,00 грн.; 04.12.2020р. - 100000,00 грн.; 07.12.2020р. - 50 000,00 грн.; 06.12.2020р. - 50 000,00 грн.; 22.12.2020р. - 50 000,00 грн.; 12.01.2021р. - 46 289,42 грн., а всього 446 289,42 грн. Тобто сума основного збору сплачена під час перебування вказаної справи у суді. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За положеннями ст. 635 цього Кодексу попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Сторона позивача також просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за безпідставне користування грошовими коштами у розмірі 6051,75 грн. та 3 % річних - 5418,66 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Згідно ст. 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як вбачається з додаткової угоди, відповідач зобов`язався протягом 120 днів від дня укладення додаткової угоди повернути позивачу грошові кошти, тобто в строк до 24.01.2020 року. За змістом ст. 635 боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду за безпідставне користування грошовими коштами стягується 3 % річних та інфляційні втрати за весь період такого безпідставного користування (справа № 910/10156/17). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 6051,75 грн. та 3 % річних в розмірі 5418,66 грн. є правомірними та підлягають задоволенню. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 17109,44 грн. Відповідно до ст. 611 цього Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. А згідно з ч. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач, у зв`язку із порушенням зобов`язання за період з 25.01.2020 року по 08.06.2020 року має сплатити позивачу суму пені у розмірі 17109,44 грн. Що стосується витрат пов`язаних із правовою допомогою слід зазначити наступне. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Слід зазначити, що адвокати, укладаючи із клієнтом договір про надання правової допомоги, мають вказувати перелік послуг, які будуть надаватися під час виконання такого договору. З приводу цього питання Верховний Суд у постанові по справі № 826/856/19 від 22.12.2018 зазначив, що «з розрахунку наданих адвокатом послуг вбачається, що певні його дії (зробити копії необхідних документів чи друк квитанцій) не потребують професійних навичок, а акт виконаних робіт містить вид послуг, що не були передбачені договором». Таким чином, для можливості наступного відшкодування судових витрат слід ретельно підготувати договір про надання правової допомоги та передбачити, якими доказами будуть підтверджуватися надані адвокатом послуги. На підтвердження судових витрат на правову допомогу в сумі 20000,00 грн., позивачем надано до суду тільки договір (угоду) № 14/01 про надання правової допомоги від 14.05.2020 року, а тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн., оскільки документально не підтверджені понесенні позивачем витрати. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 4948,69 грн.

Outcome: partial