Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Представник позивач - адвокат Хорошун О.В., яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.01.2014 належить на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] . Відповідачі зареєстровані у даному житловому будинку, але не проживають у ньому з листопада 2019 року, не сплачують комунальні послуги, не беруть участі в утриманні житла, їх особистих речей у будинку немає. Перешкод у користуванні жилим приміщенням відповідачам ніхто не чинить. Факт реєстрації відповідачів у будинку перешкоджає позивачеві в повній мірі реалізувати її право на володіння та вільне розпорядження, користування майном, вона не має можливості оформити субсидію. Тому позивач вимушена звернутися до суду з відповідним позовом та просить визнати відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] , оскільки для цього є всі підстави, адже останні відсутні за зареєстрованим місцем проживання уже більше року, а також просить покластина відповідачів сплату понесених позивачем судових витрат. У судове засідання позивач не з`явилася, від її представника адвоката Хорошун О.В. надійшла заява, відповідно до якої позовні вимоги підтримала, просила розгляд справи проводити за їх з позивачем відсутності за наявними матеріалами у справі, не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідачами відзиву на позов не надано. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, у тому числі і через розміщення оголошення на сайті суду. Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідачів до суду не надійшло. У зв`язку з тим, що належним чином повідомлені відповідачі не з`явилися в судове засідання, суд вважає за можливе, відповідно до вимог ст.280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.01.2014, посвідченого приватним нотаріусом Канівського нотаріального округу Стеблиною Є.В., зареєстрованого в реєстрі за №14 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №16525252 [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] (а.с.6-8). Згідно рішення Бобрицької сільської ради Канівського району Черкаської області №4-3/VII від 26.01.2016 перейменовано вулицю 50-річчя Радянської влади на Паркова (а.с.9). Відповідно до рішення Канівського міськрайонного суду від 25.05.2020 по справі №697/177/20, шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано (а.с.12). Відповідно до довідок виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Канівського району Черкаської області №386 від 06.07.2020 та №613 від 14.12.2020, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] та її повнолітня дочка [PERSON] з 29.05.2015 по даний час, але не проживають за даною адресою з листопада 2019 року (а.с.10,18). Згідно акту комісії № 1 від 10.08.2020 про фактичне місце не проживання, вбачається, що за адресою по [ADDRESS] [PERSON] та її повнолітня донька [PERSON] не проживають (а.с.11). Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Як зазначено у ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником жила або законом. Водночас, за змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача порушуються відповідачами, тобто останніми створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права власності майном, а тому права останнього підлягають захисту відповідно до ст. 391 ЦК України. Такий висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Так, зазначено, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, пред`явивши одну з вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Слід зазначити, що відповідачами не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування заперечень проти позову. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Договір найму житла між власником житла та відповідачами відсутній. Під час розгляду справи встановлено, що позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а відповідачі не є власником даного житла, членом сім`ї позивача, наймачем, натомість, зареєстровані в даному житловому будинку, але фактично там не проживають з листопада 2019 року. За таких обставинах суд вважає, що позов, підлягає до задоволення, оскільки відповідачі договору найму жилого приміщення в даному будинку не заключали та відсутні за місцем свого колишнього проживання більше одного року, тому вони згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України мають бути визнані такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем [PERSON] при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., дані витрати підлягають стягненню з відповідачів в рівних частинах, а саме по 420, 40 грн. з кожного на користь позивача.

Outcome: approved