Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

представник Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [INFO] , в якій просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість з послуг централізованого опалення за період з 01.04.2016 по 30.06.2019р. на загальну суму 29020,09 грн. та судовий збір 1921,00грн. В обґрунтування позовних вимог ЛМКП «Львівтеплоенерго» посилалося на те, що 22.07.2019 позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу та стягнення солідарно з відповідача [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.04.2016 р. по 30.06.2019 р. у розмірі 29020,09 грн., а також стягнення 192 грн. 10 коп. витрат по сплаті судового збору. 01.08.2019 судовий наказ винесено за вказаними вимогами. За заявою [PERSON] 19.08.2019 судовий наказ скасовано. В обґрунтування вимог посилається на те, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] і відповідно користуються послугами з централізованого опалення. Між відповідачем та позивачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: виконавець надавав послуги відповідачу, останній такими послугами користувався для задоволення своїх потреб, та не відмовлявся від них, усвідомлюючи, що за послуги треба платити, але оплату не проводив, чим порушив ч.1 п.18 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення» № 630 від 21.07. 2005р., а також п. 3.1 договору приєднання, де прямо вказано, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата за спожиті послуги вноситься споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунком. Згідно вимог п.3 ч.2 ст.21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЛМКП «Львівтеплоенерго» направило на ім`я [PERSON] для підписання два примірники договору приєднання про надання послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, однак договір приєднання відповідачем не підписаний. Так, за період з 01.04.2016 р. по 30.06.2019 р. за квартирою [ADDRESS] , утворилась заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 29020,09 грн. Відповідач скористався правом подачі відзиву на позовну заяву і такий ним подано до суду. В обґрунтування відзиву зазначає, що лише 09.04.2019 року між сторонами склалися договірні відносини, шляхом підписання договору приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води. Окрім цього, зазначає, що [PERSON] став єдиним фактичним власником квартири з 13.10.2017 після прийняття спадщини по смерті батька [PERSON] . Позов визнає частково. Просить застосувати строк позовної давності за період з березня по жовтень 2016 року. 28.08.2020 представником відповідача подано відповідь на відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначають, що відповідно до ч.1 ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб, а тому позов підставний, просить задовольнити Відповідачем подано письмові заперечення, в яких визнає за собою часткове зобов`язання по сплаті за житлово-комунальні послуги. В судове засідання представник позивача Шабан Р.Р. не прибула, однак подала заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не прибули повторно, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового засідання, причин неприбуття суду не повідомили, заяв про відкладення судового засідання не подавали. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із такого. Суд встановив, що 22.07.2019 позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу та стягнення солідарно з відповідача [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.04.2016р. по 30.06.2019 р. у розмірі 29020,09 грн., а також стягнення 192 грн. 10 коп. витрат зі сплати судового збору. 01.08.2019 судовий наказ винесено за вказаними вимогами. За заявою [PERSON] 19.08.2019 судовий наказ скасовано. Заочним рішенням суду від 28.02.20 позовні вимоги задовлені повністю. Ухвалою від 05.05.20 за заявою [PERSON] заочне рішення від 28.02.20 скасоване, призначено розгляд справи по суті. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12, 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.81 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Суд встановив, що відповідач [PERSON] є власником та зареєстрований разом з неповнолітньою [PERSON] у квартирі [ADDRESS] і відповідно користується послугами з централізованого опалення, що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації №37 від 12.06.2019 року /арк.спр.11/. Право власності на квартиру відповідач набув в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п.5 ч.З ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановленні договором або законом. Щодо правомірності визначення розміру заборгованості та додаткових нарахувань, установлених у частині другій статті 625 ЦК України суд зазначає наступне. Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово- комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до даних зобов`язань. За таких тверджень, суд приходить переконання, що пред`явити вимоги за надані послуги за період з 01.04.2016 по 13.10.2017 до відповідача можна було лише протягом року з дня смерті [PERSON] , тобто до [INFO] . Таким чином, відповідач повинен нести витрати за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води у повному обсязі лише з 14.10.2017 по 30.06.2019 в сумі 19542грн., а з 01.04.2016 по 13.10.2017 лише половину вартості, тобто 2827,01грн. Відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності. Згідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна даність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до вирішення ним рішення. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст.. 257 ЦК України). Згідно ч.2 та ч.3 ст.264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як встановлено судом, 22.07.2019 позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу та стягнення солідарно з відповідача [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.04.2016р. по 30.06.2019 у розмірі 29020,09 грн., а також стягнення 192 грн. 10 коп. витрат зі сплати судового збору. 01.08.2019 судовий наказ винесено за вказаними вимогами. В такій ситуації, коли існувала неоднозначна практика стосовно застосування позовної давності в наказному провадженні, навряд чи були підстави здійснювати розширювальне тлумачення положень статті 264 ЦК і робити висновок, що подання кредитором заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності. Оскільки розширювальне тлумачення статті 264 ЦК відбулося в інтересах кредитора, причому без врахуванні інтересів боржника. У якого фактично була відсутня можливість заявити про застосування позовної давності при наказному провадженні, а в суду - її врахувати. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015року у справі № 6-214 цс14. Отже, звернення ЛМКП «Львівтеплоенерго» із заявою до суду про видачу судового наказу в 2019 році не є беззаперечною підставою для переривання строку позовної давності, а тому норми позовної давності підлягають до застосування за період з березень - жовтень 2016 року. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення та необхідно стягнути з [PERSON] на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за період з 01.11.2016 і до 30.06.2019 за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води у сумі 21079,23 грн., інфляційні втрати в розмірі 2951,54грн та 3% річних в розмірі 872,53грн, всього 24903,30 грн. (двадцять чотири тисячі дев`ятсот три гривні 30 копійок) Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України якщо позов частково задоволено, то судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду пропорційно задоволених вимог у сумі 1648,22грн.

Outcome: partial