Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрат в порядку регресу, повязаних з виплатою вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу у розмірі 14\~297,75 грн., а також послуг аварійного комісара у розмірі 668,00 грн., витрат на правову допомогу в розмірі 2\~000,00 грн. та витрат по оплаті судового збору, посилаючись на те, що [PERSON] визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 13.12.2012 року по вулиці Майорова, 7 в м.Києві, та в результаті якої був пошкоджений автомобіль марки «GEELY», реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], який мав поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі № АВ/7809763 з терміном дії з 01.08.2012 р. до 31.07.2013 р. Завдану шкоду [PERSON] не відшкодував, тому за рахунок коштів фонду захисту потерпілих [PERSON] 08.02.2013 р. було відшкодовано шкоду у розмірі 14\~297,75 грн. Після чого у моторного (транспортного) страхового бюро України виникло право зворотної вимоги до [PERSON] у розмірі виплаченого відшкодування. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилась, про час, дату та місце слухання справи повідомлена належним чином. На адресу суду направила заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно не зявився в судове засідання. В матеріалах справи є відомості про повідомлення відповідача про виклик в судове засідання на 25.04.16 р. та на 13.05.16 р. Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутності відповідача, суд виходить з вимог ст.ст.76, 77 ЦПК України і приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, йому відомо про розгляд даної справи в суді. Заяви про розгляд справи за його відсутності, чи про зміну свого місця проживання та про причини неявки в судове засідання, до суду він не направив. Такі дії відповідача суд розцінює, як зловживання своїми процесуальними правами і відповідно до вимог ст.ст.169, 224 ЦПК України, судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. Постановою Оболонського районного суду м.Києва від 18.01.2013 р. [PERSON] визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 13.12.2012 року на вулиці Майорова, 7 в м.Києві. В результаті даної пригоди був пошкоджений автомобіль марки «GEELY», реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], який мав поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі № АВ/7809763 з терміном дії з 01.08.2012 р. до 31.07.2013 р. Відповідно до вимог ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. На дату скоєння пригоди відповідач не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Ним шкода потерпілій стороні не була відшкодована. Відповідно до п.41.1 ст.41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих, страхова компанія відшкодовує шкоду на умовах визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до звіту № 6273 від 04.01.2013 р. про оцінку колісного транспортного засобу марки «GEELY», реєстраційний номер [NUMBER]; наказу № 309 від 08.02.2013 р. Моторного (транспортного) страхового бюро України «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON]Ю.» та платіжного доручення № 1/1-19654 від 08.02.2013 р. позивач здійснив виплату відшкодування [PERSON] у розмірі 14\~297,75 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1 378 грн. 00 коп., що підлягає стягненню з відповідача відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на правову допомогу у розмірі 2\~000,00 грн. та послуги аварійного комісара у розмірі 668,00 грн. В обґрунтування вказаних обставин позивач надав копію додаткової угоди № 205 від 01.12.2015 р. до контракту про надання правової допомоги № 77 від 04.10.2012 р. На підставі вказаного документу суд не має можливості встановити наявність обставин, які свідчать про фактично понесені витрати на правову допомогу у розмірі 2\~000,00 грн. Тому, з огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що в задоволенні вимог в частині сплати витрат на правову допомогу та послуг аварійного комісара необхідно відмовити, оскільки вони не підтверджені належними доказами, що свідчать про беззаперечність та безспірність понесених витрат, а докази сплати послуг аварійного комісара взагалі відсутні в матеріалах справи. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, що становить 14\~297,75 грн. та витрат по оплаті судового збору у розмірі 1\~378,00 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial