Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Представник відповідача у судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Позивач у судове засідання не зявися, направив до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, наполягав на задоволенні позову . Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], серії І-ЖД № 287883 від 22.05.2012 р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON]., серії ІІ-ЖД № 443681 від 06.08.1985 р.; копія паспорта [PERSON]; копія сертифікату на земельну частку (пай) серії ОД № 0140710, згідно якого [PERSON] в КСП «Світанок» належить земельна частка (пай) у розмірі 3,61 умовних кадастрових гектарів; копія державного акту на земельну ділянку, серія ЯГ № 938990, згідно якого власником земельної ділянки площею 2,39 га (кадастрові номери 5124184000:01:002:0456; 5124184000:01:005:0408) є [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON], мати [PERSON], батько [PERSON], від 29.12.1961 р.; копія довідки нормативно грошової оцінки земельної ділянки площею 2,39 га, розташованої на території Плавнівської сільської ради, складає 25278,6 грн. та нормативно грошової оцінки земельної частки (пай) у розмірі 3,997 умовних кадастрових гектарів складає 47624,26 грн.; копія постанови про відмову щодо вчинення нотаріальних дій, підстава відсутність оригіналу правовстановлюючого документу; копія свідоцтва про народження [PERSON], 06.05.1974 р., мати [PERSON], батько [PERSON]; протокол опиту [PERSON] за його згодою від 24.01.2016 р. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 09.04.2000 року померла [PERSON], яка була бабусею позивача. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) «Світанок», розміром 3,61 умовних кадастрових гектарів на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серії ОД № 0140710.. Під час життя [PERSON] заповідального розпорядження не залишила, тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її онук [PERSON], оскільки син померлої, батько позивача [PERSON] помер 11.02.1974 р. У шестимісячний строк позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак прийняв спадщину в порядку ст. 549 ЦК України (1963) р., шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном прийняв її, оскільки після смерті [PERSON], утримував документи на земельну частку (пай) у себе, та отримував по ним відповідну оплату. 22.05.20012 р. померла [PERSON], яка була матірю позивача. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на земельну ділянку площею 2,39 га, яка розташована на території Плавнівської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 938990. Під час життя [PERSON] заповідального розпорядження не залишила, тому спадкоємство здійснюється за законом. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, інших спадкоємців не має. Позивач до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законодавством 6-ти місячний строк не звертався, однак на день смерті постійно проживав разом із спадкодавцем, відмову від спадщини він не заявляв. Пізніше, позивач звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, однак йому в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Після смерті [PERSON] та [PERSON], це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлих мати та бабусі, і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Так як спадщина на майно [PERSON] відкрилась до 1 січня 2004 року, зазначені правовідносини мають регулюватись ЦК України (1963) р. На підставі ст. 549 ЦК України (1963 р.) признається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач [PERSON], який є спадкоємцем за законом, не звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном прийняв спадщину, оскільки після смерті [PERSON] утримував документи на земельну частку (пай) у себе, та отримував по ним відповідну оплату. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ст. 549 ЦК України (1963 р.), однак не може оформити її у звязку із обставинами, що не залежать від нього (відсутність оригіналу правовстановлюючого документу). Спадщина на майно [PERSON] відкрилась після 01.01.2004 р, тобто зазначені правовідносини регулюються ЦК України 2003 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за законом. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (користування земельними ділянками), а також проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців, які б мали обовязкову частку у спадщині, немає. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та не заявив про відмову від неї, однак не може оформити її у звязку із обставинами, що не залежать від нього (відсутність оригіналу правовстановлюючого документу). Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на земельні ділянки з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ст. 549 ЦК України (1963 р.) та ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved