Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду 11 лютого 2015 року із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією, посилаючись на те, що відповідач зареєстрований в [ADDRESS], за якою останньому надаються послуги з гарячого водопостачання та опалення житлової площі, що складає 21,2 кв. м. Однак відповідач не у належному обсязі вносив платежі за надані послуги, внаслідок чого за період з 1 листопада 2007 року по 1 квітня 2012 року в нього утворилась заборгованість на суму 2885,24 грн. Вказана сума була нарахована на підставі діючих у той час тарифів. З метою захисту своїх прав представники позивача звертались до суду з заявою про видачу судового наказу, на підставі якої 2 серпня 2012 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя було винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь заявника суми боргу в розмірі 2885,24 грн. На підставі вказаного судового наказу з боржника було стягнуто протягом жовтня 2013 року - березня 2014 року заборгованість на суму 1711,21 грн. На підставі того, що боржник не повідомила представників позивача про набуття права власності на [ADDRESS] іншими особами, то нарахована сума боргу відповідачу була на один місяць більше ніж необхідно (2885,24 - 68,26 = 2816,98). Однак ухвалою суду від 8 січня 2014 року був скасований судовий наказ, виданий судом за заявою позивача 2 серпня 2012 року про стягнення боргу з відповідача. З урахуванням проведених сплат на теперішній час у [PERSON] перед позивачем мається заборгованість на суму 1105,77 грн. (2816,98 - 1711,21 = 1105,77). На підставі переліченого просила суд стягнути з відповідача суму боргу в зазначеному розмірі разом із судовими витратами. Представник позивача, що діє на підставі довіреності, [PERSON], в судовому засіданні повністю підтримала заявлені ККП «Маріупольтепломережа» позовні вимоги, які просила суд на підставі їх доведеності задовольнити. Також підтвердила, що з відповідачки на підставі судового наказу від 2 серпня 2012 року було проведено виконавчою службою стягнення в сумі 1711,21 грн. на користь позивача в рахунок існуючої заборгованості з використаної теплової енергії. Відповідач до суду не з'явився повторно за невідомих суду причин, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином, не надавши суду заяви про можливість розгляду справи за його відсутності. Таким чином зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 169, 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно особового рахунку, наданого житловою організацією ЖКП «Азовжитлокомплекс», вбачається, що у [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] з 18 травня 2012 року, яким вказане нерухоме майно належить на праві власності з 17 лютого 2012 року ([PERSON] в частці 1/3, а [PERSON] в частці 2/3), що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав Маріупольського БТІ від 4 квітня 2012 року, а також копією договору дарування [ADDRESS] (а. с. 4, 24, 25). Натомість з інформаційної довідки Маріупольського БТІ вбачається, що з 9 листопада 2007 року власником [ADDRESS] була [PERSON] (а. с. 7). Факт скасування судового наказу від 2 серпня 2012 року про стягнення з [PERSON] на користь ККП «Маріупольтепломережа» боргу за спожиту теплову енергію в сумі 2885,24 грн. станом на 1 квітня 2012 року підтверджується копією ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 8 січня 2014 року про скасування судового наказу та самим судовим наказом від 2 серпня 2012 року, оглянутим у судовому засіданні (а. с. 8). Як вбачається із розрахунків ККП «Маріупольтепломережа» заборгованість відповідача з наданої теплової енергії за адресою: [ADDRESS], складає за період з листопада 2007 року по березень 2012 року загалом 2816,98 грн. (а. с. 5-6). Також з вказаного розрахунку вбачається, що з [PERSON] було утримано протягом жовтня 2013 року - березня 2014 року загалом 1711,21 грн. (а. с. 5-6). Відповідно до ст. 901 ЦК за договором надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується надати послугу, яка споживається у процесі здійснення певної дії або здійснення певної діяльності, а інша сторона зобов'язується сплатити виконавцю дану послугу, якщо інше не встановлено договором. На підставі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплову енергію та інші послуги) береться крім квартирної плати згідно затверджених у встановленому законом порядку тарифам. Згідно ст. 68 ЖК України наймачі квартир зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за житлово-комунальні послуги, що також передбачено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», за якою споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Стаття 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлює, що плата за комунальні послуги нараховується щомісячно у відповідності з умовами договору або закону. Розмір плати розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань обліку або за нормами, затвердженими у встановленому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлення цін та тарифів на житлово-комунальні послуги віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування. За п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, плата за теплову енергію повинна вноситися щомісячно. На підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради від 22 грудня 2010 року № 448 тарифи на послуги з опалення та горячого водопостачання для населення складають: центральне опалення в разі розрахунку протягом року 1 кв. м. - 2,68 грн.; горяче водопостачання за 1 куб. м. - 11,04 грн. (а. с. 14). Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що розмір несплачених відповідачем послуг з гарячого водопостачання та центрального опалення підтверджено відповідними тарифами та розрахунком представників ККП «Маріупольтепломережа» за особовим рахунком [ADDRESS]. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що [PERSON] за період з листопада 2007 року по березень 2012 року, як власник у цей період [ADDRESS], заборгувала позивачу за послуги з надання теплової енергії з урахуванням проведених з неї стягнень загалом 1105,77 грн. (2816,98 - 1711,21 = 1105,77). Натомість суд зазначає, що за ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Відповідно до ст. 260 ЦК позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 ЦК, за ст. 253 якого перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Суд також зазначає, що за змістом ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Верховним Судом України у справі № 6-116цс13 було надано правовий висновок, за яким зазначено, що відповідно ст. 261 ЦК початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу щомісячними платежами починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Враховуючи зазначені правові норми та позицію Верховного Суду України, суд дійшов висновку, що право зі зверненням до суду до відповідача у представників ККП «Маріупольтепломережа» виникло з моменту несплати [PERSON] щомісячного платежу за надану теплову енергію, тому з відповідної дати необхідно обраховувати початок перебігу позовної давності за заявленими позовними вимогами, що стосується окремо кожного щомісячного платежу, який відповідач повинен був сплатити позивачу. В судовому засіданні також було встановлено, що за спірний період ухвалювалось судове рішення від 2 серпня 2012 року в формі судового наказу про стягнення з відповідача на користь ККП «Маріупольтепломережа» боргу з теплової енергії за спірний період, яке було скасовано 8 січня 2014 року. За ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що шляхом подання заяви про видачу судового наказу представниками ККП «Маріупольтепломережа» 31 липня 2012 року про стягнення з відповідачки заборгованості з теплової енергії було перервано перебіг позовної давності за вказаним спором. Оскільки представники позивача подали заяву про видачу судового наказу 31 липня 2012 року, а звернулися із позовом про стягнення боргу із [PERSON] в лютому 2015 року, то трирічний термін позовної давності ними не було з цих підстав пропущено. Натомість суд зазначає, що трирічний термін позовної давності щодо вимог ККП «Маріупольтепломережа» до [PERSON] про стягнення боргу повинен відраховуватися з липня 2009 року по липень 2012 року (дати подання заяви представниками позивача про видачу судового наказу), оскільки відомостей про вчинення відповідачкою дій, які б свідчили про визнання нею боргу за цей період в судовому засіданні не було винайдено. Таким чином в судовому засіданні було встановлено відсутність доказів переривання строку позовної давності за вимогами представників позивача за період з липня 2009 року по липень 2012 року. За ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Таким чином суд вважає за можливе застосувати строки позовної давності до заявлених вимог представника позивача, враховуючи, що особа споживача вважається слабкою стороною у договорі надання споживчих послуг та підлягає особливому правовому захисту з боку держави та суду, тому на підставі переліченого позовні вимоги ККП «Маріупольтепломережа» до [PERSON] про стягнення боргу з теплової енергії за період з листопада 2007 року по липень 2009 року в сумі 708,62 грн. (згідно наданого розрахунку) задоволенню не підлягають. Внаслідок цього борг, що утворився у [PERSON] перед ККП «Маріупольтепломережа» за період з липня 2009 року по березень 2012 року з урахуванням проведених з відповідачки стягнень складає 397,15 грн. (2816,98 - 1711,21 - 708,62 = 397,15). Таким чином позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь ККП «Маріупольтепломережа» заборгованості за спожиту теплову енергію в межах позовної давності в сумі 397,15 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачки судовий збір в розмірі 243,60 грн. на користь позивача, сплачений представниками ККП «Маріупольтепломережа» при поданні до суду вказаного позову.

Outcome: partial