Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Представник позивача адвокат Баірова О.С., яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 29898 від 08.09.2020 року вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аланд» заборгованості в розмірі 17448,51 грн. В обґрунтування позивачем вказано, що [PERSON] укладав кредитний договір з ПАТ «Дельта Банк» в 2014 році, який вже припинив свою діяльність. 06.10.2017 року на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами правонаступником усіх прав та обов`язків є ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». З 11.08.2020 року на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами правонаступником усіх прав та обов`язків є ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД». Договірні та кредитні відносини з ТОВ «ВК» та ТОВ «ФК «АЛАНД» у позивача відсутні. Документів про відступлення прав вимоги ТОВ «ВК» та ТОВ «АЛАНД» йому не направляло. Виконавчий напис вчинено без дотримання Порядку вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, повідомлення від ТОВ «ВК» та ТОВ «АЛАНД» про погашення боргу, розрахунок заборгованості та виконавчий напис він не отримував. Також, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано чи не пропущено стягувачем строк позовної давності, не встановлено коли було здійснено останню оплату по кредиту. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, а також відсотків, штрафів та інших нарахувань. Таким чином виконавчий напис нотаріуса було вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами та за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості, а тому виконавчий напис нотаріуса має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді від 14.04.2021 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича належним чином завірену копію матеріалів щодо вчиненого виконавчого напису №29898 від 08.09.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості. Відповідач ТОВ «ФК «Аланд» відзив на позовну заяву до суду не подавав. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова М.В. пояснень не подала. Третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. пояснень не подав. На його адресу направлена ухвала суду від 14.04.2021 року про витребування доказів (матеріалів вчиненого виконавчого напису), але нотаріусом вимоги ухвали виконано не було, матеріали до суду не надано. Відповідно до ч.10 ст.84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, також залишити позовну заяву без розгляду. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 29 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір № 002-26090-290714 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжкої картки та надає клієнту кредит шляхом відкриття клієнту відновлювальної кредитної лінії. Згідно п.1.5 договору, кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів (а.с. 13-15). Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже, виконавчий напис про стягнення заборгованості відповідно до договору від 24.07.2014 року № 002-26090-290714 міг бути вчинений до 24.07.2018 року. Виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 08.09.2020 року (а.с.16-17). 06 жовтня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Кредит-Капітал», а ТОВ «Кредит-Капітал» набуло право вимоги заборгованості за Кредитним договором № 002-26090-290714, від 29.07.2014 року. 11 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «АЛАНД» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відступило ТОВ «ФК «АЛАНД», а ТОВ «ФК «АЛАНД» набуло право вимоги заборгованості за Кредитним договором № 002-26090-290714, від 29.07.2014 року. 08 вересня 2020 року ТОВ «ФК «АЛАНД» звернулось до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. із заявою про вчинення виконавчого напису на кредитному договорі № 002-26090-290714, від 29.07.2014 року з метою стягнення заборгованості за період з 11.08.2020 року по 17.08.20201 року в сумі 16948,51 грн., в тому числі: прострочена заборгованість сумою кредиту - 14279,61 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 2668,90 грн.. 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. на підставі вказаної заяви вчинено виконавчий напис за № 29898, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] за Кредитним договором № 002-26090-290714, від 29.07.2014 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «АЛАНД». Стягнення заборгованості проводиться за період з 11.08.2020 року по 17.08.2020 року. Сума заборгованості складає 17448,51 грн., з яких: прострочена заборгованість сумою кредиту - 14279,61 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 2668,90 грн.. за вчинення цього виконавчого напису на підставі ст. 31 ЗУ «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача в розмірі 500 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача (а.с.16-17). 26.10.2020 року ТОВ «ФК «АЛАНД» вказаний виконавчий напис направлено на примусове виконання до приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Малкова М.В. (а.с.18), постановою якого від 11.11.2020 року відкрито виконавче провадження № 63577143 (а.с.21-22) та постановою від 13.11.2020 року звернуто стягнення на заробітну плату боржника [PERSON] , що отримує доходи від ТОВ ВКФ «Перспектива» (а.с.23-24). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Положеннями частин першої та другої статті 1 Закону «Про нотаріат» визначено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. При цьому, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від ТОВ «ФК «Аланд» первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Також не встановлено, що при винесені виконавчого напису нотаріусом встановлено, що заборгованість є безспірною. Суд також враховує, що за змістом Кредитного договору від 29.07.2014 року [PERSON] відкрито поточний рахунок з використанням платіжної картки та обслуговування платіжкої картки з наданням клієнту кредит шляхом відкриття клієнту відновлювальної кредитної лінії. Згідно п.1.5 договору, кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Проте, у будь-якому випадку, з моменту укладення кредитного договору - 29.07.2014 року станом на момент подання заяви про вчинення виконавчого напису 08.09.2020 року трирічний строк права вимоги стягувача сплинув, а отже виконавчий напис вчинено всупереч вимог п.п. 3.1, 3.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а оскаржуваний виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений нотаріусом з порушенням вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.1, 3.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій. Крім того, на підставі п. 1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 908,00 грн. Також суд вважає за можливе стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» безпідставнго набуті кошти у сумі 763,98 грн., які згідно платіжного доручення №2923 від 05.03.2021 року виданої ТОВ ВКФ «Перспектива» були стягнуті з [PERSON] та 454,00 грн. судового збору сплаченого [PERSON] за подання заяви про забезпечення позову. Щодо заявлених вимог позивача про стягнення з відповідача ТОВ «ФК «АЛАНД» на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7264 грн. суд приходить до наступного. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Згідно зістаттею 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьоюстатті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат представник позивача подав обґрунтований розрахунок витрат по справі та детальний опис послуг, виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги, в установлений законом строк, в якому зазначено розрахунок суми судових витрат, які він поніс у зв`язку з розглядом справи у розмірі 7264,00 грн. На підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги представником відповідача було надано: -копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія ВС № 1060671 на підставі договору про налдання правничої допомоги № 01/12/2020 від 01.12.2020 року; -копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 001506 від 12.06.2019 року; -попередній розрахунок надання послуг адвоката від 06.04.2021 року. Розподіляючи витрати, які позивач поніс на професійну правничу допомогу, суд дійшов до висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, що підтверджують склад та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має відповідати критерію розумності таких витрат. З попереднього розрахунку надання послуг адвокатом вбачається, що вказані послуги надавалися відповідачеві адвокатом та полягають у тому, що адвокат здійснив: консультування; аналіз збору доказів та подання їх до суду; складання та подання процесуальних документів по справі; представництво інтересів в суді першої інстанції. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7264,00 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved