Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Представник Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. Концерн «МТМ» по відношенню до відповідача являється виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води). Концерн «МТМ» у період з 01.09.2013 року по 31.08.2016 року надав послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 10067,27 гривень. Концерн «МТМ» звертався до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового заказу про стягнення заборгованості за використані боржником послуги. В жовтні 2016 року Концерн «МТМ» звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, однак 26.12.2016 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя судовий наказ було скасовано. Система опалення помешкання відповідача є невід'ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від'єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони. Послуга з централізованого опалення надавалась відповідачу в межах опалювального сезону, а послуга з постачання гарячої води (підігріву питної води) постійно. Таким чином, оскільки відповідач не здійснювала оплату за використані послуги, утворилась заборгованість перед позивачем на загальну суму 10067,27 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за послуги централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, а також витрати понесені позивачем при звернення з заявою до суду. Представник позивача до судового засідання не з'явився, до початку розгляду справи надав заяву про слухання справи за його відсутності. На позовних вимогах наполягає. Відповідач у судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, про час та місце слухання була повідомлена належним чином. Однак 01.11.2017 року відповідачка [PERSON] надіслала на адресу суду пояснення в яких зазначила, що вона стала власницею квартири по [ADDRESS] тільки з 2013 року. За вказаної адреси не проживала, неодноразово зверталась до Концерну «МТМ» з заявами, що в квартирі не має опалювальних приладі. Так як опалення в зазначену квартиру не потрапляло, вона і не сплачувала за ці послуги. Договір з Концерном «МТМ» не укладала і взагалі вона зареєстрована та мешкає за іншою адресою, а саме: [ADDRESS]. Крім того, у 2015 році вона продала квартиру. Відповідачка просить відмовити у задоволені позовних вимог відповідача. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачці [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Савицькою О.В. 11 липня 2012 року за реєстровим №679, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим Запорізьким міським управлінням юстиції 08 грудня 2015 року за № 49286578, реєстраційний номер: [NUMBER]. 11.12.2015 [PERSON] продала квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу. Позивач Концерн «Міські теплові мережі» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення з неї суми заборгованості за спожиті послуги за період з 01.09.2013року по 31.08.2016року в розмірі 10067,29 грн. за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської Ради №25 від 29.01.09 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, з 01.01.2009 виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «Міські теплові мережі» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Згідно п. 4 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Квартира відповідачки підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. Позивач у період з 01.09.2013 року по 31.08.2016 року надав послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване у [ADDRESS] на загальну суму 10067,29 гривень. Враховую, що [PERSON] квартира належала з 11.07.2012 по 11.12.2015р то заборгованість рахується тільки з жовтня 2013 р. по грудень 2015 р. Факт надання зазначеної послуги в даному випадку є безспірним та беззаперечним. Відповідач, скориставшись послугами Концерну, не здійснила оплату за надані позивачем послуги. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Концерн «МТМ» звертався до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового заказу про стягнення заборгованості за використані боржником послуги. Однак, ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2016 року по справі №334/6733/16-ц судовий наказ було скасовано. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов'язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 24 ЗУ «Про теплопостачання» передбачено обов'язок відповідача, як споживача послуг позивача, своєчасно укласти з ним договір на постачання теплової енергії, а за ст..25 вказаного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку. Згідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року за №630, плата за надані послуги вноситься щомісячно. Відповідно до ст. ст. 67, 68 ЖК УРСР, наймачі (власники) квартир зобов'язані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідачка [PERSON] просила суд застосувати строк позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи, що плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк, право позивача як виконавця послуг вважається порушеним з моменту недотримання споживачем строку погашення кожного чергового платежу, а відтак, перебіг строку позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Частиною 2 статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що строк позовної давності має бути облікований за три роки від дня звернення до суду з позовною заявою, оскільки до суду позивач звернувся у жовтні 2016р. то строк позовної давності рахувати з жовтня 2013 року. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає заборгованість з теплопостачання за період з 01.10.2013 року по 30.11.2015 року що становить 6085,33 гривень. Оцінивши досліджені докази в цій частині, суд вважає, що відповідач порушила правила оплати послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, тому, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] заборгованість за надані послуги за адресою: [ADDRESS], в розмірі 6085,33 грн. за період з 01.10.2013 року по 30.11.2015 року на користь позивача. В іншій частині позовних вимог відмовити. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1600,00 гривень.

Outcome: partial