Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-29 00:00:00

Представник позивача адвокат Яцун Володимир Михайлович від імені та в інтересах позивача звернувся до суду з цим позовом. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті залишилася спадщина, яка складається із земельних ділянок площею 3,02 га, кадастровий номер 7423887000:02:002:0778 та площею 0,24 га, кадастровий номер 7423887000:02:002:0568, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Носівської міської ради Чернігівської області. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] . Позивач уважається такою, що прийняла спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. У вересні 2020 року представник позивача звертався до Носівської районної державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав. Нотаріус, оглянувши документи, надала відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вищевказані земельні ділянки\~\~ у\~ зв`язку\~ з\~\~ тим,\~\~ що\~\~ державні акти на право власності на земельну ділянку серія ЧН № 033421 та серія ЧН № 033299 виготовлені з порушенням вимог ст. 25 ЦК України, а саме державні акти на право власності на земельні ділянки видано і зареєстровано після смерті [PERSON] . Отже, за життя [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства України розпочала процес приватизації земельних ділянок, але не встигла отримати правовстановлюючі документи на ці земельні ділянки. Тому представник позивача просив суд визнати за [PERSON] у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право на завершення приватизації земельних ділянок площами 3,02 га та 0,24 га, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва й розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, та одержання документів, що посвідчують право власності на ці земельні ділянки на ім`я позивача [PERSON] . У підготовче судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, до початку підготовчого судового засідання представник позивача подав до суду заяву, у якій указав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без участі позивача та представника позивача. У підготовче судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій зазначила, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти задоволення позову, просила розгляд справи проводити без участі представника міської ради. У підготовче судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій указала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належали: - земельна ділянка площею 3,02 га, кадастровий номер 7423887000:02:002:0778, яка знаходиться на території Носівської міської (раніше\~ Червонопартизанської сільської) ради Чернігівської області, цільове призначення землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 033421, виданого 10.11.2004 року на підставі розпорядження Носівської районної державної адміністрації № 177 від 30.04.2004 року, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010485600711 (а. с. 11, 12-15); - земельна ділянка площею 0,24 га, кадастровий номер 7423887000:02:002:0568, яка знаходиться на території Носівської міської (раніше\~ Червонопартизанської сільської) ради Чернігівської області, цільове призначення землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 033299, виданого 10.11.2004 року на підставі розпорядження Носівської районної державної адміністрації № 177 від 30.04.2004 року, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010485600712 (а. с. 16, 17-20). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 4). Судом встановлено, що державні акти на ім`я [PERSON] видані вже після її смерті. Отже, за життя [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства України розпочала процес приватизації вказаних земельних ділянок, але не встигла отримати правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки у зв`язку зі смертю. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON] , що підтверджується копією заповіту, посвідченого 11 червня 2003 року секретарем Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області (а. с. 6). Заповіт чинний, його не змінено й не скасовано, що підтверджується\~\~ інформаційною\~\~ довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 35). Отже, спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за заповітом. Прізвище [PERSON] після одруження [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 7), копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а. с. 8), копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а. с. 9), копією свідоцтва про одруження (а. с. 9). Отже, [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] за заповітом. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи\~ та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 33). У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла дочка [PERSON] у силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно на час смерті спадкодавця була зареєстрована разом зі спадкодавцем, що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 14-28/17 від 07 лютого 2019 року (а. с. 5), та не відмовилася від прийняття спадщини. Також згідно з копією вищевказаної довідки разом зі спадкодавцем на час смерті була зареєстрована дочка [PERSON] третя особа у справі, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору та не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] (а. с. 43). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. У судовому засіданні встановлено, що позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірні земельні ділянки після смерті матері [PERSON] , оскільки\~\~ державні\~\~ акти на право власності на земельну ділянку серія ЧН № 033421 та серія ЧН № 033299 виготовлені з порушенням вимог ст. 25 ЦК України, а саме державні акти на право власності на земельні ділянки видано і зареєстровано після смерті [PERSON] , що підтверджується копією постанови державного нотаріуса Носівської районної ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 641/02-31 від 08 вересня 2020 року (а. с. 21). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз`яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. Право на завершення процедури приватизації та отримання земельних ділянок у власність, яке належало померлій [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. На земельні ділянки виготовлена технічна документація (а. с. 15, 20), земельним ділянкам присвоєно кадастрові номери. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти на рахунок позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 840,80 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 3). Ураховуючи, що на час подачі відповідачем заяви про визнання позову розгляд справи по суті не розпочався, суд вважає за необхідне повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову.

Outcome: approved