Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Дмитрівської сільської ради та просив суд: - встановити факт належності земельної ділянки площею 2,75 гектарів, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області, кадастровий номер [NUMBER] [PERSON], яка помер [INFO] року; - визнати за позивачем [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 2,75 гектарів, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області, кадастровий номер [NUMBER] в порядку спадкування, після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача вказує, що [INFO] року помер [PERSON], який на день смерті проживав в [ADDRESS]. [PERSON], який помер [INFO] року залишив на ім'я позивача, [PERSON], заповіт. Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 2,75 га., яка розташована на території Дмитрівської сільської ради та яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач, [PERSON] відповідно до ст.1235 ЦК України є спадкоємцем за заповітом, після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Спадщину яка залишилася після смерті [PERSON], який помер [INFO] року позивач прийняла відповідно до ст.1269 ЦК України, тобто на підставі заяви, поданої до нотаріальної контори. Кілійською районною державною нотаріальною конторою Одеської області було заведено спадкову справу за №487/2009 за заявою про прийняття спадщини від імені [PERSON]. Вказаний державний акт при житті спадкодавця було втрачено, таким чином правовстановлюючий документ, відсутній. Під час звернення до приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу Одеської області Богачової Н.М., позивачу було надано роз'яснення, у якому приватний нотаріус роз'яснила, що вказаний державний акт на право приватної власності на землю, відсутній, що не підтверджує права власності спадкодавця та рекомендувала звернутись до суду. Інших спадкоємців, в тому числі за законом та осіб які мають право на обов'язкову частку у спадщині, немає. На даний час у позивача виникла необхідність оформити спадщину після смерті спадкодавця, однак із-за відсутності оригіналу правовстановлюючого документу, позивач змушений звернутись до суду, за захистом свої прав. Представник позивача надав заяву, згідно якої просив суд розглянути справу за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача, Дмитрівської сільської ради Кілійського району, в судове засідання не з'явився, надав заяву згідно якої з позовними вимогами згоден в повному обсязі, просив суд розглянути справу за його відсутності. На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів в підготовчому судовому засіданні, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне: Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER], виданого та зареєстрованого Виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області, актовий запис № 22, [PERSON], помер [INFO] року. З копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Кілійської районної державної адміністрації Одеської області від 12.11.2004 року № 685, вбачається, що [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 2,75 гектарів, розташовану на території Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER]. З довідки виданої Дмитрівською сільською радою № 1154 від 20.10.2017 р., вбачається, що [PERSON], [INFO], який помер [INFO] р., постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 1965 р. до дня смерті. На день його смерті за вказаною адресою постійно була зареєстрована та проживала онука - [PERSON], [INFO] Відповідно до заповіту посвідченого секретарем виконкому Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області від 19.03.2007 р., [PERSON], заповідав [PERSON],все його майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що він за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті. Як вбачається з інформаційного листа від 01.08.2018 р. № 347/01-16, приватний нотаріус Кілійського районного нотаріального округу Одеської області Богачова Н.М. на підставі звернення [PERSON] щодо оформлення спадщини після смерті [PERSON] роз'яснила, що оскільки не подано правовстановлюючих документів на спадкове майно, за їх відсутності питання оформлення спадщини вирішується в судовому порядку. Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно заповітів/спадкових договорів № 53555760 від 04.10.2018 р. сформованої Теплодарською міською державною нотаріальною конторою, заповідачем є [PERSON], номер у спадковому реєстрі 44462281, дата посвідчення 19.03.2007 р., місце посвідчення Дмитрівська сільська рада Кілійського району Одеської області. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 53555772 від 04.10.2018 р. сформованої Теплодарською міською державною нотаріальною конторою, вбачається, що після смерті [PERSON], [INFO] р. Кілійською районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа з номером у спадковому реєстрі 48417015 та номером у нотаріуса 487/2009. Стосовно встановлення факту належності правовстановлюючого документу, суд виходить з наступного: Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України та роз'яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.95 N 5, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникнення права власності на нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності і видається, зокрема, фізичним чи юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. На підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 9 вересня 2013 року № 537 втратила чинність Інструкція про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затверджена наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, якою було врегульовано, серед іншого, питання видачі нового державного акта взамін зіпсованого. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України,судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зважаючи на встановлені з досліджених доказів обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, беручи до уваги, що в позасудовому порядку неможливо встановити відповідний юридичний факт, задовольняє зазначену вимогу. Стосовно визнання права власності на земельну ділянку за [PERSON], суд виходить з наступного: Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.п 4.20 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Судом встановлено, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право власності на земельну ділянку у нотаріуса, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що право позивача на спадщину підлягає судовому захисту в порядку ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, а позов - задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved