Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

Представник відповідача - Котловинської сільради Ренійського району позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивачка на задоволенні уточнених позовних виомг наполягала, просила розглянути справу без її участі. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту громадянки України - [PERSON], серії [NUMBER]; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], оформленого на ім'я [PERSON]; копія державного акту серії І-ОД № 010021 на право приватної власності на землю, виданого [PERSON]; копія свідоцтва про укладання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого [INFO].; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої 11.05.2000р.; копія сертифікату № 0151 від 17.06.1998р. на прості іменні акції ВАТ «Сортнасіннєовоч», вид. [PERSON]; копія сертифікату № 0152 від 17.06.1998р. на прості іменні акції ВАТ «Сортнасіннєовоч», вид. [PERSON]; копія сертифікату № 395 від 17.02.1997р. на прості іменні акції ВАТ Насінницького радгоспу «Перемога»; копія заповіту [PERSON] від 15.11.2006р. на ім'я [PERSON]; копія витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 02.04.2007р.; копія витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 27.01.2009р.; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.04.2001р.; копія ощадної книжки; копія будинкової книги прописки громадян у житловому будинку [ADDRESS]; копія довідки Котловинської сільради про склад сім'ї [PERSON] на день його смерті; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.08.2014р.; Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є донькою нині померлих [PERSON] та [PERSON] За життя матері позивача - [PERSON] належало: 588 шт. простих іменних акцій ВАТ ВАТ «Сортнасіннєовоч», які належали їй на підставі сертифікату акцій № 0151 серії СН-1, 3712 шт. простих іменних акцій ВАТ Насінницького радгоспу «Перемога», право на земельний пай в ВАТ насінницький радгосп «Перемога» в розмірі 3,43 умовних кадастрових гектарах. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, заповіту не залишила, 02.05.2000р. - померла. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини батько позивача - [PERSON] не звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття, проте він прийняв спадщину фактично, вступом в управління та володіння спадковим майном в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р. За оформленням прийняття спадщини [PERSON] звернувся пізніше, та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на лише частину майна, а саме на право на земельний пай в ВАТ насінницький радгосп «Перемога» в розмірі 3,43 умовних кадастрових гектарах. [INFO]. помер батько позивача [PERSON] За життя йому належав житловий будинок [ADDRESS], земельна ділянка площею 3.92 га, розташована на території Котловинської сільської ради, видана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 456 шт. простих іменних акцій ВАТ «Сортнасіннєовоч», які належали йому на підставі сертифікату акцій № 0152 серії СН-1, грошові кошти, які зберігаються у відділені Ощадбанку на рахунку № [NUMBER] та майно, яке він прийняв після смерті дружини [PERSON] На випадок смерті [PERSON] розпорядився належним йому майном, 15.11.2006 р. залишив заповіт на ім'я [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , позивач (як спадкоємець за заповітом) звернулась до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За зверненням позивача нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів, про що 19.08.2013р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок та земельну ділянку, акції та грошові вклади, як на об'єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] померла у 2000р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а батько позивача фактично та юридично прийняв спадщину після її смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, батько позивача був спадкоємцем першої черги за законом. На момент смерті [PERSON], батько позивача мешкав разом із нею, отже вважався таким, що прийняв її юридично. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Таким чином, батько позивача прийняв спадщину в порядку п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак, отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на лише на частину спадкового майна. [INFO]. [PERSON] помер. Спадкові відносини після його смерті регулюються положеннями ЦК України 2003р. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1216 ЦК України 2003р. спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Вона у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається такою, що її прийняла. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] не встиг зареєструвати своє право власності на житловий будинок та отримати витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, у зв'язку із чим в даний час позивач вимушена звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на житловий будинок, земельну ділянку, акції та грошові вклади з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved