Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Представник позивача 08 грудня 2014 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що у 2004 році [PERSON] придбала у власність у [PERSON] домоволодіння № 93 по вул. Байкова в м. Дніпропетровську, а також земельну ділянку, розташовану за цією ж адресою. Проте право власності у встановленому законом порядку зареєстровано не було. На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2013 року за [PERSON] було визнано право власності на домоволодіння та земельну ділянку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Байкова, 93, а також зняті відповідні арешти, накладені на майно за вказаною адресою. Під час реєстрації права власності за вказане домоволодіння позивачем було виявлена наявність ще двох арештів, накладених на майно, право власності на яке вона набула на підставі судового рішення, що були накладені Автозаводським ВДВС Кременчуцького МУЮ в межах виконавчих проваджень № 16396419, № 19361586, №14264258 які наразі закрити, проте арешт з вказаного нерухомого майна та земельної ділянки знятий не був. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2014 року був знятий арешт накладений постановою Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції в Полтавській області № 16396419 про відкриття виконавчого провадження від 14 грудня 2009 року, на домоволодіння № 93 по вул. Байкова в м. Дніпропетровську, а також знятий арешт, накладений постановою Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції в Полтавській області № 19361586 про відкриття виконавчого провадження від 21 травня 2010 року, на домоволодіння № 93 по вул. Байкова в м. Дніпропетровську. Тому позивач просив суд зняти арешт з земельної ділянки, яка розташована за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Байкова, 93, кадастровий номер 1210100000:03:017:0025; а також просив суд внести зміни до арештів № 8977328, № 9345316, №9852149, що були накладені постановами про відкриття виконавчих проваджень Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ № 14264258, № 16396419, №19361586 відповідно та викласти відомості щодо арешту майна боржника [PERSON] в іншій редакції (а. с. 3-6). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, а також просив суд всі судові витрати, повязані з розглядом даної цивільної справи покласти на сторону позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, свого представника для участі в розгляді даної цивільної справи не направила, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач Автозаводський відділ державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції в Полтавській області надіслав на адресу суду заву про розгляд даної цивільної справи за відсутності свого представника (а. с. 28). Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2013 року по цивільній справі № 201/10748/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи Управління Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, Відділ державної реєстрації прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, Автозаводський відділ державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції, про визнання права власності та зняття арешту були у повному обсязі задоволені позовні вимоги позивача, а саме: визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок Літ. А-1, загальною площею 54 кв.м., житловою площею 34,7 кв.м., а також на житловий будинок Літ. Б-2, загальною площею 275,8 кв.м., житловою площею 74,8 кв.м.; на цокольному поверсі розташовані: гараж 1-1, площею 45,9 кв.м., приміщення 1-2, площею 29,1 кв.м., топочна 1-3, площею 9,5 кв.м., санвузол 1-4, площею 5 кв.м., приміщення 1-5, площею 45,5 кв.м., підсобне приміщення 1-6, площею 5,7 кв.м.; на першому поверсі: коридор 2-1, площею 3,4 кв.м., житлова кімната 2-2, площею 14 кв.м., санвузол 2-3, площею 4,7 кв.м., коридор 2-4, площею 5,2 кв.м., туалет 2-5, площею 2,6 кв.м., житловою кімната 2-6, площею 16,4 кв.м., вітальня 2-7, площею 44,4 кв.м., кухня 2-8, площею 26,1 кв.м., прихожа 2-9, площею 15,9 кв.м., сходи 2-10, площею 2,4 кв.м., розташовані по вул. Байковій, 93 у м. Дніпропетровську; визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 730 кв.м., розташовану по вул. Байковій, 93 у м. Дніпропетровську; знятий арешт, накладений постановою про відкриття виконавчого провадження № 14264258 виданої державним виконавцем Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ [PERSON] від 18.08.2009 р. на домоволодіння по вул. Байковій, 93 у м. Дніпропетровську. Дане судове рішення набрало законної сили 19 листопада 2013 року (а. с. 7-8). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2014 року був знятий арешт накладений постановою Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції в Полтавській області № 16396419 про відкриття виконавчого провадження від 14 грудня 2009 року, на домоволодіння № 93 по вул. Байкова в м. Дніпропетровську, а також знятий арешт, накладений постановою Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції в Полтавській області № 19361586 про відкриття виконавчого провадження від 21 травня 2010 року, на домоволодіння № 93 по вул. Байкова в м. Дніпропетровську (а. с. 9-10). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1 ст. 60 ЗУ Про виконавче провадження передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, вирішуючи вимоги позивача до відповідачів, суд виходить з того, що позивач на законних підставах набула право власності домоволодіння на земельну ділянку, які розташовані за адресою: в м. Дніпропетровськ, вул. Байкова, 93, проте реалізувати свої права власника не може у звязку з накладанням арештів на майно державним виконавцем Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції в Полтавській області в межах виконавчих проваджень, боржником за якими є попередній власник вказаних домоволодіння та земельної ділянки, отже позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме: щодо скасування арешту з земельної ділянки. У задоволенні решту позову суд вважає за необхідне відмовити з огляду на його безпідставність. На підставі викладеного,

Outcome: partial