Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МК-Монтаж» про стягнення моральної шкоди, спричиненою смертю брата. В обґрунтування позову зазначив те, що брат позивача [PERSON] працював газорізальником на ТОВ «МК-Монтаж». [INFO] [PERSON] прийшов на робочу зміну та приступив до свого робочого місця, під час виконання трудових обов'язків стався нещасний випадок, внаслідок чого отримано травми. Фельдшер медичного центру, яка прибула на місце події, констатувала біологічну смерть його брата. Комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що причина смерті настання нещасного випадку: основна організаційна - невиконання вимог з охорони праці. Супутні організаційні порушення технологічного процесу, невиконання вимог посадових інструкцій, порушення вимог трудової та робочої дисципліни. Внаслідок вище викладеного, через смерть брата переніс нервовий та психологічний стрес, оскільки з братом були гарні стосунки, вони були друзями, мали спільні інтереси, разом проводили свій час. На день загибелі брату було 33 роки, у нього не було сім'ї, дітей. Після звістки про загибель брата та по сьогодні переносить моральні страждання, нервові потрясіння, тобто сталися негативні зміни в його житті. Тому, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 1000000,00 грн. моральної шкоди спричиненої смертю брата. В судовому засіданні, позивач та його представник [PERSON], кожен окремо, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити позов з підстав, викладених в ньому. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання позов не визнав, просив суд відмовити в задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Свідок [PERSON] суду пояснив, що родину [PERSON] знає давно, оскільки з 1996 року проживає за адресою [ADDRESS]. [PERSON] та позивач є рідними братами. [PERSON] відбував покарання у місцях позбавлення волі, там і захворів туберкульозом, після цього [PERSON] його утримував. Згодом між братами виникли сварки і приблизно з 2008 року [PERSON] почав жити з жінкою за іншою адресою. З 2008 року бачив, що [PERSON] приблизно 5 разів приїжджав до [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що мешкає по [ADDRESS]. З 1993 року по 2016 року [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS]. [PERSON] не працював за станом здоров'я. Знає, що [PERSON] перебував у місцях позбавлення волі, з якого часу по який не пам'ятає. [PERSON] з жінкою, з якою офіційно не одружений. Суд, вислухавши думку сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 7), оскільки [INFO] на підприємстві ТОВ «МК-Монтаж» стався нещасний випадок пов'язаний з виробництвом. Причина настання нещасного випадку Основна Організаційна: невиконання вимог інструкції з охорони праці; Ступні організаційні: порушення технологічного процесу, невиконання посадових обов'язків, порушення трудової і виробничої дисципліни, що підтверджено Актом № 1 від 29.06.2016 року про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом та Актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 29.06.2016 року (а.с. 9-12, 13-16). Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Пунктом 3Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Так, відповідно до акту від 29.05.2016 року, засвідченого головою вуличного комітету [ADDRESS] з листопада 2011 року спільно проживали та вели спільне господарство [PERSON] (без реєстрації шлюбу) та [PERSON] до його смерті, тобто до [INFO] (а.с. 49). Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.06.2017 року встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON], померлого [INFO], починаючи з листопада 2011 року по день його смерті (а.с. 34-35). Не підтвердив факт спільного проживання й свідок [PERSON], згідно пояснень якого [PERSON] та позивач тривалий час не мешкали разом, оскільки посварились. Крім того, сам позивач суду пояснив, що з 2002 року по 2007 рік перебував у місцях позбавлення волі, після чого лише декілька місяців проживав з братом, а потім переїхав і вже разом з братом не проживав. Крім того, неодноразово лікувався, зокрема в 2015 році перебував в лікарні приблизно 2 місяці. Викладене вище свідчить про той факт, що позивачем, окрім тверджень в позовній заяві не підтверджено проживання однією сім'єю з померлим братом, зокрема в судовому засіданні не встановлено фактів спільного проживання та ведення господарства, спільного побуту та бюджету, проведення спільних витрат. Крім, того суд звертає увагу на те, що згідно паспорту серії [NUMBER] прізвище позивача зазначено «[PERSON]» (а.с. 3), тоді як, відповідно до паспорту серії [NUMBER] у померлого прізвище вказано «[PERSON]» (а.с. 4). Доказів щодо встановлення факту родинних відносин суду надано не були. Частиною 1ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов'язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч. 2ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Зокрема, згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 2ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивач в судовому засіданні відповідно дост. 81 ЦПК України не довів ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed