Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить визнати за [PERSON] , ІПН [NUMBER] , право власності на гараж загальною площею 36,0 кв.м., який розташовано по [ADDRESS] . Мотивуючи свої вимоги, представник позивача вказує, що [PERSON] володіє та користується гаражем загальною площею 36,0 кв.м., який розташовано по [ADDRESS] з 1979 року, оскільки даний гараж власника не мав та був покинутий, тому позивач добросовісно володіє вказаним гаражем більше 10 років. Дана обставина підтверджується тимчасовою угодою від 04 грудня 2013 року, яка укладена між [PERSON] та Каланчацькою селищною радою, відповідно до якої позивач сплачував до бюджету Каланчацької селищної ради плату за користування земельною ділянкою для обслуговування гаражу. Також на замовлення позивача в 2013 році виготовлено технічну документацію на вказаний гараж. За викладених обставин, позивач як добросовісний набувач зазначеного гаражу, змушений звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 16 грудня 2019 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Будь-які інші процесуальні дії судом не здійснювалися. Представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та наполягла на їх задоволенні з підстав викладених у позові. Представник відповідача Каланчацької селищної ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до положень статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту є в т. ч. визнання права. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач [PERSON] з 1979 року з моменту будівлі володіє та користується гаражем загальною площею 36,0 кв.м., який розташовано по [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується тимчасовою угодою від 04 грудня 2013 року, яка укладена між [PERSON] та Каланчацькою селищною радою, відповідно до якої позивач сплачував до бюджету Каланчацької селищної ради плату за користування земельною ділянкою для обслуговування гаражу. Згідно копії технічного паспорту позивач [PERSON] з 2013 року є користувачем будівлі гаражу загальною площею 36,0 кв.м., який розташовано по [ADDRESS] . Позивач обслуговує вказану будівлю гаражу, добросовісно володіє нерухомим майном більше ніж 10 років, користується гаражем відкрито, не приховуючи факту знаходження майна у володінні, безперервно, сплачує податок на землю. Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова) відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Враховуючи положення статей 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , які знайшли своє підтвердження в наданих суду доказах, враховуючи визнання позову відповідачем та вважає його задоволення єдиним способом захисту прав позивача як добросовісного набувача, оскільки він володіє вказаним нерухомим майном з 1979 року, тому суд приходить до висновку, що його позовні вимоги про визнання права власності на будівлю гаражу, за набувальною давністю, підлягають задоволенню. Відповідно до п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно є підставою для державної реєстрації прав.

Outcome: approved