Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Представник Житлово-будівельного кооперативу «Експрес-1» (далі - ЖБК «Експрес-1») звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2013р. по 01.09.2015р. з урахуванням інфляційного нарахування та 3% річних на загальну суму 25895,47грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 3085,60грн. та судового збору у розмірі 1218,00грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що відповідач [PERSON] проживає в [ADDRESS], обслуговування та утримання мешканців у якому здійснює позивач на підставі відповідних договорів, укладених із виконавцями та постачальниками житлово-комунальних послуг. Власником та відповідальним за особовим рахунком квартири [ADDRESS] була померла мати відповідача, однак у позовний період та до часу звернення позивача з даним позовом до суду у квартирі проживає відповідач, яка є споживачем житлово-комунальних послуг та, відповідно, має обов'язок щодо сплати за надані послуги. Однак відповідач своєчасно та у повному обсязі не сплачувала і не сплачує по рахункам за надані житлово-комунальні послуги, тому станом на 01.09.2015 року має заборгованість по платежах у розмірі 11490,20грн., а також 13859,56грн. - інфляційного нарахування та 545,71грн. - 3% річних, а всього на загальну суму 25895,47грн., що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. Представник позивача ЖБК «Експрес-1» - Хомич Ю.В. в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань не подала. На підставі ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг. Відповідно до частини 7 статті 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. Як убачається з матеріалів справи, Житлово-будівельний кооператив «Експрес-1», діючи на підставі Статуту, затвердженого Загальними Зборами членів ЖБК «Експрес-1», Протокол №5/1 від 05 січня 2014 року, як балансоутримувач будинку № [ADDRESS], уклав ряд договорів з виконавцями житлово-комунальних послуг: Договір на послуги водопостачання та водовідведення № 6111/4-14, укладений з ДКО «Київводоканал» від 12.01.1999 року; Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.12.1999 року, укладений з АЕК «Київенерго»; Договір на виконання робіт з технічного обслуговування ліфтів і диспетчерських систем № 318 від 01.04.2007 року, укладений з ДП «Київліфт-1»; Договір на технічне обслуговування та ремонт ліфтів та ОДС № 15/9-13 від 01.10.2013 року; Договір на постачання природного газу № 8628804 від 05.08.2004 року, укладений з ДКП ГГ «Київгаз»; Договір про виконання робіт та надання послуг № ПТ/12 від 01.01.2014 року, укладений з ПП «Електропромтех»; Договір про співпрацю Виконавця послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових мереж) з Балансоутримувачем під час надання послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та приймання стічних вод (з використанням внутрішньо будинкових мереж) № 175/1198-04 від 01.07.2014 року, укладений з ПАТ «АК «Київводоканал»; Договір про співпрацю під час надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води і розмежування відповідальності № 0420018 від 27.11.2014 року, укладений з ПАТ «Київенерго» (а.с.10; 11; 14-20; 49-77). За даними Довідки Форми № 3, виданої ЖБК «Експрес-1» № 31, в квартирі [ADDRESS] зареєстровано: [PERSON], 1962 року народження, - з 1978 року. (а.с. 7) Згідно даних Виписки з Домової книги ЖБК «Експрес-1» разом із [PERSON] в квартирі [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON], яка померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.47; 48). З огляду на те, що в процесі прийняття спеціального закону - Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - зміни до Цивільного кодексу України Верховною Радою України не розглядалися та не приймалися, стосовно спірних правовідносин норми спеціального закону не можуть конкурувати з нормами основного акту цивільного законодавства. Разом із тим, відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Згідно наданих стороною позивача розрахунків, за період з січня 2013 року по грудень 2015 року включно заборгованість підприємству позивача по сплаті за житлово-комунальні послуги по [ADDRESS] становить 11490,20грн., інфляційні втрати - 13859,56грн., три проценти річних - 545,71грн. (а.с.8-9). Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як убачається зі змісту позовної заяви, позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги за період з 01.01.2013р. по 01.09.2015 року, разом з тим, розрахунок заборгованості проведений позивачем з 01.01.2013р. по грудень 2015 року включно, тобто за період за межами позовних вимог. Виходячи з даного розрахунку, борг по сплаті за комунальні послуги станом на 01.09.2015р. становить 10672,60грн. Крім того, оскільки з січня 2013 року по 19 квітня 2013 р. комунальними послугами фактично користувались дві особи, у тому числі й [PERSON], яка померла [INFO] року, заборгованість відповідача за період з 01.01.2013р. по 19.04.2013р. становить 616,24грн. (1232,48-(1232,48:2)), а загальна заборгованість відповідача за спірний період - 10056,36грн. Тому позов в частині стягнення боргу за надані та спожиті відповідачем комунальні послуги підлягає частковому задоволенню. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Отже, процес зміни вартості грошей, який характеризується рівнем інфляції, є безперервним процесом і інфляційні процеси не залежать від волевиявлення будь-якої особи, тому інфляційні мають розраховуватися з урахуванням як індексів інфляції, так і індексів дефляції. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується. Разом з тим, як убачається з розрахунку позивача, при визначені інфляційних втрат, не враховані дефляційні зміни. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суд вбачає підстави для часткового задоволення вимоги позову про стягнення інфляційних втрат за прострочення зобов'язання, а саме за прострочення сплати основного боргу за період з 01.01.2013 р. по 31.08.2015 р. включно інфляційні втрати позивача становлять 4598,94грн. ((195,66*100,2/100-195,66)+ (411,04*99,9/100-411,04)+ (649,53*100,0/100-649,53)+ (616,24*100,0/100-616,24)+ (1493,23*100,1/100-1493,23)+ (1751,44*100,0/100-17651,44)+ (1996,59*99,9/100-1996,59)+ (2219,14*99,3/100-2219,14)+ (2490,33*1010,0/100-2490,33)+ (2831,88*100,4/100-2831,88)+ (3200,38*1002/100-3200,38)+ (3625,80*100,5/100-3625,80)+ (4091,88*100,2/100-4091,88)+ (4558,75*100,6/100-4558,75)+ (4978,01*102,2/100-4978,01)+ (5305,36*103,3/100-5305,36)+ (5555,34*103,8/100-5555,34)+ (5818,38*101,0/100-5818,38)+ (6052,12*100,4/100-6052,12)+ (6329,18*100,8/100-6329,18)+ (6640,74*102,9/100-6640,374)+ (6934,66*102,4/100-6934,66)+ (7443,31*101,9/100-7443,31)+ (8012,25*103,0/100-8012,25)+ (8519,06*103,1/100-8519,06)+ (8994,51*105,3/100-8994,51)+ (9455,08*110,8/100-9455,08)+ (9802,78*114,0/100-9802,78)+ (10037,02*102,2/100-10037,02)+ (10263,80*100,4/100-10263,80)+ (10468,20*99,00/100-10468,20)+ (10672,60*99,2-10672,60)), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також суд приходить до висновку про правомірність вимог щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних, оскільки така можливість передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Виходячи з розрахунку позивача, перевіреного судом та не неоспореного відповідачем за спірний період - з 01.01.2013р. по 31.08.2015р. включно 3% річних складає 428,91грн. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов Житлово-будівельного кооперативу «Експрес-1» підлягає частковому задоволенню, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, розраховані за період з січня 2013 року по грудень 2015 року включно, з урахуванням інфляційних нарахувань та 3% річних від суми заборгованості, - у розмірі 15084,21грн., з яких: сума основної заборгованості - 10056,36грн.; інфляційні нарахування - 4598,94грн.; 3% річних - 428,91 грн. Згідно з вимогами частин 1, 3 ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема й витрати на правову допомогу. Частинами 1, 2 ст. 84 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до статті 1 Закону України від 20.12.2011 № 4191 -VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У відповідності до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пунктах 47, 48 Постанови від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 Цивільного процесуального кодексу України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як убачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути витрати на правову допомогу в сумі 3085,60грн. До позовної зави долучено Договір про надання юридичних послуг №74 від 17.09.2015 року, укладений між ЖБК «Експрес-1» та ТОВ «Київський центр права» (а.с.22-23); розрахунок витрат на правову допомогу на підставі Договору №74 від 17.09.2015 року по справі за позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості від 05.11.2015 року (а.с.21); платіжне доручення №267 від 05.11.2015р. на суму 1786,40грн. та платіжне доручення №246 від 18.09.2015р. на суму 1299,20грн. (а.с.46). Виходячи з наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума витрат на правову допомогу, підтверджених документально, враховуючи, що представником позивача надані послуги згідно договору про надання правової допомоги, матеріали справи містять розрахунки таких витрат, платіжні доручення №246 від 18.09.2015р. та №267 від 05.11.2015р. про сплату витрат на правову допомогу, оплата правової допомоги підтверджена документально, виходячи з розрахунку: 2 години - за складання позовної заяви та заяви про видачу судового наказу, що передував подачі позову, суд приходить до висновку, що загальна кількість часу по наданню правової допомоги, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача відповідно до вимог Закону, становить 2 години, тому стягненню підлягає сума в розмірі 1 102,40грн. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з урахуванням вимог статті 99 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору у розмірі 1218,00грн. На підставі викладеного, ст. 509, 526, 610, 611, 615, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст. 1, 10, 20, 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 10, 11, 57- 60, 74-77, 79, 88, 169, 179, 197, 208, 209, 212-215, 218, 224-226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: partial