Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Остапенко В.С. звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Позивач з Відповідачем 01 червня 2009 року уклали шлюб. На момент подання позовної заяви від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з Відповідачем не склалося. З березня 2018 року Позивач та Відповідач проживають оеремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, що призвело до розірвання сімейних стосунків. Подальше спільне життя з Відповідачем та збереження шлюбу є неможливим, термін для примирення позитивних результатів не дасть. Просить розірвати шлюб. Представник позивача скерував до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності сторонни позивача та підтримання позовних вимог. Відповідач звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи без його участі та про визнання позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі-ЦПК України) у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши надані у справі докази в їх сукупності, Суд дійшов висновку, що позовна заява підставна та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони з 01 червня 2009 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Виконкомом Здомишельської сільської ради Ратнівського району Волинської області, про що зроблено відповідний актовий запис №5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (надалі- СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається із ст.ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Поряд з цим, відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як передбачає ч.1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як передбачає ч. 4 цієї статті. Із матеріалів справи встановлено, що подружнє життя сторони припинили, збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача та їхнім дітям, підстав для збереження шлюбу немає, а тому позов підлягає до задоволення. Задовольняючи позов, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з Відповідача в користь Позивача слід стягнути понесені нею судові витрати у виді судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп., які пов`язані із розглядом справи і є обґрунтованими та пропорційним до предмета спору.

Outcome: approved