Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Волошин А.В. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину на квартиру загальною площею 38,2 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля Toyota Yaris, 2008 року випуску, VIN [NUMBER] , д.н. [NUMBER] . \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 15.11.2003 року. На підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 04.06.2019 шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу, який тривав з 2003 р. по 2019 рік, придбано квартиру загальною площею 38,2 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] , а також автомобіль Toyota Yaris, 2008 року випуску. У зв`язку з тим, що майно придбано в період шлюбу, існує необхідність в його розподілі. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] зазначила, що хоча шлюб розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04.06.2019, сторони перестали жити разом з вересня 2012 р. та фактично припинили шлюбні відносини, спільне господарство не вели, що встановлено рішенням суду. Крім того, позивач з 2003 р. по 2012 не отримував постійного доходу, не мав офіційного, постійного заробітку. Враховуючи той факт, що придбання автомобіля Тоyota Yaris, д.н. [NUMBER] , 18.12.2012 року та квартири [ADDRESS] 17.06.2013 року відбулось за особисті кошти відповідачки, яка на момент придбання не проживала однією сім`єю із позивачем та не вела спільного господарства, зазначені вище квартира та автомобіль являються особистою приватною власністю [PERSON] , а не спільною сумісною власністю подружжя, як то вважає позивач, та поділу не підлягають. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12.03.2020 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. У вказаний в ухвалі строк позивач усунув зазначені в ухвалі недоліки. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12.03.2020 забезпечено позов шляхом встановлення заборони відчуження квартири загальною площею 38,2 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка зареєстрована за [PERSON] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03.04.2020 провадження у справі відкрито. Суд вирішив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20.05.2020 витребувано докази. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18.06.2020 забезпечено позов шляхом встановлення заборони відчуження автомобіля Toyota Yaris 2008 року випуску, дата реєстрації 18.12.2012 року, VIN [NUMBER] , д.н. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15.07.2020 забезпечено участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідача [PERSON] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13.08.2020 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28.10.2021 у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.11.2003, який розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04.06.2019. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 24.02.2020, транспортний засіб Toyota Yaris, д.н.з. [NUMBER] , Vin-код [NUMBER] , рік випуску 2008, зареєстровано 18.12.2012, за фізичною особою з РНОКПП [NUMBER] ( [PERSON] ). Викладені обставини також підтверджуються листом Регіонального сервісного центру в Харківській області від 28.05.2020 вих.№31/20-1602. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 29.01.2020 №198144086, за [PERSON] зареєстровано квартиру загальною площею 38,2 м2, що розташована за адресою, [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу серії та номеру 670 від 17.06.2013, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В. \~ \~ \~ \~ [PERSON] була зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця з 02.08.2010-28.12.2016. Відповідно до наданих [PERSON] декларацій про майновий стан та доходи за 2010 2013 роки, остання доходів за зазначений період не мала. \~ \~ \~ \~ [PERSON] з 1 кварталу 2009 р. по 4 квартал 2013 р. не був працевлаштований. Викладені обставини підтверджуються відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС України про суми виплачених доходів, а також листом Головного управління ДПС у Харківській області від 24.06.2020 вих.№13123/9/20-40-02-04-10. Відповідно до договору купівлі-продажу серії та номеру 670 від 17.06.2013, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В., [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру загальною площею 38,2 м2, що розташована за адресою, [ADDRESS] . В п.10 зазначається, що чоловік [PERSON] [PERSON] надав згоду на придбання зазначеної квартири. В договорі вказано, що квартира двокімнатна житловою площею 19.80 кв.м., загальною площею 38.20 кв.м. Суду надано копію технічного паспорту від 20.07.2021 на квартиру за адресою, [ADDRESS] , відповідно до якого загальна площа спірної квартири становить 54,20 кв.м., житлова 26 кв.м., допоміжна 28.20 кв.м. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що з відповідачкою знайома з 1998 року, підтримують дружні відносини, з позивачем познайомилась перед їх весіллям. По суті справи пояснила, що [PERSON] і [PERSON] не проживають однією сім`єю з вересня 2012 року, коли [PERSON] пішов із родини. Спірні автомобіль і квартира придбані [PERSON] вже після припинення спільного проживання з [PERSON] . Щодо причин розпаду родини пояснила, що [PERSON] і [PERSON] жили погано, від знущався з неї, іноді вона приїздила ночувати до свідка, бо боялась повертатись додому. Коли [PERSON] потрапив до в`язниці, адвокат просила [PERSON] не розлучатися з ним для кращої характеристики. З літа 2012 року вони почали сильніше скандалити, у вересні [PERSON] вже мешкала сама. Спірне житло вони з [PERSON] довгий час знімали, після того, як [PERSON] від неї пішов, вона викупила це житло за свої власні кошти, вона працювала підприємцем на ринку, про гроші [PERSON] у придбанні спірного житла свідкові нічого невідомо. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що є двоюрідною сестрою відповідачки. Щодо спільного проживання сторін пояснила, що у 2012 році вони вже разом не мешкали. Свідок з дитиною приїхала з Полтави у 2012 році і поселилась у відповідачки, [PERSON] на той час знімав окреме житло і мешкав зі своєю дівчиною. У сторін був автомобіль Міцубісі Лансер, який [PERSON] забрав, коли пішов від [PERSON] . Оскільки сестрі для роботи потрібен був автомобіль, вона сама придбала спірний автомобіль. На момент придбання будинку вони з [PERSON] вже спільно не мешкали, але від нього потрібна була згода на придбання. Свідок мешкала у спірному житлі разом із [PERSON] до 2019 року, [PERSON] в цей час там не мешкав, усі комунальні витрати вони з сестрою оплачували самостійно. До придбання спірного житла [PERSON] довгий час його знімала, ще до весілля з [PERSON] . Проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.11.2003, який розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04.06.2019. В період перебування у шлюбі було придбано наступне майно: -18.12.2012 транспортний засіб Toyota Yaris, д.н.з. [NUMBER] , Vin-код [NUMBER] , рік випуску 2008, -17.06.2013 квартиру, що розташована за адресою, [ADDRESS] . Відповідно до частини першої\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення\~статті 60 СК України\~свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові\~від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Відповідно до частини першої\~статті 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України). Відповідно до положень частини першої\~статті 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23.09.2015 по справі №6-1026цс15, сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Посилання сторони відповідача на рішення Харківського районного суду Харківської області від 04.06.2019, яким розірвано шлюб між сторонами, в якому встановлено час припинення шлюбних відносин у 2012 р., суд вважає хибним, оскільки дані обставини не встановлені судовим рішенням, а містяться у вступній частині зазначеного рішення, що не відповідає вимогам ч.4 ст.82 ЦПК України. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Натомість, суд вважає доведеним та підтвердженим поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] , що з вересня 2012 р. сторони фактично припинили шлюбні відносини, спільне господарство не вели, припинили спільне проживання. Суд критично ставиться до пояснень позивача про перебування з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах до часу розлучення у 2019 році, оскільки зазначені твердження спростовуються поясненнями свідків. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Посилання сторони відповідача щодо неможливості розподілу спірного автомобілю спростовуються постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді спорів про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Відповідно до пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді спорів про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~статтею 372 ЦК України. Пунктом 25 цієї ж\~постанови\~передбачено, що у разі реальної неподільності речі, що є предметом спору між подружжям, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 ЦК України). У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 вказується, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою\~статті 71 СК України\~дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Викладена позиція узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 та постанові Верховного Суду від 18.06.2018 по справі №711/5108/17. Викладені обставини дають суду підстави дійти висновку, що квартира за адресою: [ADDRESS] , та автомобіль Toyota Yaris, 2008 року випуску, VIN [NUMBER] , д.н. [NUMBER] , придбані [PERSON] після фактичного припинення шлюбних відносин з позивачем, у зв`язку з чим поділу не підлягають, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Доводи сторони відповідача щодо наявності самочинно збудованих об`єктів, що складає з квартирою за адресою: [ADDRESS] , цілісний об`єкт, заслуговує на увагу, але не спростовує висновків про відмову в задоволенні позову, оскільки суд дійшов висновку про придбання спірного майна [PERSON] після припинення шлюбних відносин з позивачем. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати відносяться за рахунок позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed