Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Представник Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області - завідувач сектору у справах дітей виконкому Покровської селищної ради Андрєєва І.О. звернулася до [PERSON] , в інтересах малолітнього [PERSON] , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В позовній заяві позивач зіслався на те, що відповідачка являється матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України - батька малолітнього [PERSON] записано зі слів матері. 03.09.2020 року [PERSON] покинула дитину на свою матір, [PERSON] , яка тиждень чекала на її повернення, але мати дитини так і не повернулася. Лікарі медичного закладу, в якому перебував новонароджений [PERSON] , звернулися до поліції щодо залишеної матір`ю дитини. Було складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 11.09.2020 року у лікарні м. Дніпро про покинуту дитину. Зі слів рідної сестри відповідачки, [PERSON] , та бабусі хлопчика, [PERSON] , яка доглядає за ним у лікарні, [PERSON] зібрала речі, отримала соціальну допомогу на дитину і виїхала у невідомому напрямку, сказавши, щоб її не шукали. [PERSON] рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 20.02.2018 року, яке набрало законної сили 08.05.2018 року, позбавлена батьківських прав на малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В ході рейду, під час якого обстежувалися умови проживання дітей, із сімей, які опинилися у складних життєвих обставинах, з`ясувалося, що в грудні місяці 2020 року [PERSON] повернулася до сина, та проживаючи з ним та матір`ю деякий час, знову зникла. З 25 лютого 2021 року [PERSON] з малолітнім [PERSON] не проживає. На даний час хлопчик проживає з бабусею, [PERSON] . Відповідачка взагалі ніякої участі у вихованні та утриманні дитини, яка потребує постійного лікування, не приймає. [PERSON] та рідні [PERSON] категорично відмовляються розшукувати матір дитини. Натомість бабуся хлопчика написала заяву про тимчасовий догляд за [PERSON] . Родина [PERSON] з 2011 року перебувала на обліку служби у справах дітей Покровської райдержадміністрації, як родина, яка опинилась у складних життєвих обставинах. Мати жодного дня не працювала. [PERSON] вона обіцяла дбати та турбуватися про важкохвору дитину. На жаль, своїх слів вона не дотримала, залишивши черговий раз важкохворого хлопчика напризволяще. Зазначені обставини у відповідності з п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав. В зв`язку з чим, просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] , та стягувати з відповідачки аліменти на його утримання на користь державних закладів, прийомних сімей, дитячих будинків сімейного типу та опікунів (піклувальників), в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. В судовому засіданні представник позивача - завідувач сектору у справах дітей виконкому Покровської селищної ради Андрєєва І.О. позов підтримала та просила задовольнити. Відповідачка [PERSON] про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відзиву на позовну заяву не надала, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення. Свідок [PERSON] , яка працює спеціалістом сектору у справах дітей, суду пояснила, що вона неодноразово відвідувала родину [PERSON] . За малолітнім [PERSON] доглядає і виховує бабуся. В будинку охайно, є необхідні меблі, продукти харчування, іграшки. Відповідачку з дитиною бачили лише один раз за рік, під час спілкування [PERSON] казала, що одумалася і буде займатися дитиною, однак, остання знову зникла. Свідок [PERSON] , який являється старостою Покровської ОТГ суду пояснив, що в [PERSON] було троє дітей, відносно яких вона вже позбавлена батьківських прав, зараз діти проживають в будинку сімейного типу. Коли [PERSON] народила четверту дитину, то втекла з лікарні і залишила хворого сина, який являється інвалідом. Дитиною опікується бабуся, яка заробляє на життя тимчасовими підробітками. Суд, заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В постанові № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р.), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Приписами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Так,згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Васильківському, Межівському, Покровському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] являється матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України від 25.09.2020 року №00027937113 - батьком [PERSON] , [INFO] , записано - [PERSON] , зі слів матері (а.с.7). Згідно копії Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 11.09.2020 року - 03.09.2020 року по [ADDRESS] в Комунальному некомерційному підприємстві «Міська дитяча клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради» мати залишила дитину, [PERSON] , [INFO] , та не повернулася (а.с.8). Як вбачається з копії заяви [PERSON] , остання бажає залишити у своїй сім`ї [PERSON] , [INFO] , на правах підопічного, у зв`язку з чим, прийняла [PERSON] на проживання до себе в сім`ю з 14.09.2020 року, до прийняття рішення про опіку у виконкомі селищної ради (а.с.9). Згідно копії виписки з медичної карти від 31.08.2020 року стаціонарного хворого №1175/2 [PERSON] , [INFO] , встановлено діагноз: гостра інфекція верхніх дихальних шляхів, неуточнена; епілепсія, неуточнена, без згадки про фармакорезистентну епілепсію; спастична тетраплегія, не уточнена; затримка психомоторного розвитку (а.с.11-12). Згідно копії довідки Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради» №5/973 від 10.09.2020 року, 30.07.2020 року о 13.00 год. з КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №5» ДМР переведено дитину, [PERSON] , [INFO] . Дитина хворіє з народження. Має важку неврологічну патологію, перебувала у відділенні з матір`ю, [PERSON] 03.09.2020 року мати покинула відділення, повідомивши, що поїхала оформляти документи з інвалідності дитини та залишила сина на лікуванні у відділенні з бабусею. З 03.09.2020 року жодного разу не цікавилася станом дитини. Бабуся дитини повідомила, що не може зв`язатися з донькою за телефоном, та у селищі, де мешкає сім`я, її на даний час не має. Мобільний телефон, який жінка вказала при госпіталізації, вимкнений (а.с.14). Згідно Акту обстеження житлових умов [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від 05.04.2021 року, комісією у складі завідувача сектору у справах дітей виконкому Покровської селищної ради Андрєєвої І.О., та начальника соціально-гуманітарного відділу виконкому Покровської селищної ради Колісник Т.Ф.. встановлено, що [PERSON] покинула свого тяжко хворого малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , за даною адресою не проживає, ніякої участі у вихованні та утриманні дитини не приймає (а.с.15). 28.04.2021 року комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Покровської селищної ради було прийнято висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Комісія вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сига, [PERSON] , оскільки відповідно до акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку був покинутий у лікарні м. Дніпро новонароджений [PERSON] , [INFO] . Матір`ю новонародженого є [PERSON] , [INFO] . Батька новонародженого записано зі слів матері. [PERSON] 03.09.2020 року покинула дитину на свою матір, [PERSON] , і виїхала у невідомому напрямку. Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 20.02.2018 року, яке набрало законної сили 08.05.2018 року, її було позбавлено батьківських прав на малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Дана родина з 2011 року перебувала на обліку служби у справах дітей Покровської райдержадміністрації, як родина, яка опинилась у складних життєвих обставинах. Мати жодного дня не працювала. [PERSON] , вона обіцяла дбати та турбуватися про дитину. На жаль, своїх слів вона не дотримала, заливши важкохворого хлопчика напризволяще. У лютому місяці 2021 троку мати повернулася до сина, та вже через 2 місяці покинула його знову. На даний час важкохвора дитина проживає з бабусею, місце перебування матері не відоме. (а.с.41). Рішенням виконавчого комітету Покровської селищної ради №130/0/9-21 від 07.05.2021 року було затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Покровської селищної ради від 28.04.2021 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.40). Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена перш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням викладеного, суд вважає, що доводи, на які посилається позивач, вимагаючи позбавлення батьківських прав є такими, що заслуговують на застосування такого крайнього заходу впливу, яким є позбавлення батьківських прав щодо малолітньої дитини. Крім того, згідно ч.2 ст.51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідачка є матір`ю малолітнього [PERSON] та ухиляється від обов`язку щодо його утримання, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів також підлягають задоволенню. Згідно ч.2 ст.182 СК України - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аналогічні обставини викладені в п.17 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для стягнення з відповідачки аліментів на користь державних закладів, прийомних сімей, дитячих будинків сімейного типу та опікунів (піклувальників) в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.04.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути 1816,00 грн. судового збору в дохід держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ст.430 ЦПК України рішення суду підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved