Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Представник заявника [PERSON] звернувся до суду в порядку окремого провадження з даною заявою, в якій просить встановити факт неправдивості поширеної інформації про те, що [PERSON] голосував за «диктаторські закони 16 січня 2014 року», а саме за наступні закони України: Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та процесуальних законів щодо додаткових заходів захисту безпеки громадян» (номер законопроекту 3879, номер Закону 721-VII); Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень під час проведення футбольних матчів»(номер законопроекту 3837, номер Закону 722-VII); Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі» (номер законопроекту 3855, номер Закону 723-VII); Закон України Про внесення змін до Регламенту Верховної Ради України» (законопроект номер 3883, номер Закону 724-VII); Закон України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо заочного кримінального провадження» (номер законопроекту 3587, номер Закону 725-VII); Закон України «Про внесення змін до статті 297 Кримінального кодексу України щодо відповідальності за осквернення або руйнування памятників, споруджених в память тих, хто боровся проти нацизму в роки Другої світової війни радянських воїнів-визволителів, учасників партизанського руху, підпільників, жертв нацистських переслідувань, а також воїнів-інтернаціоналістів та миротворців» (номер законопроекту 2178а, номер Закону 728-VII); Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо відповідальності за заперечення чи виправдання злочинів фашизму» (номер законопроекту 2179а, номер Закону 729-VII); Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань» (номер законопроекту 3893, номер Закону 731-VII) та спростувати вказану інформацію. В обґрунтування своїх вимог посилався на наступне. Заявник був обраний народним депутатом VII скликання на чергових виборах до ВРУ, які відбулися 28.10.2012 року. Свої повноваження він виконував до 27.11.2014 року, коли було відкрите перше засідання ВРУ VIIІ скликання, до якої заявник теж був обраний народним депутатом. В першій половині березня 2015 року за місцем проживання заявника було виявлено анонімну листівку з його фото та написом наступного змісту: «Харківяни! Депутат [PERSON] зрадник! Він голосував за криваві диктаторські закони 16 січня 2014 року. [PERSON] [PERSON]! Цей злочин ми не забудемо і не пробачимо!». У вказаній листівці не вказано її автора, розповсюджувача, виробника, місце виготовлення та друку, тираж тощо. Вказану листівку бачили виборці, його рідні, знайомі та інші люди, з якими він підтримує товариські чи ділові відносини. Зазначена інформація в листівці викликала у всіх людей, які її бачили негативні почуття щодо заявника. Заявник витратив чимало зусиль, нервів та часу на переконання людей у тому, що твердження вказані у листівці, є неправдивими і спрямованими виключно на завдання шкоди честі,гідності та діловій репутації заявника, оскільки він не голосував за вказані закони. В час, коли відбувалося голосування за вказані закони в цілому, а це згідно хронології та відеозапису ранкового пленарного засідання ВРУ 16.01.2014 року в період часу з 11.30 год. до 12.40 год., шляхом підняття рук, заявника взагалі не було в приміщенні залу засідань ВРУ. Тому вказана інформація є такою, що не відповідає дійсності, тобто є недостовірною та спричиняє шкоду честі, гідності та діловій репутації заявника. Тому, заявник вимушений звернутися до суду з даною заявою. Представник заявника [PERSON] в судове засідання зявився, заяву підтримав повністю та просив задовольнити. Суд, вислухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень\~ст. 16 Цивільного кодексу\~\~України\~встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 234 ЦПК України\~визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Відповідно до ч.2\~ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є народним депутатом України, обраний в одномандатному виборчому окрузі №177, що підтверджується посвідченням №400. (а.с. 18 зворотній бік). Відповідно до наданої суду копії листівки вбачається, що на ній була зазначена інформація наступного змісту: «Харьковчане!!! Депутат [PERSON] Николаевич- предатель!!! Он голосовал за кровавые диктаторские законы 16 января 2014. [PERSON] [PERSON]! Это преступление мы не забудем и не простим!». (а.с. 21). Вказана листівка була розміщена на дверях та підїздах. (а.с. 32-38). Проте, за змістом ст. 302 ЦК України, інформація, що поширюється, має бути достовірною - отриманою з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, стенограми тощо). Особа, що поширює таку інформацію зобов'язана посилатися на таке джерело. У разі отримання інформації з джерел, відмінних від офіційних, особа, що поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності. Відповідно до ст. 201 ЦК України\~особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до\~Конституції України\~життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. 30.09.2014 року заявник звернувся до керівника апарату ВРУ [PERSON] з заявою щодо зясування інформації чи голосував заявник за вище вказані закони. (а.с. 24). Згідно з відповіддю керівника апарату ВРУ [PERSON] від 02.10.2014 року щодо голосувань, які відбулися 16.09.2014 року у ВРУ, зазначено, що інформація про голосування, які здійснені шляхом підняття рук, в базі даних системи «Рада» не існує та прохання вважати результати голосування заявника вказаних законів як «НЕ ГОЛОСУВАВ» відображено на офіційному веб-сайті ВРУ. (а.с. 25). Крім того, листом керівника апарату ВРУ від 05.03.2015 року вказано, що результати голосування законопроектів відображені у протоколах засідань Лічильної комісії ВРУ від 16.01.2014 року, які були передані на зберігання до Апарату ВРУ та надані копії вказаних протоколів, оскільки оригінали були вилучені ГСУ Генеральної прокуратури України. (а.с. 26-29). Відповідно до заяв від 17.04.2015 року [PERSON] та [PERSON], які посвідчені ПН КМНО [PERSON], [PERSON] в період часу з 11.30 год. до 12.40 год. перебував разом з [PERSON] та [PERSON] за адресою: м. Київ, вул. Садова,3-а, каб. 919 та підтверджують, що він не перебував у приміщенні залу засідань ВРУ, яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 5. (а.с. 30-31). Зазначена інформація також підтверджується відповідно до схеми розміщення депутатів у сесійній залі ВРУ, наданими представником заявника фотокартками та відеозаписами. (а.с. 22-23, 39-51). Згідно з ч. 1, 4 ст. 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.09 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежної (презумпція добропорядності). Негативною є інформація, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких дій, що, на думку позивача, порушують його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації (п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.09 № 1 «Про судову практику у справах про Захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 N 1 визначено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Згідно з п. 13 зазначеної Постанови Пленуму Верховного суду України відповідно до абз. 3 ч. 4\~ст. 277 ЦК України, \~судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи,\~поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт не правдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. Така заява розглядається за правилами, визначеними\~розділом IV ЦПК України. За змістом ст. 256 ЦПК України, встановлення факту, що має юридичне значення можливо за одночасної наявності наступних факторів:1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;2) чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 3) у заявника не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що дійсно народний депутат України [PERSON] був взагалі відсутній при голосуванні законів 16.01.2014р. та не голосував за них , але він є народним депутатом України , публічною особою, і прийняття законів є його обовязком як народного депутата, при цьому кожен має право на висловлювання свої оціночних суджень, критики тощо на адресу публічної особи. Виходячи з ч.1 ст.277 ЦК України правом на спростування недостовірної інформації наділена фізична особа у разі порушення її особистих немайнових прав. Якщо поширені неправдиві відомості не ганьблять честь та гідність особи, говорити про порушення права на повагу до гідності та честі (ст.297 ЦК України) не можливо. Під негативною слід розуміти інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо). Вирішуючи питання про визнання поширеної в листівці інформації недостовірною, судом визначався характер даної інформації та зясовують, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Відповідно до ст.30 Закону «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Отже, зазначена інформація не може бути предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів автора листівки, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в ЗМІ, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь у тому ж ЗМІ (або в той же спосіб) з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо субєктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обовязок відшкодувати моральну шкоду відповідно до ст.23 ЦК, але ці питання слід вирішувати в позовному а не окремому провадженні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed