Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Представник органу опіки та піклування звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та про стягнення аліментів на утримання дитини посилаючись на те , що [PERSON], [INFO], являється матір'ю неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження . Батько дівчинки - [PERSON], помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть . 14 листопада 2013 року до служби у справах дітей Іванівської райдержадміністрації надійшло подання Петрівської селищної ради про дитину, залишену без батьківського піклування, [PERSON], 1998 року народження, мати якої, [PERSON], 1980 року народження, зловживає алкогольними напоями та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. 15 листопада 2013 року було здійснено виїзд за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що даний будинок не придатний для проживання неповнолітньої дитини, відсутні необхідні для розвитку меблі, газо- та електропостачання. [PERSON] було вилучено до дитячого закладу КЗ «Іванівська центральна районна лікарня» Іванівської районної ради з підозрою на інфекційне захворювання. З 22 листопада 2013 року [PERSON] направлена до обласного притулку для дітей «Світанок» служби у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації, де й перебуває на даний час, про що свідчить довідка даного закладу від 17 березня 2014 №01-02/32. За цей час [PERSON] до дитини не навідувалася, її долею не цікавилася, не намагалася вжити жодних заходів для повернення доньки в сім'ю. Відповідно до статті 171 Сімейного Кодексу України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, [PERSON] написала письмову заяву про згоду на позбавлення її матері батьківських прав. В судовому засіданні представник позивача на заявлених вимогах наполягала. Представник служби у справах дітей Іванівської РДА Одеської області підтримав заявлені вимоги. Відповідачка у судове засідання не з'явилася. На адресу суду повернувся конверт з позначкою що адресат за зазначеною адресою не проживає. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка разом з розпискою, а у випадках, встановлених цим кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єра за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Фізичним особам , що не мають статусу підприємця - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається , що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги , що згідно позначки працівника поштового відділення відповідачка за адресою місця реєстрації не проживає, тому у суду є підстави вважати , що відповідачка повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи , що відповідає положенням ст.224 ЦПК України . Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON], [INFO], являється матір'ю неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], актовий запис № 365 від 30 березня 1999 року. Батько дівчинки - [PERSON], помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть І . 14 листопада 2013 року до служби у справах дітей Іванівської райдержадміністрації надійшло подання Петрівської селищної ради про дитину, залишену без батьківського піклування, [PERSON], 1998 року народження, мати якої, [PERSON], 1980 року народження, зловживає алкогольними напоями та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. 15 листопада 2013 року було здійснено виїзд за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що даний будинок не придатний для проживання неповнолітньої дитини, відсутні необхідні для розвитку меблі, газо- та електропостачання. [PERSON] було вилучено до дитячого закладу КЗ «Іванівська центральна районна лікарня» Іванівської районної ради з підозрою на інфекційне захворювання. З 22 листопада 2013 року [PERSON] направлена до обласного притулку для дітей «Світанок» служби у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації, де й перебуває на даний час, про що свідчить довідка даного закладу від 17 березня 2014 №01-02/32. За цей час [PERSON] до дитини не навідувалася, її долею не цікавилася, не намагалася вжити жодних заходів для повернення доньки в сім'ю. Відповідно до статті 171 Сімейного Кодексу України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, [PERSON] написала письмову заяву про згоду на позбавлення її матері батьківських прав. Дані обставини засвідчують те , що відповідачка по справі свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не бажає брати участі у вихованні дитини, виявляти турботу щодо неї. Відповідно до ч.4,5 ст.19 СК України при розгляді судом справ щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо роз'яснення спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків а також на підставі інших документів, що стосуються справи. В судове засідання представником служби у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації було надано висновок та рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], зареєстровану за адресою: смт Петрівка, Іванівського району, Одеської області відносно її неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка не приділяє уваги фізичному та духовному розвитку, матеріальному забезпеченню своєї дитини , не забезпечує рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд , лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»№ 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, суд погоджується із підставою щодо позбавлення відповідача батьківських прав, яка зазначена позивачем , а саме: ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, яка позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язку щодо утримання дітей, та згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Позивачем по справі поставлена вимога про стягнення аліментів у розмірі ? частка від доходу. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON], [INFO] аліменти на користь опікуна або установи, де буде знаходитись дитина, на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини доходу , але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 20 березня 2014 року до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Дослідивши обставини справи та висновок служби у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації Одеської області суд вважає, що позов підлягає задоволенню . Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України , якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів , тому відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів судовий збір в дохід держави. Згідно з пунктом першим частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved