Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту та відсотках по кредиту за договором споживчого кредиту (пенсійний) ПД №739 від 13.09.2013 року, посилаючись на те, що 13.09.2013 року між [PERSON] та КС «Лозівський взаємний кредит» було укладено договір споживчого кредиту (пенсійний) ПД № 739 згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 10000 грн. під 54% річних, загальним строком користування 24 місяців, з обов`язком погасити кредит до 13.09.2015 року згідно графіку. 13.09.2013 між [PERSON] та КС «Лозівський взаємний кредит» було укладено Договір поруки №739/03, у відповідності до якого [PERSON] зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань [PERSON] за договором споживчого кредиту ДП №739 від 13.09.2013 року, в повному обсязі цих зобов`язань, а саме в сумі 10000 грн та відсотків за цим договором, а також можливих пені та неустойки. Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду від 13.11.2015 року по справі №629/3408/15-ц стягнуто з [PERSON] та [PERSON] заборгованість по кредиту за вересень 2014 року- вересень 2015 року включно у розмірі 6589,73 грн., суму заборгованості по відсотках за травень 2015 року- вересень 2015 року включно у розмірі 1844,90 грн., суму сплаченого судового збору по 121,80 грн. з кожного. Договором споживчого кредиту ПД №739 від 13.09.2013 року встановлено нарахування за прострочену суму платежу 90% річних. Сума заборгованості по відсотках із застосуванням процентної ставки 90% річних за березень 2016 року - січень 2019 року включно становить 6465,84 грн. На підставі вищевикладеного, просить стягнути з відповідачів вищевказану заборгованість, а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог. У разі неявки відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Лозівського міськрайонного суду Харківської області. Причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надали, також не подали відзив на позовну заяву та позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи тому у відповідності з вимогами ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 13 вересня 2013 року [PERSON] уклала договір споживчого кредиту ПД № 739 з КС «Лозівський взаємний кредит» та отримала кредит у розмірі 10000 грн. під 54 % річних, загальним строком користування на 24 місяців, з обов`язком погасити кредит до 13 вересня 2015 року згідно графіку. (а.с. 10, 11) 13 вересня 2013 року між відповідачем [PERSON] та Кредитною спілкою «Лозівський взаємний кредит» був укладений договір поруки № 739/03. У відповідності до даного договору відповідач [PERSON] зобов`язався відповідати перед Кредитором за виконання зобов`язань відповідачем [PERSON] в повному обсязі (а.с.11) 15 жовтня 2015 року заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду по справі № 629/3408/15-ц солідарно стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь КС «Лозівський взаємний кредит» заборгованість по сплаті кредиту за договором споживчого кредиту (пенсійний) ПД 739 від 13 вересня 2013 року за вересень 2014 року- вересень 2015 року включно у розмірі 6589,73 грн. та відсотки за травень 2015 року - вересень 2015 року включно у розмірі 1844,90 грн. та судові витрати у розмірі 121,80 грн. з кожного. (а.с. 52) Згідно Постанови про відкриття виконавчого провадження від 26 листопада 2015 року за виконавчим листом № 629/3408/15-ц було відкрите виконавче провадження. (а.с.53) Відповідно до довідки виданої КС «Лозівський взаємний кредит», станом на 17 листопада 2021 року заборгованість за виконавчим листом виданим Лозівським міськрайонним судом Харківської області по справі № 629/3408/15-ц була стягнута з боржників [PERSON] та [PERSON] в повному обсязі. (а.с.55) Згідно п. 3.1. Договору споживчого кредиту ПД № 739 від 13 вересня 2013 року плата за користування кредитом (проценти) становить 54% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня оформлення кредиту. В разі порушення строку погашення кредиту, але не раніше 1 числа місяця, наступного за місяцем, в якому повинно було відбутися погашення кредиту, на прострочену суму платежу нараховується 90% річних. Відповідно до Довідки про нарахування та сплату відсотків з застосуванням процентної ставки 90% річних за весь час прострочення Боржником платежів по січень 2019 року включно за період: березень 2016 року - січень 2019 року, що передбачено п. 3.1. Договору споживчого кредиту ПС № 739 від 13 вересня 2013 року та відповідає вимогам ч. 2 ст. 625 ЦК України. Заборгованість за несплаченими відсотками (90% річних) по кредиту за договором споживчого кредиту за березень 2016 року - січень 2019 року складає 6465,84 грн. (а.с. 12) Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За ч.ч.1, 2 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 05 березня 2019 року по справі № 5017/1987/2012, якщо проценти за неправомірне користування кредитом - це плата, яка встановлюється банком за користування кредитом після настання строку його погашення, та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені договором; якщо проценти за користування кредитом (тобто проценти за правомірне користування кредитом) не сплачуються у випадку сплати процентів за неправомірне користування кредитом. Правова позиція Верховного Суду у постанові по справі № 5017/1987/2012 зводиться до того, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Таким чином, з огляду на викладені висновки суд вважає, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою на підставі пунктів кредитного договору у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України. Також з висновку Верховної Палати ВС у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц слідує, що проценти за неправомірне користування чужими коштами передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України, не є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань, а є гарантією належного виконання зобов`язання. Тобто в розумінні Верховної Палати ВС ці проценти мають іншу самостійну правову природу ніж проценти за правомірне користування кредитом чи позикою (за статтями 1048 та 1054 ЦК України) які за правовою природою є винагородою за користування грошовими коштами. Судом встановлено, що зволікання відповідачів з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з них судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідачів сплати відсотків передбачених п 3.1 Договору кредиту, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Розподіляючи судові витрати судом враховується наступне. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить солідарно стягнути судовий збір з відповідачів. Проте, враховуючи роз`яснення, викладені у п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі по 1135 грн з кожного.

Outcome: approved