Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Представники позивачки просять суд усунути [PERSON] перешкоди в вільному користуванні, розпорядженні та володінні квартирою №3 по вул. Щербакова, 100 в м.Харкові, зобовязавши відповідачів не перешкоджати їй в оформленні права власності на вказану квартиру як самостійний обєкт нерухомого майна садибного типу. Також просять суд усунути [PERSON] перешкоди в отриманні можливості виготовити технічну документацію на земельну ділянку, на якій розташована її частина житла, а саме квартира [ADDRESS], шляхом визнання дій відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] незаконними в частині відмови спільного звернення до Департаменту земельних відносин. Крім того, просять суд визнати за позивачкою [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], яка складається з кімнати 3-4 розміром 15.1 кв.м., кухні 3-3 розміром 9.2 кв.м., санвузолу 3-2 розміром 3.2 кв.м., коридору 3-5 розміром 1.4 кв.м., загальною площею 28.9 кв.м., як окремий обєкт нерухомого майна садибного типу, що розміщений на земельній ділянці розміром 0.0223 га. Свої вимоги обґрунтовують тим, що відповідачі по справі порушують принципи добросусідства, в звязку з чим позивачка не може узаконити перепланування, які виконані в її квартирі і не може отримати земельну ділянку для обслуговування приватного житла. Для отримання дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки або проекту землеустрою необхідно звернення всіх зацікавлених співвласників домоволодіння. Відповідачі ігнорують право позивачки отримати і оформити частину земельної ділянки. Також представник позивачки в своєму уточненому позові посилається на те, що виконуючи ремонтні роботи та перепланування своєї квартири, позивачка не порушувала санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку, її квартира має окремий вхід, необхідну сукупність житлових та підсобних приміщень, окремі джерела та лічильники комунальних послуг, тобто частину вказаного житлового будинку можна виділити без втрати цільового призначення. [PERSON], її представник [PERSON] подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON], представник відповідачки [PERSON] проти позову заперечують посилаючись на те, що позивачка [PERSON] в період з травня 2012 року по жовтень 2013 року, як це видно із технічних паспортів, здійснила самочинну реконструкцію деяких приміщень, що знаходяться в її користуванні. Внаслідок цього змінилася загальна площа її квартири. Приміщення 1,2,3 були знесені повністю і на їх місці було самочинно побудовано приміщення 3-2 і 3-3. Крім того, на території домоволодіння мається гараж позивачки, який також є самочинною будівлею і не введений в експлуатацію в установленому законом порядку. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], представник Харківської міської ради і представник Департаменту земельних відносин Харківської міської ради в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Судом встановлено, що житловий будинок садибного типу по вул.Щербакова, 100 в м.Харкові відноситься до зблокованого житлового будинку квартирного типу, що складається з трьох квартир, кожна з яких має безпосередній вихід на приквартирну ділянку (т.1 а.с.207). За [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру № 1 вказаного будинку. За [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру № 2 вказаного будинку. За [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру № 3 вказаного будинку (т.1 а.с.22). Відповідно до договору купівлі продажу від 03.02.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №160, позивачка [PERSON] придбала у [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] житловою площею 15.1 кв.м., загальною площею 29.7 кв.м. і відповідно до витягу про державну реєстрацію прав, є власницею зазначеної квартири (т.1 а.с.15-17). Згідно до технічного паспорту на квартиру № 3 вказаного будинку (т.1 а.с.39-40), на час придбання вказаної квартири № 3 вона складалася з житлової кімнати 5 площею 15.1 кв.м., кухні 3 площею 4.9 кв.м., коридорів 1 і 4 площею 2.1 кв.м. і 1.4 кв.м., веранди 2 площею 6.2 кв.м. (т. 1 а.с.39-40). Станом на травень 2012 року в квартирі № 3 вказаного вище будинку було самочинно демонтовано приміщення кухні 3 площею 4.9 кв.м., коридор 1 площею 2.1 кв.м., веранду 2 площею 6.2 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на вказане домоволодіння, виготовленим 08.05.2012 року (т.1 а.с.193-199). Згідно до плану будинку і експлікації вказані приміщення взагалі не відображені як існуючі. Тобто, станом на травень 2012 року загальна площа квартири № 3 складала 16.5 кв.м. Згідно до технічного паспорту на вказаний вище садибний будинок, виготовленого 22.10.2013 року (т.1 а.с.18-21), до житлового будинку А1 зі сторони квартири 3 вказаного будинку було самочинно прибудовано приміщення санвузолу 3-2 площею 3.2 кв.м., кіхні 3-3 площею 9.2 кв.м., тобто прибудову а8, внаслідок чого загальна площа квартири № 3 склала 28.9 кв.м. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи (т.1 а.с.201-211), в період з 16.04.2010 року по 22.10.2013 року в квартирі № 3 вказаного будинку була проведена реконструкція, а саме: демонтовано коридор і веранду з кухнею та побудовано із заміною конструктивних елементів фундаменту, стін перекриття та даху нові приміщення. Із матеріалів справи видно, що вказана вище реконструкція квартири № 3 була проведена самочинно, без належно затвердженого проекту. Згідно вказаного вище висновку експертизи, будівельні роботи по реконструкції не суперечать вимогам ДБН лише в частині обємно-планувального рішення. Позивачка [PERSON] не надала суду докази того, що вона в установленому законом порядку ввела в експлуатацію самочинно реконструйовані приміщення, зверталася до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 15.10.2012 року (т.1 а.с.10-12) за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було визнано право власності по 25/400 частин за кожним на самочинно збудовану прибудову літ. «А1-1», прибудову літ. «а6» до вказаного вище житлового будинку, а також на надвірні будівлі. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15.05.2014 року вказане вище рішення райсуду від 15.10.2012 року було скасовано і було відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на самочинно збудовані приміщення та надвірні будівлі. Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 28.09.2012 року про визнання за [PERSON] права власності на самочинно збудований гараж літ. «Т» по вул..Щербакова, 100 в м.Харкові, також було скасовано ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05.06.2014 року (т.1 а.с.88), і вказаний гараж набув статусу самочинної будівлі, яка до даного часу не введена в експлуатацію в установленому законом порядку. Таким чином, житлова прибудова літ. «А1-1», прибудови літ. «а6», «а7», сарай літ «Н», гараж літ. «Т» по вул..Щербакова, 100 в м.Харкові є самочинними будівлями, в установленому законом порядку не введені в експлуатацію (а.с.22). Вирішуючи спір по даній справі суд у відповідності до ст.360-7 ЦПК України враховує висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 04.12.2013 року №6-130цс13. Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий обєкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння обєкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію обєктів нерухомого майна для реєстрації прав на них». Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 N 55. Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції № 55 передбачено, що не підлягають поділу обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) обєкти нерухомого майна. Питання щодо поділу обєктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України. Так, враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є обєктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво обєкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Суд враховує, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а й обєкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій обєкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності . Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1.Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146 (далі Методичні рекомендації № 146). Поняття реконструкції обєкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.222009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі ДБН), відповідно до якого реконструкція це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146). При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) обєкти нерухомого майна. Таким чином, за змістом статей 357, 376, розділу 3.4. Методичних рекомендацій № 146, пункту 3 ДБН власник може самостійно здійснювати такі переобладнання обєкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб. З урахуванням вищевикладеного, що позивачка [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на самочинно реконструйовані приміщення кухні 3-3 розміром 9.2 кв.м., санвузолу 3-2 розміром 3.2 кв.м., які реконструйовано без одержаного дозволу органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, що ці приміщення реконструйовано самочинно, не прийнято в експлуатацію в установленому законом порядку, що [PERSON] не зверталася до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS], яка складається з кімнати 3-4 розміром 15.1 кв.м., кухні 3-3 розміром 9.2 кв.м., санвузолу 3-2 розміром 3.2 кв.м., коридору 3-5 розміром 1.4 кв.м., загальною площею 28.9 кв.м., як окремий обєкт нерухомого майна садибного типу, що розміщений на земельній ділянці розміром 0.0223 га. Відмовляючи в задоволенні вказаних вище позовних вимог суд враховує і вищевикладені висновки про те, що самочинно збудоване нерухоме майно не є обєктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. Так, квартири [ADDRESS].Щербакова, 100 в м.Харкові мають самочинні прибудови, які не прийнято в експлуатацію в установленому законом порядку. Також не підлягають задоволенню, як не обґрунтовані і не доказані, позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в вільному користуванні, розпорядженні та володінні квартирою №3 по вул.Щербакова, 100 в м.Харкові, про зобовязання відповідачів не перешкоджати в оформленні права власності на вказану квартиру як самостійний обєкт нерухомого майна садибного типу, про усунення перешкод в отриманні можливості виготовити технічну документацію на земельну ділянку, на якій розташована її частина житла, про визнання незаконним дій відповідачів в частині відмови спільного звернення до Департаменту земельних відносин. Позивачка [PERSON] та її представники не надали суду належні і допустимі докази того, що відповідачі своїми неправомірними діями або неправомірною бездіяльністю перешкоджають їй в здійсненні права власності на квартиру № 3, що вони перешкоджають їй в оформленні права власності на квартиру. Відповідно до ч.1 ст.358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Не бажання відповідачів разом із [PERSON] звертатися до Департаменту земельних відносин, не свідчить про не правомірну бездіяльність відповідачів. [PERSON] не доказала, що відповідачі неправомірно перешкоджають їй в отриманні можливості виготовити технічну документацію на земельну ділянку. З урахуванням вищевикладеного, суд відмовляє в задоволенні всіх позовних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed