Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» Новак А.А. звернувся до суду із указаним вище позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 161/СПД-002 від 12.12.2007 року з [PERSON] в сумі 42460,41 гривень та вирішити питання про розподіл судових витрат. На обґрунтування позову зазначив, що 12.12.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та фізичною особою [PERSON] укладено Договір кредиту № 161/СПД-002, згідно з яким відповідачу було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, та цільового характеру використання грошові кошти. Відповідно до умов п.1.1. надання кредиту здійснювалось одним траншем у сумі 10000,00 доларів США , зі сплатою 13,5% річних. Відповідно до п. 1.2. договору кредиту, кредит надавався відповідачу на поточні потреби. Зобов'язання позивача, визначені у договорі кредиту, а саме п. 3.1.1., були виконані належним чином та в повному обсязі, що підтверджується випискою про рух коштів по особовому рахунку. В порушення умов договору кредиту, відповідач протягом тривалого часу не здійснює погашення процентів за користування кредитом у встановлений термін. Однак Позичальником не було виконано свої зобов'язання за Кредитним договором перед Банком. В результаті порушення умов Кредитного договору № 161/СПД-002 від 12.12.2007 року, станом на 03.03.2016 року, згідно розрахунку заборгованості по кредиту загальний розмір заборгованості складає 1583 (одна тисяча п'ятсот вісімдесят три) дол. США 71 центів, що станом на 03.03.2016 року, еквівалентно 42 460,41 грн. і яка складається з: Заборгованість за кредитом 1233 (одна тисяча двісті тридцять три) дол. США 55 цента, що еквівалентно 33 072,42 грн.; Заборгованість за відсотками 280 (двісті вісімдесят) дол. США 61 центів, що еквівалентно 7 523,36 грн.; Розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 69 (шістдесят дев'ять ) дол. США 55 центів, що еквівалентно 1 864,63 грн. На підставі викладеного позивач звернувся до суду та просив позов задовольнити, стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та сплачений судовий збір. Представником позивача суду подано заяву про розгляд справи у його відсутність із зазначенням про підтримання позовних вимог в повному обсязі. З заяви представника позивача також вбачається, що останній не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. В своїй заяві представник позивача просив також стягнути судові витрати, пов'язані з розглядом справи у зв'язку з опублікуванням оголошення про виклик відповідача у пресі в розмірі 630,00 грн. Суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи належним чином був повідомлений, шляхом опублікування оголошення про виклик відповідача в газеті «Урядовий кур'єр» № 146 від 05 серпня 2016 року. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини з зобов'язального права. Судом встановлено наступне. 12.12.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та фізичною особою [PERSON] укладено Договір кредиту № 161/СПД-002. Згідно п. 1.2.2. статуту Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (нова редакція), Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» є правонаступником щодо всіх прав та обов'язків Акціонерно - комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», створеного в організаційно- правовій формі відкритого акціонерного товариства (а.с. 17). Відповідно до умов п. 1.1. договору кредиту, Банк надає Відповідачу кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 10000 (десять тисяч) доларів США 00 центів, зі сплатою Позичальником 13,5 (тринадцять цілих п'ять десятих) процентів річних та комісій, з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 11 грудня 2017 року, а Позичальник повертає кредит і сплачує за його користування відсотки. Відповідно до п. 1.3. договору кредиту, в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань перед кредитором за цим договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог кредитора за договором, кредитор укладає з позичальником та майновим поручителем фізичною особою [PERSON] іпотечний договір № 161/СПД-002 від 12 грудня 2007 року за умовами якого [PERSON] передає кредитору в заставу нерухоме майно, а саме: будівлю літ. А, загальною площею 119,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Заставна вартість: 65 650,00 гривень. Власник: [PERSON]. Відповідно до п. 2.1. договору кредиту, надання кредиту на цілі, зазначені в п. 1.2. цього договору, проводиться після укладення договору, вказаного в п. 1.3. цього договору, шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку № [NUMBER] в Донецькій обласній філії АКБ «Укрсоцбанк» на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] в Донецькій обласній філії АКБ «Укрсоцбанк», на підставі письмової заяви позичальника. Відповідно до п. 2.2. договору кредиту, кредит вважається наданим в момент (день) списання суми кредиту з позичкового рахунку, зазначеного в п. 2.1. цього договору, на підставі письмової/х заяви/в позичальника. Відповідно до п.1.2. кредитного договору, кредит надається позичальнику на поточні потреби. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Частиною 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно ст.ст. 546, 549, 550 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530,631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позивач умови кредитного договору виконав і надав відповідачу кредитні кошти в сумі 10,000 доларів США, що підтверджується випискою по рахунку [NUMBER] за період з 01.01.2007 по 05.04.2016 (а.с.6). Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.4-5), [PERSON] належним чином не виконувала зобов'язання за договором з погашення кредиту, процентів за користування кредитом. Згідно розрахунку, наданого позивачем (а.с.4-5), заборгованість [PERSON] перед позивачем за кредитним договором № 161/СПД-002 від 12.12.2007 року станом на 03.03.2016 року становить 1583,71 Доларів США, яка складається з наступного: 1233,55 доларів США - заборгованість за кредитом; 280,61 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом 69,55 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, згідно ч. 2 ст. 61 ЦПК України. Офіційний курс гривні до іноземних валют, встановлений Національним банком України є загальновідомим. НБУ 03.03.2016 року встановлено офіційний курс гривні до долара США в розмірі: 1 дол. США = 26,8108 гривень. Таким чином, заборгованість за кредитно-заставним договором № 161/СПД-002 від 12.12.2007 року станом на 03.03.2016 року становить: 1233,55 доларів США - заборгованість за кредитом, що еквівалентно 33072,42 грн. 280,61 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, що еквівалентно 7523,36 грн. 69,55 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, що еквівалентно 1864,63 грн. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач є зареєстрованим за адресою [ADDRESS], що підтверджується копією паспорта відповідача (а.с.13-14). Враховуючи наведене, суд вважає, що на договірні правовідносини між сторонами у справі розповсюджується дія Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що проводять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, до таких населених пунктів віднесено і м. Харцизьк Донецької обл., де зареєстрований відповідач. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені за період з 14.04.2014 року по 03.03.2016 року задоволенню не підлягають на підставі ст..2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» З розрахунку заборгованості вбачається, що пеня в розмірі 69,55 доларів США є нарахованою після 14.04.2014 року, тобто є такою що не підлягає стягненню відповідно до ЗУ від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Зважаючи на викладене, розмір заборгованості за кредитним договором, яка підлягає задоволенню в даному випадку становить 1514,16 доларів США, з яких 1233,55 доларів США - заборгованість за кредитом; 280,61 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом. В решті позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» необхідно відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п.36 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Враховуючи вищевказані положення ЦПК України, а також роз'яснення постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1317,51 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (95,61 %). Решту судового збору в сумі 60,49 гривень слід залишити за позивачем. Крім цього, з відповідача підлягає стягненню витрати, пов'язані з розглядом справи у зв'язку з опублікуванням оголошення про виклик відповідача у пресі в розмірі 630,00 грн., що також підтверджується матеріалами справи.

Outcome: partial