Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

Представник позивача 24.12.2019 р. звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи тим, що позивач та [PERSON] проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2016 року і по даний час. За період спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] перебувала з 04.07.2015 року в зареєстрованому шлюбі [PERSON] , який рішенням Святошинського районного суду м. Київ від 19.09.2019 року визнано недійсним. Отримавши рішення суду про визнання шлюбу недійсним та скасування його державної реєстрації з моменту укладення, тобто з 04.07.2015 року, [PERSON] та [PERSON] звернулись до Ватутінського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Черкаській області з заявою про реєстрацію народження сина [PERSON] з записом батьком дитини [PERSON] , посилаючись на те, що фіктивний шлюб між [PERSON] та [PERSON] визнаний таким з дати укладення, а тому, вимоги про реєстрацію дитини на чоловіка з яким мати перебуває у шлюбі до даного випадку не відноситься, адже [PERSON] народжений у 2019 році а шлюб недійсний з 2015 року. Незважаючи на вказані обставини, орган ДРАЦС відмовився приймати заяву батьків про реєстрацію народження дитини. [PERSON] без відома позивача, здійснила реєстрацію народження [PERSON] , записавши батьком дитини відповідача [PERSON] , чим допустила порушення прав біологічного батька дитини на батьківство. Просив позов задовольнити. Ухвалою суду від 17.01.2020 р. відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 13.02.2020 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-сайті Ватутінського міського суду Черкаської області http://court.gov.ua/sud2301/,розміщеному на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, у судове засідання повторно не з`явився, відзив до суду не подав, поважність причини неявки суду не повідомив. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечила. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі фактичні обставини, та визначений зміст спірних правовідносин сторін. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували з 04.07.2015 р. у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.09.2019 року (а.с.14-15), визнано недійсним з моменту його укладення та скасовано актовий запис у Книзі реєстрації актів про шлюб. Згідно повідомлення Шевченківським районним у м. Києві відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві було анульовано актовий запис №887 про шлюб громадян [PERSON] та [PERSON] , складений 04.07.2015 р. (а.с. 16). Як вбачається з акту депутата Ватутінської міської ради Черкаської області від 20.11.2019 року (а.с.) [PERSON] та [PERSON] з 2016 року проживають однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17) Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 18.12.2019 р. Ватутінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Черкаській області, [PERSON] , [INFO] , народився в м. Черкаси, його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно ст. 122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Згідно до ст. 133 Сімейного кодексу України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Відповідно до положень статті 47 цього Кодексу недійсність шлюбу не впливає на обсяг взаємних прав та обов`язків батьків і дитини, яка народилася у цьому шлюбі. Положеннями ч. 3 ст. 122 СК України передбачено, що подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Тобто, можливість зареєструвати позивача батьком дитини законом передбачена, але, через те, що місце перебування відповідача [PERSON] невідоме, вчинити такі дії неможливо. Згідно ч. 1 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Згідно ч. 3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Згідно п. 6.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини (п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У преамбулі Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», якою сім`я визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Відповідно до положень ст.. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved