Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , яка діє за довіреністю звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу - [PERSON] про визнання довіреності удаваним правочином, застосування правил щодо договору купівлі-продажу автомобіля , визнання права власності та звільнення майна з -під арешту . Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що 15.04.2011 року [PERSON] придбав у [PERSON], належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії РСА № 0145152, виданого Ужгородським МРЕВ 28.03.2006 року, автомобіль марки ВАЗ 2107, тип ТЗ - легковий седан -В, 2006 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] за 5000 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 39 965 гривень за курсом НБУ на день подання позову в суд. Відповідачем [PERSON] була написана на ім'я позивача розписка про отримання 5000 доларів США. Для зменшення витрат зі сплати коштів пов'язаних з перереєстрацією автомобіля за домовленістю з позивачем [PERSON] надав позивачу [PERSON] довіреність, посвідчену приватним нотаріусом 15 квітня 2011 року, якою надав право позивачу розпоряджатися, експлуатувати та відчужувати автомобіль марки ВАЗ 2107, тип ТЗ - легковий седан -В, 2006 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Представник позивача вважає, що 15 квітня 2011 року сторонами фактично був укладений договір купівлі- продажу автомобіля . Позивач [PERSON] безперешкодно користувався автомобілем як своєю власністю, за власні кошти здійснював технічне обслуговування автомобіля, займається його ремонтом. З посиланням на норми ст. 235 ЦПК України , позивач вважає, що під довіреністю від 15 квітня 2011 року приховувався договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки справжня воля сторін була направлена саме на укладання даного договору у відповідності до ст. 655 ЦК України. Відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] було передано майно у вигляді автомобіля, а він передав йому грошові кошти за даний автомобіль, що підтверджується розпискою. Позивач вважає, що це доказ того, що між ними був дійсно укладений договір купівлі-продажу. Позивачу стало відомо, що автомобіль був арештований на підставі постанови державного виконавця МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції у виконавчому провадженні № 29375782 від 07.11.2011 року . З посиланням на норми ст . 41 Конституції України , якою встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а також з посиланням на приписи ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» вказує на те, що накладення арешту на автомобіль порушує право позивача, який фактично являється його власником. З посиланням на вище викладені обставини, а також на норми ст. 41 Конституції України, приписи ст.ст. 202,235,321,328,655 ЦК України, ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» просить постановити рішення, яким визнати довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу 15.04.2011 р. за №786, видану [PERSON] на ім'я [PERSON] на право розпорядження автомобілем марки ВАЗ 2107, тип ТЗ - легковий седан -В, 2006 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] удаваним правочином та застосувати до нього правила щодо договору купівлі - продажу. Визнати за [PERSON] право власності на автомобіль ВАЗ 2107, тип ТЗ - легковий седан -В, 2006 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Звільнити автомобіль марки ВАЗ 2107, тип ТЗ - легковий седан -В, 2006 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] з-під арешту. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові . Зокрема пояснив, що між ним та [PERSON] фактично був укладений договір купівлі - продажу автомобіля марки ВАЗ 2107 реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] передав йому автомобіль, а він передав йому грошові кошти за даний автомобіль в сумі 5000 доларів США, що підтверджується розпискою. Договір купівлі - продажу не був оформлений в зв'язку з відсутністю коштів у відповідача та у нього на зняття з обліку транспортного засобу та взяття його на облік, факт купівлі - продажу автомобіля марки ВАЗ 2107, реєстраційний номер [NUMBER] був оформлений довіреністю посвідченою приватним нотаріусом виданою [PERSON] на його ім'я на право розпорядження автомобілем. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило. Представник відповідача МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позову, пояснив , що в межах виконавчого провадження № 29375782, постановою державного виконвця було накладено арешт на все майно , що належить [PERSON] В подальші судові засідання представник не з'явився, у своєму письмовому клопотанні просив розглянути справу у його відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак у своєму письмовому клопотанні просила розглянути справу у її відсутності. З заяви вбачається, що нею 15 квітня 2011 року за № 786 посвідчено довіреність від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] на розпорядження транспортним засобом марки ВАЗ 2107 ,реєстраційний номер [NUMBER] строком на 5 років, до 15.04.2016 року. Станом на 17.02.2014 року дію довіреності не припинено. Ухвалою суду від 24.01.2014 року до участі у справі в якості співвідповідачів залучено ПАТ «Альфа Банк», ТОВ «Кредитні ініціативи». Представники ПАТ «Альфа Банк», ТОВ «Кредитні ініціативи» в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляли, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. В судовому засіданні встановлено, що 15квітня 2011 року [PERSON] на ім'я позивача [PERSON] надав довіреність посвідчену приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу - [PERSON] за №786 на управління та розпорядження автомобілем марки ВАЗ 2107, тип ТЗ - легковий седан -В, 2006 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] , строк дії якої до 15.04.2016 року. В межах строку даної довіреності позивачу надано право зняти транспортний засіб з обліку Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] було передано майно у вигляді автомобіля, а він передав йому грошові кошти за даний автомобіль, що підтверджується розпискою. Згідно з розпискою від 15.04.2011 року (а.с.9) оригінал якої досліджено в судовому засіданні, [PERSON] отримав від [PERSON] 5000 доларів США за проданий автомобіль марки ВАЗ 2107, тип ТЗ - легковий седан -В, 2006 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] видане Ужгородським МРЕВ автомобіль марки ВАЗ 2107, тип ТЗ - легковий седан -В, 2006 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] належить [PERSON]. /а.с. 10/ Судом встановлено, що вищевказаний автомобіль арештований на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах виконавчого провадження № 29375782 від 07.11.2011 року відповідно до виконавчого листа від 29.07.2010 року, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова на підставі рішення про стягнення в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 79 139,16 гривень. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Принцип свободи договору передбачає, як це закріплено у ст.627 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента. Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Приписами статті 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Варто також зазначити, що у п.25 Постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Пленумом Верховного Суду України надано роз'яснення про те, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 14 листопада 2012 року по справі № 6-133цс12 за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України - відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Таким чином, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору та з'ясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме. При укладенні удаваного правочину волевиявлення учасників правочину (як зовнішній прояв волі) не відповідає їх внутрішній волі. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Судом встановлено , що дійсна воля сторін при укладенні правочину видачі довіреності була спрямована на укладення договору купівлі - продажу, таким чином укладений правочин видачі довіреності на право розпорядження автомобілем був укладений з метою приховати іншу угоду , а саме договір купівлі - продажу автомобіля. При укладенні удаваного правочину волевиявлення сторін (як зовнішній прояв волі) не відповідає їх внутрішній волі. З огляду на вищезазначені положення чинного законодавства, виходячи з характеру спору і суб'єктного складу сторін у даній справі, суд вважає, що при укладенні удаваного правочину видачі довіреності волевиявлення сторін (як зовнішній прояв волі) не відповідало їх внутрішній волі, укладений правочин видачі довіреності на право розпорядження автомобілем був укладений з метою приховати іншу угоду , а саме саме договір купівлі - продажу автомобіля , а тому фактично був укладений договір купівлі- продажу автомобіля , із досягненням згоди з усіх істотних умов, які притаманні договору купівлі-продажу, зокрема, щодо ціни товару, порядку його передачі, використання, оформлення, а тому фактично між сторонами 15.04.2011 року було укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ 2107, тип ТЗ - легковий седан -В, 2006 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] за яким відповідач [PERSON] був продавцем, а позивач [PERSON] - покупцем, що стверджується зокрема розпискою від 15.04.2011 року згідно якої [PERSON] отримав від [PERSON] 5000 доларів США за проданий автомобіль марки ВАЗ 2107, тип ТЗ - легковий седан -В, 2006 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що і є доказом того що між сторонами фактично був укладений договір купівлі - продажу, а тому довіреність слід визнати удаваним правочином та визнати укладеним 15.04.2011 року між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі - продажу автомобіля. Оскільки наявні підстави для визнання довіреності удаваним правочином, то і наявні підстави для задоволення вимог про визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся, та визнання права власності на автомобіль. Окрім вимог про визнання довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу 15.04.2011 р. за №786, видану [PERSON] на ім'я [PERSON] на право розпорядження автомобілем марки ВАЗ 2107, тип ТЗ - легковий седан -В, 2006 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] удаваним правочином , застосування до нього правил щодо договору купівлі - продажу, визнання за [PERSON] право власності на автомобіль, позивач заявляв вимогу і про звільнення автомобіля марки ВАЗ 2107, тип ТЗ - легковий седан -В, 2006 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] з-під арешту. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 391 ЦК України особа має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання довіреності удаваним правочином, визнання укладеним договору купівлі-продажу автомобіля , визнання права власності та звільнення майна з -під арешту є обгрунтованими і такими що підлягають до задоволення, оскільки обставини на які посилався позивач знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved