Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 25605 (двадцять п'ять тисяч шістсот п'ять) грн. 41 коп., мотивуючи свій позов тим, що відповідачка відповідно до укладеного договору № б/н від 22.10.2010 року отримала кредит від ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 7000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, проте не виконувала належним чином зобов'язання укладеного договору, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість у вищевказаній сумі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позов підтримав, просить задоволити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоч про час і місце судового розгляду повідомленна у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив і не надійшла заяви про розгляд справи за його відсутності, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можна провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору №б/н від 22.10.2010 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема з розрахунку заборгованості відповідач не надавав банку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, чим порушив умови кредитного договору, внаслідок чого, станом на 31.01.2016р. загальна заборгованість по кредиту становить 25605 (двадцять п'ять тисяч шістсот п'ять) грн. 41 коп., яка складається з наступного: - 6674,86 грн. - заборгованість за кредитом; - 15734, 05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1500, 00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1195,50 грн. - штраф(процентна частина). В силу ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вимог закону. Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання,несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідачкою в даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов'язання. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 527,530, 611, 612, ч.1,2 ст.614, 625, 1054 ЦК України,

Outcome: approved