Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Левіт С.О. звернувся до суду з позовною заявою 18.06.2019 року, в якій просить суд: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо [PERSON] [INFO] ; встановити опіку над малолітньою [PERSON] , [INFO] , призначивши опікуном [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що він є батьком [PERSON] , яка 07.11.2004 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] , який розірвано 13.04.2009 року . Від шлюбу в них народилась [PERSON] , яка є рідною онукою позивача. Між його донькою та [PERSON] склалися неприязні відносини та він неодноразово зазначав, що [PERSON] не є його донькою. Під час шлюбу відповідач батьківської турботи не проявляв, ухилявся від виконання батькіських обов`язків та вчиняв неправомірні дії по відношенню до матері дитини. Після розірвання шлюбу його донька [PERSON] разом з онукою [PERSON] мешкали разом з ним у квартирі, яка належить на праві приватної власності його дружині [PERSON] . Відповідач тривалий час мешкав у сусідньому під`їзді у квартирі, яка належала сестрі відповідача разом з співмешканкою та її сином, оскільки власності він не має. Відповідач офіційно працює у майстерні по ремонту взуття та отримує дохід. Відповідач з донькою [PERSON] не спілкувався, не цікався її життям жодним чином, хоча сплачував аліменти за рішенням суду, однак зі сплати аліментів неодноразово виникала заборгованість. [INFO] померла донька позивача. Після смерті доньки позивач звернувся до органу опіки із заявою про призначення його опікуном над малолітньою онукою, однак йому було відмолено, оскільки призначення його опікуном можливе лише за умови позбавлення батьківських прав [PERSON] . У грудні 2013 року він звернувся до суду, однак рішенням Саксаганського районного суд м. Кривого Рогу від 04.08.2014 року у позові було відмовлено, а зустрічний позов [PERSON] про відібрання дитини задоволено. Після винесення рішення минуло 5 років та вказаний період часу в житті дитини нічого не змінилось, дитина продовжує проживати з позивачем та його дружиною. Вони повністю забезпечують усі матеріальні потреби та потреби у духовному та культурному вихованн дитини. Відповідач по справі після рішення суду не вмів або не бажав налагодити стосунки з дитиною та під час поодиноких відвідин дитини за свідченням педагога дитина з переляку ховалась під парту. Крім як отримати виконавчий лист про примусове відібрання дитини відповідач інших дій не вчиняв, з дитиною контактів не налагодив. Позивач з дружиною та онукою переїхала до інгулецького району та онука [PERSON] навчається за місцем проживання в Криворізькій загальноосвітній школі №92. Позивач має можливість та намір і в подальшому надавати онуці місце проживання, забезпечувати її та займатись її вихованням. Він вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача відповідає інтересам дитини, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківського обов`язку. Вони з дружиною дуже люблять онуку, а вона їх, а з відповідачем дитина ніколи не спілкувалась та він є для неї сторонньою людиною. Крім того, у зв`язку зі смертю матері позивач прагне бути опікуном онуки, він зобов`язується після встановлення опіки одразу зареєструвати дитину. Позивач має житло, матеріально забезпечений отримує пенсює 8701,43 грн. та його дружина отримує заробітну плату у розмір 4000 грн., сукупний дохід дозволить забезпечувати онуку, а відповідач отримує мінімальну заробітну плату. Будь-якими хронічними захворюваннями він та члени сімї не хворіють. Оскільки вказані обставини в їх сукупності, на переконання позивача, є свідченням свідомого та умисного усунення відповідача від виконання покладених на нього батьківських обов`язків, у зв`язку з чим з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів малолітньої дитини, вона просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав та призначити [PERSON] опікуном. Ухвалою суду від 22.10.2019 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.46-47). Ухвалою суду від 14.04.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 99-100). Позивачем заявлено клопотання витребування висновку про можливість виконання обов`язків опікута та акт обстеження побутових умов, яке задоволено ухвалою суду від 13.01.2020 року (а.с.67-69). Присутній в судовому засіданні позивач та його представник пред`явлені вимоги підтримали, наполягаючи на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. В подальшому правом на участь в судовому засіданні не скористались, представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання викликався у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Відзив на позов у встановлений судом строк не подав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] не заперечувала проти задоволення позову з урахуванням наданого висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Розгляд справи просить провести за її відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] щодо вирішення справи покладалась на розсуд суду. Розгляд справи просить провести за її відсутності. Оцінюючи характер процесу, важливість предмета розгляду, який стосується захисту інтересів малолітніх дітей, з метою дотримання строків розгляду справи суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності відповідача в заочному порядку з урахуванням згоди позивача, на підставі наявних доказів. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію учасників справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі зареєстрованому управлінням юстиції м. Кривого Рогу (а.с. 13). Від шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 14), що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.14). [PERSON] та його дружина [PERSON] є батьками [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 12) та свідоцтвом про одруження згідно якого змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » та відповідно дідом та бабусею неповнолітньої [PERSON] , яка проживає з ними без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , яка належить на підставі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] (а.с. 23,24). [INFO] померла мати дитини [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 15). [PERSON] з ними не проживає, участь у вихованні доньки не приймає. Як слідує з характеристики з навчальних закладів (а.с.19, 20, 21), [PERSON] була ученицею КЗШ І-ІІІ ступенів №19 та є ученицею КЗШ І-ІІ ступенів №92. Дідусь та бабуся приділяють належну увагу вихованню онуки, систематично відвідують батьківська збори, [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає, зв`язок з класним керівником не підтримує . Відповідно до психолого-педагогічних характеристики з навчальних закладів дівчинка проживає з бабусею та дідусем, які займаються її вихованням та між ними дружні та довірливі стосунки. [PERSON] програмовим матеріалом володіє на достатньому рівні, зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, уважна учениця. Виявляє зацікавлення ддо навчання. Має довільну змішану пам`ять, виявляє образне мислення, має добрий загальний розвиток. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно, правила поведінки свідомо виконує. Дівчина товариська. В свою чергу, [PERSON] отримує щомісячно пенсію у розмірі 7480,81-8701,43 грн., що підтверджується довідкою про доходи (а.с.18) та бабуся [PERSON] працює на ТВО «Полстар» та отримує заробітну плату (а.с. 22). Таким чином, суд приходить до висновку, що протягом останніх років [PERSON] самостійно займається вихованням онуки [PERSON] , її матеріальним забезпеченням, навчанням. Зазначені обставини суд розцінює як свідчення незацікавленості відповідача життям, здоров`ям, матеріальним благополуччям та майбутнім його неповнолітньої доньки, фактично умисне самоусунунення від виконання батьківських обов`язків, що суд розцінює як свідоме нехтуванням їх виконанням. Відповідно до ч.1 ст.141, ст.150 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан. У силу вимог ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч.1 ст.164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому, в розумінні п.п.15, 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, який узгоджується з нормами ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні №39948/06 від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначив, що «… розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв`язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання…». Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ № 866 від 24.09.2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Згідно з висновку від 09.07.2020 року №10/39-2741 виконкому Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої доньки [PERSON] , оскільки [PERSON] уникає спілкування з суб`єктами соціальної роботи, ігнорує запрошення до служби у справах дітей виконкому районної ради і Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, він самоусунувся від виховання дитини, хоча мешкав у сусідньому під`їзді з дитиною, постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23.04.2018 року [PERSON] притягнуто до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП за психологічне насилля в сім`ї. В контексті приписів ч.6 ст.19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов`язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Так, суд погоджується із зазначеними висновком про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання ним батьківських обов`язків. При цьому така поведінка [PERSON] є винною та свідомою. Провівши аналіз життя відповідача, з огляду на відсутність даних щодо офіційного місця роботи, характеризуючи дані, його ставлення до доньки, пасивне відношення до неї, відсутність тенденції до виправлення, суд приходить до висновку, що застосування до відповідача крайніх заходів у виді позбавлення його батьківських прав в даному випадку є доречним і достатнім з урахуванням обсягу наявних доказів. Поміж іншим, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на передбачене ст.169 СК України її право на поновлення батьківських прав в судовому порядку після зміни її поведінки як особи, позбавленої батьківських прав, обставин, що були підставою для її позбавлення батьківських прав з переосмисленням її ставлення до дітей. Крім того, відповідно до ст.243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом. Як слідує з висновку від 02.03.2020 року №292 виконкому Інгулецької районної у місті ради встановлення опіки є доцільним, а [PERSON] може бути опікуном малолітньої [PERSON] та встановлення опіки відповідає інтересам дитини (а.с. 81-82). Підстав, передбачених ст.212 СК України, які б унеможливлювали призначення [PERSON] опікуном в ході судового розгляду не встановлено, натомість його поведінка та інтереси не суперечать інтересам малолітньої [PERSON] . Враховуючи викладене, суд вважає доцільним встановленням опіки на [PERSON] з призначенням опікуном її дідуся [PERSON] , у зв`язку з чим пред`явлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в силу ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 768,40 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору за пред`явлення немайнової вимоги та судові витрати, на правничу допомогу, в розмірі 10000,00 грн. (документально підтверджені),а також стягнути з відповідача в дохід держави 768,40 грн. судового збору за пред`явлення другої немайнової вимоги. У порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved