Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Матвійчук Г.І. звернувся в суд з позовом до Затишанської селищної ради Захарівського району Одеської області, в якому просить визнати за позивачем право власності на ј частку в праві власності у порядку спадкування за заповітом посвідченим секретарем Затишанської селищної ради Фрунзівського району (нині Захарівського) Кошелевою Т.І. 04 лютого 2009 року після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] на земельну ділянку площею 4,81 гектарів, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Затишанської селищної ради Захарівського району Одеської області, масив № 30 , ділянка № [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] у смт. Затишшя Фрунзівського району Одеської області помер батько позивача - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме право власності на земельну ділянку площею 4,81 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Затишанської селищної ради Захарівського району Одеської області, масив № 30 , ділянка № [NUMBER] . Проте позивач не може оформити свої спадкові права шляхом отримання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, через те, що згідно матеріалів спадкової справи №27/2010 на майно [PERSON] , 1927 року народження, який помер [INFO], в заповіті, що посвідчений Кошелєвою Т.І., секретарем Затишанської селищної ради Фрунзівського району Одеської області 04 лютого 2009 року і зареєстрованого в реєстрі за № 1, відсутня інформація про спадкоємця на 1/4 частку земельної ділянки, який доглядав спадкодавця. За таких обставин, позивач позбавлений можливості оформити в нотаріальному порядку свої спадкові права на земельну ділянку. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, надавши суду заяву, в якій вказали, що повністю підтримують позовні вимоги, просить суд розглядати справу за їх відсутності. Представник відповідача Затишанської селищної ради Захарівського району Одеської області у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справу за його відсутності. Вирішення даної справи залишає на розсуд суду. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] помер в селищі Затишшя Фрунзівського району Одеської області батько позивача - [PERSON] , про що 01.09.2009 року складено відповідний актовий запис за № 60, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке Затишанською селищною радою Фрунзівського району Одеської області 03.09.2009 року (а.с. 4). Родинні відносини між позивачем та батьком підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис складено 26.03.1953 року № 594, в якому батьком вказаний [PERSON] (а.с. 5). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: право власності на земельну ділянку площею 4,81 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Затишанської селищної ради Фрунзівського району Одеської області, масив № 30 , ділянка № [NUMBER] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 660935 від 02.06.2009 року (а.с. 13). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК). Спадкодавець розподілив все своє майно на чотири рівних частини: по одній частині синам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та одну частину заповів тому із синів, який надастьйому догляд до його смерті, що підтверджується копією заповіту посвідченого Кошелєвою Т.І., секретарем Затишанської селищної ради Фрунзівського району Одеської області 04 лютого 2009 року і зареєстрованого в реєстрі за № 1, наявного в матеріалах спадкової справи № 02-14 (а.с. 32). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька у розмірі 2/4 частки земельної ділянки та 1/4 частки земельної ділянки згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.7-10). Згідно із ст. 1261 ЦК до першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, у тому числі народжені після його смерті, другий з подружжя, який пережив спадкодавця, а також батьки спадкодавця. За загальними положеннями про спадкування право на спадкування виникає у день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1223, 1270 ЦК). Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємцями за законом першої черги є лише діти спадкодавця. Позивач прийняв спадщину, адже фактично постійно проживав разом з [PERSON] на час відкриття спадщини та здійснював за ним догляд, що підтверджується довідкою Затишанської селищної ради Захарівського району Одеської області від 17.07.2020 року № 1014 (а.с. 17-18). Про відмову від спадщини позивач не заявляв та вважається таким, що прийняв спадщини після смерті спадкодавця на 1/4 частку земельної ділянки, оскільки разом проживав та доглядав за спадкодавцем. 06 серпня 2019 року [PERSON] бажаючи оформити право власності на майно померлого [PERSON] звернувся до нотаріальної контори, однак державний нотаріус Романова І.С постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій від 06 серпня 2019 року відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, через те, що згідно матеріалів спадкової справи №27/2010 на майно [PERSON] , 1927 року народження, який помер [INFO], в заповіті, що посвідчений Кошелєвою Т.І., секретарем Затишанської селищної ради Фрунзівського району Одеської області 04 лютого 2009 року і зареєстрованого в реєстрі за № 1, відсутня інформація про спадкоємця на 1/4 частку земельної ділянки, який доглядав спадкодавця (а.с. 16). Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист. Норми ст. 4 ЦК розкривають зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав. Визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 р. № 43 (діяла на момент оформлення державного акта) усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Статтею 328 ЦК передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна. Відповідно до ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствами і організаціям» № 720/95 від 08.08.1995 року (далі - Указ) право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Згідно з узагальненнями судової практики Верховного Суду України «Практика розгляду судами земельних спорів» від 01.09.2003 року право на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він є. До вручення КСП державного акта на право колективної власності на землю, власником землі була держава, а після передачі його КСП (у колективну власність) земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які працювали на ній і були членами цього КСП, та працівникам інших сільськогосподарських утворень. Кожен з них став власником ще не визначеної за розміром частки землі. Всі працівники колишніх господарств (колгоспів, радгоспів, інших утворень), у тому числі й пенсіонери, які залишилися членами нових підприємств, та члени підприємств, які були живими на дату отримання державного акта про передачу землі у колективну власність КСП, починаючи із зазначеної дати стали її власниками у рівних частках. Також відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється нормами ЦК України, у тому числі й у випадку коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно витребуваної судом в нотаріальній конторі належним чином завіреної копії спадкової справи № 02-14 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька в розмірі 3/4 частини майна. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України в постанові № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно. Таким чином, позивач не може реалізувати своє право на спадкування майна спадкодавця та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку, як спадкоємець за заповітом, тому у відповідності до ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право позивача шляхом винесення рішення про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку.

Outcome: approved