Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Представник позивача 23.06.2014 року звернувся з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за наданим кредитом у розмірі 388128,23 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 22.01.2014 року - 3102308,96 грн., та судові витрати. Вимоги обґрунтовував тим, що 19.09.2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем був укладений Договір кредиту №038/728588-КR, відповідно до умов якого банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 201599,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,0 % річних та кінцевим терміном користування коштами до 20.07.2031 року. У зв'язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору станом на 22.01.2014 року за Договором кредиту №038/728588-КR від 19.09.2008 року рахується заборгованість на загальну суму 388128,23 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 22.01.2014 року - 3102308,96 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі, оспорюючи отримання грошових коштів за даним кредитним договором. В подальшому в судове засідання не з'явився, надавши через канцелярію суду письмову заяву з проханням розглядати справу без його участі. Дослідивши, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в силу яких одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 19.09.2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем був укладений Договір кредиту №038/728588-КR, відповідно до умов якого банк надає відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 201599,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,0% річних та кінцевим терміном користування коштами до 20.07.2031 року. За правилами ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому договір позики є укладеним з моменту передання, зокрема, грошей. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Зокрема ст. 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, оскільки змістом позовних вимог є стягнення заборгованості за кредитним договором, то для з'ясування обставин по справі є необхідним надання доказів про видачу (перерахування на рахунок) кредитних коштів відповідачу, як це визначено умовами Договору кредиту. Порядок надання позичальнику кредитних коштів визначений положеннями ст.2 Договору кредиту №038/728588-КR від 19.08.2008 року. Так, моментом (днем) надання кредиту вважається день списання з позичкового рахунку позичальника коштів у сумі визначеній у договорі (ч.2.2 ст. 2 договору), сам порядок перерахування коштів визначений ч. 2.1 договору. З доданої до позовної заяви та наданої в ході судового розгляду справи представником позивача ксерокопій договору кредиту вбачається, що перерахування грошових коштів здійснюється з позичкового рахунку позичальника, нібито, [NUMBER], відкритого в АКБ «Украсоцбанк», номер якого достовірно не можливо визначити, оскільки представником позивача надана нечітка, нерозбірлива, місцями розмита копія договору, на розрахунковий рахунок одержувача, умови якого щодо порядку надання грошових коштів взагалі нечитаємі. Згідно з нормами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона, маючи рівні права щодо подання доказів та доведення їх переконливості перед судом, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, законодавець покладає обов'язок на заінтересованих у вирішенні справи осіб довести ті обставини, на які вони посилаються і які їм краще відомі, надати докази або вказати шляхи їх отримання у разі складності здобуття їх самостійно, виявляти ініціативу та енергію при вирішенні спору по суті. Враховуючи те, що представником позивача під час подання позову та в ході розгляду справи по суті були надані ксерокопії договору кредиту, із яких не можливо було прочитати, в тому числі зміст ч. 2.1 ст. 2 «Порядок надання кредиту», суд, сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи неодноразово зобов'язував представника позивача надати чітку, читаєму копію договору для приєднання до матеріалів справи і оригінал для огляду в судовому засіданні, а також зазначити та надати документ на підтвердження факту видачі АКБ «Укрсоцбанк» кредитних коштів за договором кредиту №038/728588-КR від 19.08.2008 року, з якого би вбачалось, яким шляхом, коли та хто саме отримував відповідні кошти. Разом з тим, оскільки представником позивача так і не було надано суду розбірливу копію кредитного договору, а неодноразові виклики в судове засідання були проігноровані представником, пояснення в обґрунтування вимог та докази на їх підтвердження, окрім копій меморіального ордера №02 від 19.08.2008 року та прибуткового позабалансового ордеру № ав/2843154 від 06.10.2008 року, не були надані, суд позбавлений можливості перевірити обставини, викладені в позовні заяві, зокрема факт видачі кредитних коштів за даним договором та настання взаємного обов'язку відповідача повернути їх. Стосовно наданої представником позивача копії меморіального ордера №02 від 19.08.2008 року в підтвердження факту видачі відповідачу кредитних коштів слід зазначити наступне. Відповідно до даної копії меморіального ордера грошові кошти у сумі 967679,00 грн. з рахунку [NUMBER] були перераховані на рахунок № 26013001595, де платником зазначено відповідача [PERSON], а отримувачем - Київську філію КБ «Західінкомбанк». При цьому слід звернути увагу, що і сума коштів, яка була перерахована згідно з наданим меморіальним ордером, і рахунок, з якого вони були перераховані, не відповідають зазначеним з договорі кредиту, а тому не можуть достеменно прямо чи побічно свідчити про факт виконання взятих на себе позивачем зобов'язань щодо перерахування відповідачу позивачем кредитних коштів за договором та відповідно виникнення у нього право вимоги за даним договором до відповідача. Також і копія прибуткового позабалансового ордеру № ав/2843154 від 06.10.2008 року про оприбуткування оригіналу кредитного договору №038/728588-КR від 19.09.2008 року по [PERSON] з дебетового рахунку [NUMBER] на кредитний рахунок [NUMBER] не є доказом цього. Судом неодноразово відкладався розгляд справи для надання позивачу можливості надати докази на підтвердження заявлених в позові вимог та спростувати заперечення відповідача, однак представник позивача всупереч принципам цивільного судочинства, навіть, за сприянням суду протягом судового розгляду справи так і не виклав обставин та не подав доказів на підтвердження обставин в обґрунтування своїх вимог щодо наявності у нього права вимоги за спірним кредитним договором та створення внаслідок виконання позивачем укладеного договору юридичних наслідків для відповідача. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Роз'ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року, передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається представник позивача як на правову підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed