Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до відповідачів КЗ «[PERSON] цент первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON] міської ради Дніпропетровської області», [PERSON], [PERSON] (а.с.2-6), заявою від 19.10.2017 року представник позивача уточнила позовні вимоги та просила стягнути з медичних працівників [PERSON], [PERSON], [PERSON] та КЗ «[PERSON] центр первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON] міської ради Дніпропетровської області солідарно на користь [PERSON] моральну шкоду у сумі 90000 грн. та судові витрати (а.с. 217-223). Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач [PERSON] проживає у [INFO], перебуває на обліку у лікаря в КЗ «Павлоградська міська лікарня». 25.05.2017 року позивач разом зі своєю донькою [PERSON] перебував у дворі гр.. [PERSON] по вул.. Б.Хмельницького, 4 в с. Запорізьке Апостолівського району Дніпропетровської області, де йому стало зле, він втратив свідомість, перечепився через поріг та впав. Після цього гр.. [PERSON] зателефонував гр.. [PERSON], яка є працівником Запорізької амбулаторії КЗ «[PERSON] цент первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON] міської ради Дніпропетровської області», повідомив про втрату свідомості позивачем та попросив надати медичну допомогу. Відповідачем [PERSON] у наданні медичної допомоги було відмовлено та запропоновано звернутись за місцем проживання. Потім представник позивача зателефонувала на урядову гарячу лінію, після чого до хворого зявились медичні сестри [PERSON] та [PERSON], які також відмовились надавати медичну допомогу позивачу. Головний лікар КЗ «[PERSON] цент первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON] також відмовився надати медичну допомогу, після чого позивача було доставлено в КЗ «Павлоградська міська лікарня № 4» де він лікується по теперішній час. Вважає, що позивач має конституційне право на медичну допомогу, має право на вільне пересування, його право було порушено відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] під час виконання трудових обовязків, внаслідок чого спричинено моральну шкоду та завдано шкоду здоровю, тому просив стягнути солідарно з відповідачів спричинену моральну шкоду. За заявою позивача [PERSON] справу розглянуто у його відсутність (а.с.63). Позивач письмово виклав свої пояснення, згідно яких підтвердив, що 25.05.16 року перебував в [PERSON] районному суді, потім зі своєю донькою [PERSON] поїхали у с. Запорізьке до гр.. [PERSON] оформити страхування автомобіля, там він втратив свідомість, його оглянула якась жінка, його донька запитала щодо необхідності госпіталізації, однак жінка сказала що йому слід звернутись за місцем проживання за медичною допомогою. Ввечері за ним приїхала його молодша донька, забрала у м. Палоград, там він пройшов лікування. (а.с.113). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримала, пояснила, що на даний час Апостолівським районним судом розглядаються справи щодо спору між нею та гр.. Фартушним, при розгляді справ вона познайомилась з гр.. [PERSON], який займається страхуванням цивільної відповідальності, 25.05.17 року під час перебуванні в приміщенні суду у звязку з розглядом справи [PERSON] запропонував застрахувати цивільну відповідальність на її транспортний засіб, з цією метою, після суду, вона разом з батьком позивачем по справі поїхала на своєму автомобілі до гр.. [PERSON] у с. Запорізьке. Там гр.. [PERSON] здійснював оформлення документів, раптом її батьку [PERSON] стало зле, він втратив свідомість, [PERSON] викликав медичну допомогу, але ніхто не зявлявся, вона зателефонувала на урядову гарячу лінію після чого все ж прийшли медпрацівники, оглянули батька сказали, що він здоровий, порадили попити чаю та пішли. Вважає, що працівники медичного закладу не виконали своїх посадових обовязків, не завели амбулаторну карту, не забезпечили огляд лікарем, тому вона зателефонувала своїй сестрі у м. Павлоград, сестра приїхала у Зеленодольськ, забрала батька та відвезла у м. Павлоград, де його було оглянуто лікарем, призначено лікування. Здоровю батька ненаданням медичної допомоги завдано шкоду, він тривалий час лікувався і лікується зараз, внаслідок втрати здоровя батьку спричинена моральна шкоду. З усіх інстанцій вона отримувала відписки. Просить стягнути з відповідачів моральну шкоду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав, пояснив, що 25.05.2016 року позивач [PERSON] знаходячись у с. Запорізьке Апостолівського району втратив свідомість, потребував медичної допомоги, однак працівниками Запорізької амбулаторії КЗ «[PERSON] центр первинної медико-санітарної допомоги» безпричинно протиправно не надано медичної допомоги позивачу [PERSON], внаслідок чого він втратив 40% працездатності, лікується до цього часу, протиправними діями відповідачів завдано моральної шкоди позивачу, а тому просив стягнути з відповідачів 90000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні представник відповідача КЗ «[PERSON] цент первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON] міської ради Дніпропетровської області [PERSON] проти задоволення позову заперечував, пояснивши, що працівники Запорізької амбулаторії [PERSON], [PERSON], [PERSON] діяли згідно закону та посадових інструкцій, надали медичну допомогу, тому просив у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала, будучи за її згодою допитаною по правилам допиту свідка пояснила, що вона працює на посаді медичної сестри Запорізької амбулаторії КЗ «[PERSON] цент первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON] міської ради Дніпропетровської області, перебувала у шлюбі з гр.. [PERSON], на даний час проживає без реєстрації шлюбу з гр.. Фартушним, який до цього проживав з представником позивача - гр.. [PERSON], на даний час між ними йдуть суди і у представника позивача неприязні стосунки до неї, представник позивача присилала СМС на її мобільний повідомлення з погрозами та образами у тому числі і 24.05.16 року. 25.05.2016 року вона перебувала на робочому місці, на її мобільний телефон зателефонував її колишній чоловік [PERSON], попросив приїхати до нього додому, бо комусь стало зле. Вона завершила маніпуляції, зібрала медичну сумку та з гр.. [PERSON] мала намір прибути за викликом та оглянути хворого. Коли вона наближалась до двору побачила біля двору автомобіль гр.. [PERSON] , який вона добре знає і зрозуміла, що зараз буде конфлікт, тому вона просила гр.. [PERSON] та [PERSON] зявитись на виклик, що вони і зробили. Коли вони повернулись до амбулаторії, повідомили, що оглянули гр.. [PERSON] втрати свідомості, про що повідомлялось по телефону вони не виявили, на момент огляду [PERSON] медичної допомоги не потребував, тому вона зробила відповідні записи у журналі викликів медичної допомоги. Лікарю вона не повідомила про виклик оскільки лікар був м. Апостолове здавав звіти. Вважає, що діяла в межах посадової інструкції, відповідно до законодавства. Просила в позові відмовити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала, будучи за її згодою допитаною по правилам допиту свідка пояснила, що вона працює на посаді медичної сестри Запорізької амбулаторії КЗ «[PERSON] цент первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON] міської ради Дніпропетровської області, 25.05.2016 року вона перебувала на робочому місці, відповідач [PERSON] повідомила що треба вийти на виклик до гр.. [PERSON], тому вони разом пішли. Раптом по дорозі відповідач [PERSON] зупинилась, потім не пояснюючи сказала, що не піде на виклик з нею піде [PERSON]. Після вона та [PERSON] пішли до будинку до проживає гр.. [PERSON], воли зайшли то представник позивача [PERSON] повідомила, що вони не їх викликали, а [PERSON], але допустили до гр.. [PERSON], який лежав на підлозі в кухні, вона його оглянула він був у свідомості, з урахуванням його хвороби його тиск був нормальним, він ні на що не скаржився, вважає, що медичної допомоги не потребував. Тому вони з [PERSON] повернулись до амбулаторії, повідомили дані [PERSON], а вона їм розповіла чому не пішла на виклик. Вважає, що діяла в межах посадової інструкції, відповідно до законодавства. Просила в позові відмовити. У судовому засіданні відповідач [PERSON]. позов не визнала, будучи за її згодою допитаною по правилам допиту свідка пояснила, що вона працює на посаді медичної сестри Запорізької амбулаторії КЗ «[PERSON] цент первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON] міської ради Дніпропетровської області, 25.05.2016 року вона перебувала на робочому місці, відповідач [PERSON] повідомила що треба вийти на виклик до гр.. [PERSON], з нею піде [PERSON]. Після вона та [PERSON] пішли до будинку до проживає гр.. [PERSON], вони зайшли то представник позивача [PERSON] повідомила, що вони не їх викликали, а [PERSON], але допустили до гр.. [PERSON], який лежав на підлозі в кухні, [PERSON] його оглянула він був у свідомості, з урахуванням його хвороби його тиск був нормальним, він ні на що не скаржився, вважає, що медичної допомоги не потребував. Тому вони з [PERSON] повернулись до амбулаторії, повідомили дані [PERSON], а вона їм розповіла чому не пішла на виклик. Вважає, що діяла в межах посадової інструкції, відповідно до законодавства. Просила в позові відмовити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, пояснивши що відповідачі діяли в межах повноважень, позивач медичної допомоги не потребував, у найближчі заклади за медичною допомогою не звертався, після прийму у лікаря у м. Павлоград на стаціонарному лікуванні не перебував, втратив здоровя у звязку з професійним захворюванням, у представника позивача неприязні стосунки з відповідачем [PERSON], тому просила в позові відмовити. Суд, вислухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, надані сторонами, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлені наступні обставини. Позивач [PERSON] працював в ПАТ «ДТЕК ПВ», був зареєстрований та проживав у [INFO], згідно записів у медичній карті та наданих виписок з медичних карт хворого, позивач звертався за медичною допомогою за місцем проживання, у тому числі проходив стаціонарне лікування з 24.12.12 по 04.01.13 (а.с.13), з 12.11.15 по 25.11.15 (а.с.76), після цього перебував на лікуванні по 26.01.16 (а.с. 16), йому встановлювались медичні діагнози у тому числі - гіпертонічна хвороба ІІ ступеню, ризик 3 . 25.05.16 року позивач [PERSON] разом з донькою [PERSON] перебував у населеному пункті поза межами місця проживання та реєстрації - за місцем проживання гр.. [PERSON] за адресою вул.. Б.Хмельницького, 4, с. Запорізьке Апостолівського району, що не заперечується сторонами. В даному населеному пункті діє сільська лікарська амбулаторія загальної практики сімейної медицини с. Запорізького, яка на час виникнення спірних правовідносин була структурним підрозділом [PERSON] районного центру первинної медико-санітарної допомоги, що підтверджується статутомКЗ «[PERSON] районний центр медико-санітарної допомоги» Апостолівського району Дніпропетровської області, затвердженим рішенням [PERSON] районної ради від 27.03.13 року (а.с.227-232), а на даний час є структурним підрозділом КЗ «[PERSON] центр первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON] міської ради Дніпропетровської області, що підтверджується статутом, затвердженим рішенням міської ради від 29.11.16 року (а.с.200-205). У цей день 25.05.16 року гр.. [PERSON] здійснював виклик на мобільний телефон відповідача [PERSON], яка є медичною сестрою сільської лікарської амбулаторії, щодо надання невідкладної медичної допомоги гр.. [PERSON]. за адресою с. Запорізьке, вул.. Б.Хмельницького, 4, с. Запорізьке Апостолівського району у звязку з втратою свідомості, що підтверджується журналом запису звертань про невідкладну медичну допомогу амбулаторії с. Запорізьке [PERSON] ЦПМСД, де зазначено діагноз втрата свідомості, надано рекомендацію звернутись до сімейного лікаря (а.с.53-55). 25.05.16 року відповідач [PERSON], яка працює старшою медичною сестрою Запорізької амбулаторії [PERSON] Ц ПМСД, що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с. 211-216), на свій мобільний телефон отримала вказаний виклик, про що повідомила [PERSON] та [PERSON], у звязку з чим [PERSON], яка працює медичною сестрою Запорізької амбулаторії [PERSON] Ц ПМСД, що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с. 207-210), у присутності відповідача [PERSON]М, яка також працює медичною сестрою Запорізької амбулаторії [PERSON] Ц ПМСД, у присутності свідка [PERSON] та представника позивача [PERSON] оглянула позивача [PERSON], який на момент огляду був у свідомості, прийшла до висновку, що медичної допомоги він не потребує, рекомендувала звернутись до сімейного лікаря за місцем проживання. У цей день лікарем сільської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Запорізьке позивача оглянуто не було. Вказані обставини підтверджуються показами [PERSON], [PERSON], [PERSON], представника позивача [PERSON], свідка [PERSON]. Представник позивача [PERSON] вважаючи такі дії неправомірними зверталась зі скаргами на дії медичних працівників. За результатами звернення [PERSON] було проведено службове розслідування щодо ненадання медичної допомоги гр.. [PERSON], [PERSON], [PERSON], в ході якого ними надано поясненя щодо обставин 25.05.16 року (а.с.102-111), комісія дійшла висновку, що в діях вказаних працівників порушень не вбачається (а.с.67-70). Відповідач [PERSON] позитивно характеризується за місцем роботи, що підтверджується характеристикою (а.с.51). Відповідач [PERSON] позитивно характеризується за місцем роботи, що підтверджується характеристикою (а.с.52). [PERSON] райдержадміністрації № 277/12-10 від 02.08.16 року представника позивача [PERSON] [PERSON] повідомлено про відсутність підстав для звільнення [PERSON] з посади з підстав ненадання медичної допомоги гр.. [PERSON] (а.с.8). [PERSON] облдержадміністрації № р3828 від 06.06.16 року представника позивача [PERSON] [PERSON] повідомлено що [PERSON] медичної допомоги не потребував. (а.с.9). Аналогічну відповідь надано 29.06.16 року (а.с.10). 25.05.17 року позивач [PERSON] до КЗ «Криворізька станція швидкої медичної допомоги ДОР» не звертався (а.с.83). 25.05.17 року позивач [PERSON] до КЗ «Зеленодольський центр ПМСД» не звертався (а.с.84). 25.05.17 року позивач [PERSON] до КЗ «[PERSON] центр ПМСД» не звертався (а.с.85). Згідно письмових пояснень свідка [PERSON] 25.05.16 року вона зі своїм чоловіком забрали батька з м.Зеленодольськ та привезли до м. Павлоград, наступного дня він звернувся за до лікарні, йому призначили лікування (а.с.114). Згідно письмових пояснень свідка [PERSON] 25.05.16 року він з дружиною [PERSON] забрали батька дружини з м.Зеленодольськ та привезли до м. Павлоград, наступного дня він звернувся за до лікарні, йому призначили лікування (а.с.115). 26.05.2016 року позивач [PERSON] оглянутий лікарем за місцем проживання, встановлено діагноз гіпертонічна хвороба ІІ ст., ризик 3, призначено лікування, що підтверджується записами в медичній карті (а.с.19,17, 18). Твердження позивача [PERSON] про те, що внаслідок ненадання медичної допомоги 25.05.2016 року його здоровю завдано шкоду, що після цього він три місяці лікувався за місцем проживання, що втрата здоровя настала у звязку з ненаданням термінової медичної допомоги 25.05.2016 року у с. Запорізьке Апостолівського району медичними працівниками КЗ «[PERSON] центр первинної-медико-санітарної допомоги», не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами, а надані позивачем докази на підтвердження цих обставин суд відхиляє з наступних підстав. Так, згідно запису у медичній карті (а.с. 17,18,19) 26.05.16 року позивачу було встановлено діагноз гіпертонічна хвороба ІІ ступеню, однак доказів перебування на стаціонарному лікуванні з цього часу ним не надано, цей діагноз йому встановлено не вперше, що підтверджується попереднім записом у медичній карті позивача, (а.с.19) де встановлено такий же діагноз, призначено лікування строком на 1 місяць(а.с.19). Крім того, листком записів заключних діагнозів до медичної карти підтверджено, що цей діагноз встановлювався і 18.12.15 року(а.с.12). Позивач [PERSON] з 26.12.16 року по 06.01.17 року перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «ЦПМСД», що підтверджується випискою з медичної карти хворого денного стаціонару (а.с.74), однак згідно анамнезу захворювання позивач перебуває на «Д» обліку з приводу хронічного бронхіту більше 10 років, останні 5 років почав відчувати ознаки захворювання, а дане погіршення виявив протягом 2 тижнів після переохолодження. Згідно виписки з медичної карти хворого позивач перебував з 20.02.17 року по 01.03.17 року на стаціонарному лікуванні КЗ «Міська лікарня № 4 м. Павлоград ДОС», однак згідно анамнезу захворювання позивач направлений на обстеження та лікування з підозрою на професійне захворювання. (а.с.73). Не вказано про зв'язок з ненаданням медичної допомоги 25.05.16 року при виявлених захворюваннях в медичній карті (а.с.77-80). Враховуючи, що ненадання допомоги хворому медичним працівником та неналежне виконання професійних обов'язків медичним або фармацевтичним працівником є злочинними діяннями, суд вважає допустими доказами на підтвердження даних обставин наявність вироку суду, однак представник позивача [PERSON] зверталась до прокуратури Дніпропетровської області щодо ненадання медичної допомоги позивачу відповідачами [PERSON], [PERSON], дане звернення скеровано до Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, яким прийнято рішення про відсутність підстав для внесення відповідних відомостей до ЄРДР (а.с.136-152). Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, що ненаданням 25.05.16 року працівниками Запорізької амбулаторії КЗ «[PERSON] ЦПМСД» [PERSON] міської ради Дніпропетровської області спричинено шкоду його здоровю. Тому між сторонами не виникло правовідносин щодо відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоровя. Разом з тим, суд вважає що між сторонами виникли правовідносини щодо ненадання медичної допомоги та спричинення у звязку з цим моральної шкоди позивачеві. При вирішенні спору, що виник між сторонами, суд виходить з наступного. Згідно ст.. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоровя, медичну допомогу, медичне страхування. Главою 21 ЦК України визначені особисті немайнові права, що забезпечують природне існування фізичної особи, серед яких у ст.. 284 ЦК України закріплено право фізичної особи на надання їй медичної допомоги. Згідно п. 2.1.3., 2.1.4. Положення про центр первинної медичної (медико-санітарної) допомоги, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України № 755 від \~04.11.2011, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин, основними завданнями ЦПМСД є, у тому числі, організація взаємодії із закладами охорони здоров'я, що надають вторинну (спеціалізовану) медичну допомогу (далі - ВМД), третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу (далі - ТМД) та екстрену медичну допомогу (далі - ЕМД). Організація та надання невідкладної медичної допомоги населенню. Згідно п. 2.2.2, 2.2.5, 2.2.6 Положення про амбулаторію, затвердженого затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України № 755 від \~ 04.11.2011, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин, відповідно до покладених завдань амбулаторія надає ПМСД прикріпленому населенню на прийомі в амбулаторії в умовах денного стаціонару та вдома за викликом або з ініціативи медичного персоналу амбулаторії з профілактичною метою, надає невідкладну медичну допомогу, бере участь у наданні екстреної медичної допомоги. Згідно п. 3 Порядку медичного обслуговування громадян центрами первинної медичної (медико-санітарної) допомоги, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України N 646 від 05.10.2011, ПМСД у ЦПМСД надається лікарями ЗП-СЛ, лікарями-терапевтами дільничними, лікарями-педіатрами дільничними та іншим медичним персоналом, що працює під їх керівництвом, а також лікарями ЗП-СЛ, які провадять господарську діяльність з медичної практики як фізичні особи - підприємці та перебувають з центрами ПМСД у цивільно-правових відносинах. Згідно п. 5 Порядку медичного обслуговування громадян центрами первинної медичної (медико-санітарної) допомоги, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України N 646 від 05.10.2011 надання медичної допомоги за невідкладними показаннями здійснюється в робочі години амбулаторії, медичного пункту без попереднього запису, поза чергою незалежно від прикріплення пацієнта до закладу ПМСД. У додатку до цього Порядку наведено механізм та обсяг надання медичної допомоги лікарем загальної практики сімейним лікарем і механізм скерування пацієнта лікарем загальної практики - сімейним лікарем для отримання спеціалізованої медичної допомоги при різних клінічних станах та захворюваннях, згідно якого при наявності ознак захворювання діагностування та скерування пацієнта здійснюється лікарем, а не медичною сестрою. Згідно ст.. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Оскільки позивач [PERSON] 25.05.2016 року після повідомлення до Запорізької амбулаторії про погіршення здоровя не був оглянутий лікарем ЗП-СЛ Запорізької амбулаторії, діагноз та скерування до сімейного лікаря за місцем проживання було встановлено медичною сестрою, яка виходячи з положень законодавства таких повноважень не має, а згідно посадової інструкції сестри медичної загальної практики сімейної медицини, затвердженої головним лікарем КЗ «АРЦПМСД», метою її діяльності є допомога лікарю загальної практики сімейному лікарю у наданні первинної лікувально-профілактичної допомоги прикріпленому за сімейно-територіальним принципом населенню в обсязі спеціальності в умовах амбулаторно-поліклінічного закладу та вдома. (а.с.86-88), суд вважає, що особисте немайнове право позивача [PERSON] на медичну допомогу було порушено Запорізькою амбулаторією КЗ «[PERSON] цент первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON] міської ради Дніпропетровської області». Згідно ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими\~главою 3\~цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Згідно ст. 276 ЦК України, орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов'язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням. Враховуючи, що відповідачем не надано доказів вжиття заходів щодо відновлення порушеного особистого немайнового права, суд вважає доведеним факт виникнення у позивача душевних страждань з приводу порушення його права на медичну допомогу, гарантії від порушення якого закріплені Конституцією України. Згідно ст.. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Згідно ст.. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їх працівником під час виконання ними своїх трудових обовязків. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] 25.05.2016 року протиправно не надано медичну допомогу лікарем Запорізької амбулаторії КЗ «[PERSON] цент первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON] міської ради Дніпропетровської області, це право відновлено не було, внаслідок чого позивач зазнав моральної шкоди, на підставі ст.. 1167, 1172 ЦК України з КЗ «[PERSON] цент первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON] міської ради Дніпропетровської області слід стягнути спричинено позивачу моральну шкоду, завдану порушенням особистого немайнового права. Відповідно до ч.3ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Виходячи з наданих доказів, а також із засад розумності, добросовісності та справедливості, суд вважає, що достатньою сумою відшкодування моральної шкоди позивачу [PERSON] буде сума 1000 грн. Що стосується решти заявлених сум відшкодування, на переконання суду вони не є доведеними позивачем у розумінніст.60 ЦПК України, а тому в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial