Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Представник Будинкоуправління №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг теплопостачання за період з 31.03.2009 року по 30.09.2014 року у сумі - 7398 гривень 60 копійок, пені за несвоєчасне внесення плати за послуги теплопостачання за період з 01.10.2013 року по 30.09.2014 року у сумі 1261 гривня 00 копійок, всього - 8659 гривень 60 копійок. Свій позов обґрунтовували тим, що будинок з адресою: [ADDRESS] знаходиться на балансі КП ЖКС «Черьомушки», але постачання будинку, в якому мешкає відповідач, здійснює БУ № 2, на підставі угоди між КП ЖКС «Черьомушки» та БУ №2 Одеської КЕЧ району від 01.11.2007 року про сплату витрат на спільне використання внутрішньо будинкових систем центрального опалення гарячого водопостачання. Відповідач є власником [ADDRESS], та 01.11.2007 року між ним та позивачем укладений договір про надання послуг по теплопостачанню, дія якого продовжується до теперішнього часу. Протягом довгого часу [PERSON] не виконує обов'язки передбачені п.16 укладеного Договору від 01.11.2007 року, не сплачує отриманні послуги по теплопостачанню своєї квартири, у зв'язку з чим станом на 01 жовтня 2014 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 7398 гривень 60 копійок. Окрім вищезазначеного згідно з пунктом 18 договору про надання населенню послуг по теплопостачанню від 01.11.2007року передбачено, що за споживачем у разі несвоєчасного внесення плати за послуги теплопостачання нараховується пеня у розмір подвійної ставки НБУ за кожний день прострочення. Враховуючи до позовна давність до вимог про стягнення пені застосовується в один рік, тому пеня, яка виникла у боржника відповідно до довідки про заборгованість комунальних послуг на 01 жовтня 2014 року обчислена позивачем за період з 01.10.2013 року по 30.09.2014 року та складає суму - 1261 гривень 00 копійок. Оскільки [PERSON] у добровільному порядку сплачувати заборгованість відмовляється, тому представник БУ № 2 вимушений звернутися з наступним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги, викладені в позовній заяві, підтримав, та просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, в яких вказав що за 2012 -2014 роки він не має будь-якої заборгованості по оплаті за послуги теплопостачання і це підтверджується наданими до суду квитанціями. До боргу, який утворився за більш давній період, якщо такий має місце просить застосувати позовну давність, а тому відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши інші матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так згідно п.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Статтею 67 Житлового кодексу України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги), береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому законом порядку тарифами. Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і зазначених вище норм Житлового кодексу України власник квартир та повнолітні особи, які проживають в ній, зобов'язані своєчасно сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за житлово-комунальні послуги вноситься щомісячно. Пунктом 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, встановлено, що власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку по договору. Якщо договір не був укладений, власник повинен сплачувати спожиті комунальні послуги, згідно чинного законодавства. Ці платежі вносяться щомісяця не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором чи законом не вставлено інші строки. Згідно ст.156,162 ЖК України, власник та члени його сім'ї зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Відповідно до вимог ст.179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. П.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством України та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до положень ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до вимог п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Ч.3 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено, органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований та постійно проживає з адресою: [ADDRESS], є власником житлового приміщення за вказаною адресою, що підтверджується довідкою-випискою з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію. Згідно матеріалів справи балансоутримувачем будинку [ADDRESS], у якому знаходиться вищезазначена квартира, є КП «ЖКС «Черьомушки», але постачання будинку за вказаною адресою здійснює Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ на підставі угоди від 01.11.2007 року про сплату витрат на спільне використання внутрішньо будинкових систем центрального опалення та гарячого водопостачання. В судовому засіданні встановлено та не оспорюється всіма учасниками процесу, що 01 листопада 2007 року між БУ № 2 та [PERSON] був укладений договір про надання послуг по теплопостачанню, дія якого продовжується до теперішнього часу. Так ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлює обов'язок саме споживача укласти договір про забезпечення житлово-комунальними послугами. Оскільки позивачем надавалися відповідачу послуги по теплопостачанню, тому є усі підстави для стягнення з них заборгованості за фактично надані позивачем та отримані відповідачем послуги. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, до позовної заяви, заборгованість відповідача [PERSON] по оплаті за послуги по теплопостачанню за період з 31.03.2009 року по 30.09.2014 року складає - 7398 гривень 60 копійок. Правильність даного розрахунку перевірена в судовому засіданні та не викликає у суду будь-яких сумнівів. Як вбачається з даного розрахунку у відповідача заборгованість по оплаті за комунальні послуги виникла за період з 31.03.2009 року, у розрахунку вказані та враховані оплати, які здійснював відповідач та які отримав позивач у січні 2014 року на суму 307,38 гривень та у квітні 2014 року на суму 922,14 гривень, зазначені суми до суми боргу не включені. 27 березня 2014 року суддя Малиновського районного суду міста Одеси Тополева Ю.В. розглянувши заяву Будинкоуправління № 2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району до [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по оплаті послуг теплопостачання, своєю ухвалою від 27.03.2014 року відмовила у прийнятті заяви БУ №2 Одеської КЕЧ району до [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по оплаті послуг теплопостачання. Даною ухвалою встановлено, що заявник просить стягнути з боржника суму заборгованості за періоди з 01.04.2009 року по 31.12.2009 року, з 01.12.2010 року по 31.12.2010 року, з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року, з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, з 01.01.2013 року по 04.04.2013 року, з 01.01.2014 року по 31.01.2014 року, що підтверджується розрахунком заборгованості в матеріалах справи. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг строку позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно пунктом 8 укладеного між Будинкоуправлінням № 2 Одеської Квартирно-експлуатаційної частини району та [PERSON] від 01.11.2007 року, розрахунковий період оплати послуг становить один календарний місяць, строк внесення платежів - не пізніше 10 числа наступним за розрахунковим місяцем. Таким чином, заявник звернувся до суду з пропущенням позовної давності, що дало підстави суду вбачати спір про право та відмовити у прийнятті заяви про видачу судового наказу. Матеріалами даної цивільної справи підтверджується, що представник позивача 13.08.2014 року звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, а саме заборгованості за оплату послуг пов'язаних з теплопостачанням за період з 31.03.2009 року по 30.09.2014 року у розмірі - 7398,60 гривень. Ці вимоги позивач в процесі розгляду справи не збільшував. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, у спорі, є підставою для відмові у позові. [PERSON] подав до суду заперечення на позовну заяву, в яких просив застосувати строки позовної давності. Згідно наданого розрахунку заборгованості за спожиті відповідачем послуги за теплопостачанням, в межах строку позовної давності підлягає до стягнення сума - 3805 гривень 42 копійки (7398,60 - 3593,18 = 3805,42 гривень). Відповідачем разом з запереченнями на позов надані до суду ксерокопії квитанцій по оплаті за теплопостачання, а саме: квитанція № 3 від 22.04.2013 року, згідно з якою оплачено послуги за теплопостачання у сумі - 307,38 гривень за період з 01.2013 року по 02.2013 року; квитанція № 2 від 22.04.2013 року підтверджуюча оплату комунальних послуг у сумі 307, 38 гривень за період з 12. 2012 року по 01.2013 року; квитанція № 4 від 22.04.2013 року згідно з якою оплачено за комунальні послуги -307, 38 гривень за період з 02.2013 по 03.2013 року; квитанція № 5 від 22.04.2013 року згідно з якою оплачено - 307,38 гривень за період з 03.2013 року по 04.2013 року; квитанція № 44 від 17.01.2014 року згідно з якою відповідачем оплачено - 307,38 гривень за грудень 2013 року; квитанція № 43 від 17.12.2013 року згідно з якою оплачено за опалення - 307,38 гривень за листопад 2013 року; квитанція № 13 від 01.04.2014 року згідно з якою відповідачем внесена плата за опалення за період з 01.2014 року по 04.2014 року у розмірі - 922,14 гривень. Представник позивача з приводу наданих до суду відповідачем квитанцій про сплату послугу за опалення пояснив, що дійсно вказані у квитанціях суми були отримані Будинкоуправлінням № 2 Одеської КЕЧ, однак сума 922,14 гривень отримана БУ №2 у квітні 2014 року та сума 307,38 гривень отримана БУ №2 у січні 2014 року враховані у наданому позивачем розрахунку заборгованості. Стосовно перерахованих відповідачем сум згідно з пред'явленими ним квитанціями від 22.04.2013 року (чотири квитанції) та квитанції від 17.12.2013 року пояснив, що вказані суми хоча і були оплачені відповідачем у квітні та грудні 2013 року, однак зараховані комп'ютером їхньої бухгалтерії в рахунок погашення боргу [PERSON] за теплопостачання, який утворився та існував ще за 2008 та 2009 роки, тобто за той період, який не вказаний у наданому до суду розрахунку заборгованості. Однак, суд проаналізувавши надані сторонами докази, критично оцінює пояснення представника позивача в тієї частині, що надані відповідачем квитанції про оплату послуг у квітні та грудні 2013 року не мають враховуватися судом, а підтверджують оплату відповідачем боргу, який утворився ще до 31.03.2009 року, виходячи з наступного. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг строку позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно пунктом 8 укладеного між Будинкоуправлінням № 2 Одеської Квартирно-експлуатаційної частини району та [PERSON] від 01.11.2007 року, розрахунковий період оплати послуг становить один календарний місяць, строк внесення платежів - не пізніше 10 числа наступним за розрахунковим місяцем. З цих підстав, суд вважає за необхідне відрахувати з суми боргу яка підлягає до стягнення з [PERSON] в межах строку позовної давності також і сум сплачених відповідачем згідно квитанцій від 22.04.2013 року та 17.12.2013 року, всього п'ять квитанцій на загальну суму 1536,90 гривень (307,38х5= 1536,90), тому що перелічені документи - квитанції підтверджують часткову сплату відповідачем боргу за надані послуги по теплопостачанню за вказаний у позові період. Таким чином до стягнення з відповідача підлягає сума заборгованості за послуги по теплопостачанню за період з серпня 2011 року по 01.09.2014 року в сумі 2268 гривень 52 копійки, яка розрахована наступним чином: 3805 гривень 42 копійки (сума боргу в межах строку позовної давності за наданим розрахунком) - 1536 гривень 90 копійок частково сплачений борг у квітні 2013 року та грудні 2013 року) = 2268 гривень 52 копійки. Суд критично оцінює та вважає неспроможними пояснення представника позивача в тієї частині, що суми сплачені відповідачем по квитанціям від 22.04.2013 року та по квитанції від 17.12.2013 року заздалегідь зараховані в погашення боргів утворених за період що передує 31.03.2009 року, тому ці пояснення спростовуються наданим до суду разом з позовом розрахунком заборгованості, в якому відображена оплата [PERSON] 307,38 копійок сплачених по квитанції у грудні 2013 року та отриманих позивачем у січні 2014 року, відображена сума 922,14 гривень, сплачена відповідачем та отримана позивачем у квітні 2014 року, тому що ці суми враховувалися представником позивача в якості погашення боргу саме за той період, який вказувався у квитанціях. З цих підстав суд вважає неспроможними пояснення представника позивача, що квитанції по оплаті боргів за 2013 рік враховувалися в рахунок боргу за період до квітня 2009 року, тому що згідно ж наданими позивачем документами (розрахунком боргу) суми оплачені відповідачем у січні, квітень 2014 року враховувалися позивачем як оплата послуг за той період, у який поступали ці гроші, не за інший період. В судовому засіданні також встановлено, що згідно з пунктом 18 договору про надання населенню послуг теплопостачанню від 01 листопада 2007 року передбачено, що споживач у разі несвоєчасного внесення плати за послуги теплопостачання нараховується пеня у розмірі подвійної ставки НБУ, яка нараховується за кожний день прострочення. Пунктом 2 ст.258 ЦК України передбачено, що позовна давність до вимог про стягнення пені застосовується в один рік. Відповідно до чинного законодавства України, облікова ставка НБУ розраховується за той період коли було прострочення. Якщо за загальний період заборгованості облікова ставка НБУ змінювалася, то треба розраховувати розмір пені по кожному періоду окремо. Облікова ставка за період з 13.08.2013 року по 14.04.2014 року була установлена в розмірі - 6,5 %; за період з 15.04.2014 року по 16.07.2014 року - 9,5% річних, а з 17.07.2014 року по 30.09.2014 року - 12,5% річних. Таким чином суд робить розрахунок пені за період з 01.10.2013 року по 14.04.2014 року виходячи з наступного: 2268,52 гривень (сума боргу) * 0,035616 % (подвійна облікова ставка НБУ в день) * 196 ( кількість днів прострочення) : 100 % = 158,53 гривень. За період з 15.04.2014 року по 16.07.2014 року пеня розраховується за вищевказаною формулою та складає суму - 108,63 гривні (2268,52 гривень * 0,052054 % 8 92 дні: 100%). За період з 17.07.2014 року по 30.09.2014 року пеня складає суму - 119, 64 гривні та розраховується наступним чином: 2268,52 гривні * 0,068493 % * 77: 100 % ). З цих підстав суд приходить до висновку, що загальний розмір пені який повинний бути присуджений до стягнення складає суму 386 гривень 62 копійки (158,35 гривень + 108,63 гривні + 119,64 гривні). Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджується позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог у задоволенні яких відмовлено. Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснив, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понеси пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується і випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Як вбачається з довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 10 ААВ № 575886 [PERSON] має інвалідність ІІ групи безстроково. З цих підстав суд приходить до висновку, що відповідач звільнений від сплати судового збору, тому що є інвалідом ІІ групи, а тому незважаючи на часткове задоволення позову БУ № 2 Одеської КЄЧ, судові витрати не можуть бути стягнуті з нього, як того просить представник позивача. Разом з тим, суд з врахуванням вимог закону вважає за необхідне повернути позивачу сплачений судовий збір.

Outcome: partial