Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

Представник МТСБУ - адвокат Сечко С.В. звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь МТСБУ сплачене страхове відшкодування у розмірі 22966,18 грн. та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11.04.2017 року о 13:45 год. [PERSON] , керуючи в автомобілем ВАЗ, реєстраційний номер [NUMBER] , по а/ш Київ-Харків-Довжанський, вчинив зіткнення з автомобілем Реugeot, реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 03.07.2017 року, справа №636/1482/17, [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення. Розрахунок розміру страхового відшкодування, виплата страхового відшкодування проведені на підставі: звіту №247/04/17 від 03.05.2017 року, довідки МТСБУ №1 від 11.08.2017 року, наказу МТСБУ №7894 від 30.08.2017 року, платіжного доручення №1236637 від 31.08.2017 року, платіжного доручення №1236515 від 28.08.2017 року. На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до положень закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Таким чином, у Моторного (транспортного) страхового бюро України виникло право зворотної вимоги до відповідача. Відповідач позовні вимоги не визнав, у зв`язку з чим подав відзив на позов, оскільки вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, який не може бути задоволений судом виходячи з того, що вимога позивача про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу за обставин, що виникли в даних правовідносинах, є зловживанням позивачем своїми правами з метою отримання безпідставної вигоди та збагачення за рахунок відповідача. Обставини, за яких нібито стався страховий випадок, виникли внаслідок ДТП за участю відповідача та встановлені постановою Чугуївського міського суду Харківської області у справі про адміністративне правопорушення від 27.06.2017 року, справа №636/1482/17, провадження №3/636/371/17, що набрала законної сили від 10.07.2017 року, а відтак, в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Пунктом 4 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Крім того, відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто, виходячи із суті такого страхування, Закон має на меті захист лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, а відповідно до постанови, винесеної 27.06.2017 року суддею Чугуївського міського суду Харківської області Оболєнською С.А. від 27.06.2017 року у справі про адміністративне правопорушення №636/1482/17, провадження №3/636/371/17, що набрала законної сили 10.07.2017 року, 11.04.2017 року о 13:45 годині [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки Peougeot 308 SW, державний номер [NUMBER] , на 554 км а/ш Київ-Харків-Довжанський, при зміні напрямку в русі, а саме: повертаючи ліворуч, не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «ВАЗ 211540», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, власники зазнали матеріальних збитків. Факти допущених порушень підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №099363 від 19.04.2017 року, схемою місця ДТП від 11.04.2017 року, письмовими поясненнями [PERSON] , наданими при розгляді справи, згідно яких він визнав себе винним у вчиненні зазначеного правопорушення. На [PERSON] накладено адміністративне стягнення передбачене ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Виходячи з наведеного та відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК Україні подання завідомо безпідставного позову віднесено до зловживанні процесуальними правами. Тому, на думку відповідача, немає жодних правових підстав стягувати з нього зазначені кошти. Ознайомившись із відзивом на позовну заяву представником позивача подана відповідь на відзив, в якій йдеться про те, що із змісту позову зрозуміло, що 11.04.2017 року о 13:45 годині відповідач [PERSON] , керуючи в автомобілем ВАЗ, реєстраційний номер [NUMBER] , по а/ш Київ- Харків-Довжанський, вчинив зіткнення з автомобілем Peugeot, реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 03.07.2017 року, справа №636/1482/17, [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення. Постанова набрала законної сили 14.07.2017 року. Відповідач, заперечуючи проти позову та звинувачуючи позивача у зловживанні, яке має на меті збагачення за рахунок [PERSON] зазначає, що згідно постанови Чугуївського міського суду Харківської області від 27.06.2017 року, справа №636/1482/17, [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення та на нього накладено адміністративне стягнення. Із змісту постанов Чугуївського міського суду Харківської області від 03.07.2017 року, справа №636/1482/17 та від 27.06.2017 року, справа №636/1482/17, вбачається, що у ДТП, яка мала місце 11.04.2017 року о 13:45 годині на 554 км а/ш Київ-Харків-Довжанський, вбачається обопільна вина [PERSON] , який керував автомобілем ВАЗ, реєстраційний номер [NUMBER] , та водія [PERSON] , який керував автомобілем Peougeot 308 SW, реєстраційний номер [NUMBER] . Пунктом 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. [PERSON] до відзиву на позовну заяву не надав доказів про те, що є рішення суду, яким визначено відповідний розмір часток завданої шкоди в результаті ДТП, яка підлягає відшкодуванню з [PERSON] та [PERSON] . Учасник ДТП [PERSON] в силу вимог п. 13.1 ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, як учасники бойових дій. 19.07.2017 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті ДПТ. До заяви зокрема було надано постанови Чугуївського міського суду Харківської області від 03.07.2017 року, справа №636/1482/17 та від 27.06.2017 року, справа № 636/1482/17. Згідно звіту №247/04/17 від 03.05.2017 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля Peougeot 308 SW, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] становить 43332,36 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ВАЗ, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] не була застрахована за договором-полісом ОСЦПВВНТЗ. Позивач МТСБУ враховуючи обопільну вину учасників ДТП, при виплаті [PERSON] страхового відшкодування застосував вимоги положення п. 36.3. ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Таким чином позивач виплатив [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 21666,18 грн., тобто 50% вартості відновлювано ремонту пошкодженого автомобіля Peugeot 308, реєстраційний номер [NUMBER] . Ціна позову в розмірі 22966,18 грн. складається з 21666,18 грн. - виплачене страхове відшкодування; 1300,00 грн. - відшкодування оплати послуг аварійного комісара. Від відповідача надійшли заперечення на позов, згідно яких на його думку посилання позивача на те, що відповідно до п. 36.3 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є безпідставним, оскільки залишено поза увагою п. 37.1.1. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого, відмова у здійсненні страхового відшкодування настає, якщо навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. З постанови винесеної суддею Чугуївського міського суду Харківської області у справ №636/1482/17 від 27.06.2017 року вбачається, що дії [PERSON] явно були направлені на грубе порушення ПДР України, а відповідно були скоєні навмисно. Крім того, згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. У пункті 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Таким чином, [PERSON] вважає, що позивач, пред`явивши вимоги про стягнення з відповідача виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, наділив себе повноваженнями щодо визначення ступеня вини кожного з учасників ДТП, що протирічить закону. Згідно письмових пояснень представника позивача, наданих на відзив і заперечення відповідача, він зазначає, що частиною 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Пунктом 36.3. ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Так, не визначення судом ступеня вини кожного із водіїв у спричиненні ДТП, надає страховій компанії право взяти за основу співвідношення вини 50% на 50% без встановлення такого співвідношення в суді. А тому позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача страхового відшкодування з розрахунку 50% виплаченого страхового відшкодування потерпілому у ДТП. Представник позивача надіслав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач надав заяву про проведення судового засідання 25.11.2020 року без його участі. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши письмові докази, що містяться в них, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 03.07.2017 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнутий до адміністративної відповідальності. Згідно даної постанови [PERSON] 11.04.2017 року о 13:45 год. керував в автомобілем ВАЗ 211540, державний номер [NUMBER] , на 554 км. а/ш Київ-Харків-Довжанський, здійснив обгін на перехресті, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем марки Реugeot 308 SW, державний номер [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, власники зазнали матеріальних збитків (а.с.5). Відповідно до постанови Чугуївського міського суду Харківської області від 27.06.2017 року притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, [PERSON] , якого також визнано винним у вчиненні ДТП, що сталась 11.04.2017 року о 13:45 год. Згідно вищевказаної постанови суду, [PERSON] 11.04.2017 року о 13:45 год., керуючи транспортним засобом Реugeot 308 SW, державний номер [NUMBER] , на 554 км. а/ш Київ-Харків-Довжанський, при зміні напрямку в русі, а саме: повертаючи ліворуч, не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем ВАЗ 211540, державний номер [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, власники зазнали матеріальних збитків (а.с.103). Таким чином, судом обох учасників ДТП визнано винними у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП. Частина 6 статті 82 ЦПК України передбачає, що постанова суду у справі по адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Крім того, страховик потерпілого після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страховика водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, незалежно від того, чи встановлена вина заподіювача шкоди саме рішенням суду. У такому випадку для здійснення відшкодування шкоди, що була отримана внаслідок використання джерел підвищеної небезпеки, насамперед необхідно встановити та підтвердити вину особи, що має відповідати за шкоду, у вчиненні такої дії, отже, цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того, чи є в діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 16.07.2018 року, прийнятій за результатом розгляду справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування шкоди. Також у вищезазначеній постанові Верховний Суд, відхиляючи доводи касаційної скарги заявника, звернув увагу й на те, що відсутність у матеріалах справи судового рішення, яким особу було б притягнуто до відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди, не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки таке рішення є обов`язковим для суду, проте не єдиним доказом вини заподіювача шкоди. На момент дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 11.07.2017 року за участі [PERSON] та [PERSON] цивільно-правова відповідальність останнього не була застрахована, про що Моторне (транспортне) страхове бюро України 25.04.2017 року направило [PERSON] лист (а.с.4, 25). [PERSON] згідно посвідчення серії [NUMBER] від 05.05.1997 року є учасником бойових дій та на підставі п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (а.с.68). Відповідно до протоколу №947/04/17 від 28.04.2017 року оцінювачем [PERSON] проведено огляд колесного транспортного засобу Peugeot 308 SW, реєстраційний номер [NUMBER] , під час якого виявлені пошкодження, завдані внаслідок ДТП (а.с.12-17). 03.05.2017 року надано Звіт №247/04/17 зі встановлення вартості відновлювальних робіт з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин, відповідно до якого ринкова вартість автомобілю Peugeot 308 SW, реєстраційний номер [NUMBER] , на дату ДТП 11.04.2017 року складала 215946,06 грн. Вартість відновлюваного ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин автомобілю Peugeot, реєстраційний номер [NUMBER] , складає 43332,36 грн. (а.с.6-11). 06.07.2017 року ТОВ «АВТО ГРАФ Ф» складено акт виконаних робіт №ПЖ70001755 з ремонту автомобілю Peugeot, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.22-24). 19.07.2017 року власник автомобілю Peugeot 308 SW, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 11.04.2017 року за його участі та водія [PERSON] (а.с.67). Відповідно до довідки Моторного (транспортного) страхового бюро України №1 від 11.08.2017 року розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] складає 21666,18 грн. І 30.08.2017 року Моторним (транспортним) страховим бюро України видано Наказ №7894 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] у розмірі 21666,18 грн. (а.с.18). Тобто, з огляду на те, що у судовому порядку винними у скоєнні спірного ДТП було визнано обох водіїв, позивач відшкодував [PERSON] половину майнового збитку, заподіяного його автомобілю. Згідно з платіжним дорученням за №1236637 від 31.08.2017 року вказана сума перерахована на особистий банківський рахунок [PERSON] (а.с.19). Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про страхування», страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку встановленому законодавством. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК України), а також ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Регрес - це право, що виникає в особи внаслідок платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. У відповідності до вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до позивача, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тобто право вимоги до відповідача. Згідно зі ст. 38 цього ж Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Приймаючи до уваги ст. 1191 ЦК України, ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, у Моторного (транспортного) страхового бюро України виникло право зворотної вимоги до відповідача. Відповідно до частин 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з положень вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Твердження відповідача про відсутність підстав стягувати з нього в порядку регресу виплачене [PERSON] страхове відшкодування, оскільки [PERSON] також визнаний винним у вчиненні ДТП, та те, що позивач не має право самостійно визначати обсяг вини учасників ДТП у співвідношенні 50% на 50%, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Пунктом 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Страховою компанією при розрахунку суми страхової виплати було враховано вину обох водіїв під час ДТП, даний факт підтверджується розрахунком суми страхового відшкодування. Оскільки вина за вчинення ДТП полягає у порушенні ПДР зі сторони обох водіїв, то суд вважає, що позивачем вірно визначено, що відшкодуванню підлягає сума матеріальної шкоди в розмірі 50 % вартості матеріального збитку. Відтак, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та вважає за необхідне стягнути з відповідача у порядку регресу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування. Також з матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з відшкодуванням шкоди [PERSON] позивачем МТСБУ були понесені витрати по оплаті послуг ПАТ «СК «Країна» з виконання робіт з врегулювання страхового випадку по справі №41085 у розмірі 1300,00 грн. (а.с.19-20). Відповідно до п. 40.3 ст. 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. Отже, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь МТСБУ. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при поданні позовної заяви у розмірі 2102,00 грн. (а.с.1). На підставі викладеного і

Outcome: approved