Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

Представник заявника - адвокат Шафранова О.В. звернулась до Центрально-Міського районного суду Кривого Рогу Дніпропетровської області з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту що має юридичне значення. Вимоги заяви обґрунтовані тими обставинами, що 15 квітня 2021 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Донцової Н.Ю. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . [PERSON] на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За життя склала на ім`я [PERSON] заповіт від 09,01.2001 року АВО №713904, посвідчений державним нотаріусом Першої криворізької нотаріальної контори Черняєвою М.І. Постановою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Донцовою Н.Ю. 15 квітня 2021 року було відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії. Зокрема, приватним нотаріусом відмовлено спадкоємцю [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки виявлено розбіжності в написанні прізвища спадкодавиці у наданих документах, через що неможливо встановити факт належності правовстановлюючого документу спадкодавиці. Так, у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданим 03.04.2018 Центально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області прізвище значиться « [PERSON] », а у свідоцтві про право власності на житло № [NUMBER] . виданому 09 червня 1993 року Органом приватизації Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів, прізвище - « [PERSON] ». Окрім того, нотаріусом було запропоновано спадкоємцю - [PERSON] звернутися до відповідного суду для встановлення факту належності свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 09 червня 1993 року Органом приватизації Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів, спадкодавиці. Заявник та його представник у судове засідання не з`явились, представник заявника - адвокат Шафранова О.В. надала суду заяву в якій просила розглянути справу у їх відсутність, заяву підтримує у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Тімуш К.О. у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду клопотання про розгляд справи без участі представника виконкому Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради. Під час здійснення судового розгляду були встановлені наступні фактичні обставини. Відповідно до даних паспорту [PERSON] , спадкодавиця була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 11.12.1992 Виконавчим комітетом Центрально-Міської районної ради народних депутатів міста Кривого Рогу видано на ім`я [PERSON] (чоловіка спадкодавеці) ордер на житлове приміщення, за адресою: [ADDRESS] . У склад сім`ї до цього ордеру вписано [PERSON] . 9 червня 1993 року керівником органу приватизації З.Л. Атамась видано свідоцтво про право власності на житло за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] та [PERSON] , яке відповідно до цього документу належало їм на праві приватної, спільної сумісної власності. Але через неправильний- переклад на українську мову прізвища власників майна в цьому документі було зазначено як « [PERSON] » та « [PERSON] ». У 2000 році [PERSON] укладено з ЖКК№1 Договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, предметом якого була квартира за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер чоловік [PERSON] [PERSON] . 09.01.2001 року після смерті [PERSON] Державним нотаріусом Черняєвою М.1. на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом '/г частини квартири [ADDRESS] . Отже, з цього моменту спадкодавиця набула право власності на всю вищевказану квартиру. Комунальним підприємством «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» вписано [PERSON] в технічний паспорт на квартиру ( [ADDRESS] ) як власницю цього майна на підставі свідоцтва права власності, та закріплено такі зміни печаткою БТІ. Таким чином, всі документи, вказані вище, є доказом того, що прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] ». вказані в свідоцтві про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 09 червня 1993 року Органом приватизації Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів написані з помилкою, отже дане свідоцтво про право власності на квартиру ( [ADDRESS] ) належало [PERSON] та [PERSON] , що доводить факт належності цього документу, вказаним особам. Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачає, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст.273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» та відповідно до положень ст.256 ЦПК України, для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення, предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів, зокрема, постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Відповідно до ст. 28 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Ім`я фізичній особі надається відповідно до закону. Згідно зі ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», далі Закону, громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5, згідно норм Цивільного процесуального Кодексу України (ЦПК) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви. Отже, враховуючи, що факт, заявлений [PERSON] для встановлення у судовому порядку має юридичне значення для здійснення заявником права на отримання спадщини, тому суд вважає можливим встановити вказаний факт в порядку, визначеному нормами глави 6 розділу IV ЦПК України.

Outcome: approved