Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Андрієнко Ю.А. в інтересах позивача звернулась до суду із позовом про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу. В позові зазначає, що 22.10.2013 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Український страховий стандарт» та [PERSON] було укладено Договір № 0111-0802-0084 від 22.10.2013 року добровільного страхування транспортного засобу, відповідно до якого Позивачем застраховано транспортний засіб Страхувальника - легковий автомобіль GEELY, реєстраційний номер [NUMBER]. 17.06.2014 року в м.Запоріжжя по вул. Іванова, буд. 93 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля GEELY, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля МАЗ, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Відповідно до розгорнутої Довідки ДАІ № 9400677, дорожньо-транспортна пригода сталась з вини [PERSON], який керуючи автомобілем МАЗ, реєстраційний номер [NUMBER], порушив вимогу 13.1 ПДР, внаслідок чого відбулося зіткнення з застрахованим автомобілем. 27.06.2014 року постановою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя [PERSON] визнано винним в порушенні Правил дорожнього руху України і здійсненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Позивач зазначає, що 08.07.2014 року ТОВ «Автогазпромсервіс» на його замовлення проведено автотоварознавче дослідження, складено Звіт №28/14, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП власникові автомобіля GEELY, реєстраційний номер [NUMBER], становить 11 078.96 грн. Відповідно рахунку-фактурі № Н8200008266 від 07.07.2014 року вартість ремонту зазначеного транспортного засобу становить 11 802,41 грн. Так, 03.09.2014 року згідно до платіжного доручення №18007 було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 11 427,91 грн. відповідно до страхового акту, умов договору страхування та положень чинного законодавства. Згідно до статті 993, частини 2 статті 1187 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування», у зв'язку з зазначеними обставинами, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача грошових коштів в порядку регресу в розмірі 11078,96 грн., крім того, просить суд стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 243,60 грн. Представник позивача надала до суду заяву, вх.№ від 16.02.2015 року, про розгляд справи за її відсутності у зв'язку із неможливістю забезпечити явку представника, позовні вимоги підтримує на зазначених в позові доказах, не заперечує проти винесення заочного рішення суду (а.с.72). Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв, клопотань та заперечень проти позову не надав (а.с.61, 64-65, 70-71). Оскільки причини неявки відповідача визнаються судом неповажними, у відповідності до ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України суд, враховуючи думку представника позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі у зв'язку із наступними фактами та відповідними їм правовідносинами. За змістом ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Крім того, на дані правовідносини поширюються норми ч.1 ст. 27 Закону України «Про страхування» N85/96-ВР від 07.03.1996 року, ч.1 ст. 993 ЦК України, згідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, що передбачено ч.1 ст. 1191 ЦК України. В ході судового розгляду встановлено, що обставини, викладені в позові, відповідають дійсності та підтверджені документальним доказами. Так, 23.10.2013 року між Страховиком ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» та Страхувальником [PERSON] укладено договір № 0111-0802-0084 добровільного страхування транспортного засобу (а.с.16-24). На підставі зазначеного договору 17.06.2014 року настав страховий випадок - дорожньо-транспортна пригода, що вбачається з повідомлення страхувальника [PERSON] (а.с.14-15), що сталася за вини відповідача [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], який керував автомобілем МАЗ, реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно довідки №9400677 про дорожньо-транспортну пригоду, зіткнення транспортних засобів - МАЗ, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та GEELY, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], сталося 17.06.2014 року о 17-10 годині в м.Запоріжжя, по вул. Іванова, буд.93, про що складено протокол АБ 2№012762 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 6-7). Так, постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 27.06.2014 року (а.с.8) [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП при вищевикладених обставинах. У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 08.07.2014 року ТОВ «Автогазпромсервіс» проведено автотоварознавче дослідження, складено звіт №28/14 про оцінку автомобіля GEELY CK, реєстраційний номер [NUMBER], згідно якого вартість відновлювального ремонту зазначеного транспортного засобу внаслідок ДТП та. відповідно вартість матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу, становить 11 078,96 грн. (а.с.35). Відповідно до рахунку-фактури № Н8200008266 від 07.07.2014 року вартість ремонту зазначеного транспортного засобу становить 11 802,41 грн. (а.с.25). Так, 03.09.2014 року на підставі заяви [PERSON] про виплату страхового відшкодування (а.с. 13) згідно до платіжного доручення №18007 (а.с. 52) було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 11 427,91 грн. відповідно до страхового акту №3513 від 12.08.2014 року (а.с.11) та розрахунку суми страхового відшкодування (а.с. 12), умов договору страхування та положень чинного законодавства. Виходячи з вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що відповідач повинен відшкодувати заподіяну шкоду, оскільки ДТП сталася з його вини та витрати, понесені страховою компанією, підтверджені документальними доказами, підлягають стягненню в порядку регресу. За змістом ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved