Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищезазначеним позовом, та просить стягнути з [PERSON], [INFO], на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість в сумі 32246,52 гривні, яка складається з : простроченої заборгованості в сумі 6984,24 грн., строкової заборгованості по нарахованим % - 436,51 грн., простроченої заборгованості по нарахованих % в сумі 24825,77 грн., а також стягнути з відповідача судовий збір. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 06.02.2003 року Акціонерно комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (в подальшому перейменований в Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та [PERSON] уклали договір кредиту №110/4-021. Кредит надавався позичальнику на поточні потреби в сумі 7000,00 гривень. Свої зобовязання позивач виконав, надавши грошові кошти позичальникові, що підтверджується копією видаткового ордеру №2 від 06.02.2003 року. Відповідно до умов договору відповідач зобовязується в порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, договором та графіком погашення кредиту. В порушення умов договору [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 16.05.2018 року має прострочену заборгованості в сумі 6984,24 грн., строкової заборгованості по нарахованим % - 436,51 грн., простроченої заборгованості по нарахованих % в сумі 24825,77 грн. На виконання умов договору відповідачу була направлена вимога про досудове врегулювання спору, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, оскільки позов предявлений до відповідача [PERSON], тоді як його прізвище «Якимцов», в кінці тексту договору кредиту від 06.02.2003 р. зазначений ідентифікаційний номер, який йому не належить, у позивача сплив термін позовної давності для звернення до суду, вважає, що докази, додані до позовної заяви позивача є неналежними. У наданій до суду відповіді на відзив, позивач наголосив на праві кредитодавця на отримання від позичальника процентів за кредитом протягом усього строку користування кредитом, в тому числі у випадку прострочення позичальником погашення наявної заборгованості по тілу кредиту протягом всього часу прострочення, вважає позицію відповідача стосовно того, що останній є неналежним відповідачем по справі, свідомим перекручуванням фактів, оскільки всі ідентифікаційні відомості у кредитному договорі були внесені на підставі наданих відповідачем документів та пояснень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив відповідача, просив позов задовольнити. Крім того, вказав, що заповнення документів та форм, необхідних для укладення договору здійснювалось працівниками позивача на підставі документів та відомостей, наданих самим відповідачем, зокрема оригіналу довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру від 04.05.2000 року, які одночасно із договором застави №110/5-022 від 06.02.2003 р., інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань свідчать про написання прізвища відповідача через літеру «і» як «Якімцов». Наголосив на перериванні перебігу позовної давності шляхом ймовірного вчинення відповідачем дій, що свідчать про визнання ним свого боргу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначив, що дійсно «Укрсоцбанк» пропонував йому оформити кредитні договори, проте, він не памятає вказаного кредиту, оскільки пройшло більше 15 років, по цьому предмету спору вже виносилось судове рішення, проте, воно у нього відсутнє, а позивач не надав відповідь на його звернення в порядку Закону України «Про звернення громадян» щодо наявності судового рішення по кредитному договору №110/4/1-021 від 06.03.2003 р. Крім того, вважає що банк пропустив строк позовної давності, про що подав відповідну заяву. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3\~ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що 06.02.2003 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] був укладений договір кредиту №110/4/1-021 (далі Договір кредиту), відповідно до умов п. 1.1 якого Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 4000 гривень, зі сплатою 25 % річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості: листопад 2003 р. 2000 грн., грудень 2003 р. 2000 грн., січень 2004 р. 2000 грн. лютий 2004 р. 1000 грн., з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості до 05 лютого 2004 року. Сплата відсотків за користування кредитом здійснюється щомісячно до 5 числа місяця, наступного за тим, в якому нараховані відсотки (п.2.4.1 Договору кредиту). У випадку прострочення Позичальником строків сплати відсотків та строків повернення кредиту, Позичальник сплачує Кредиторові пеню в розмірі 1 відсоток від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період; у випадку порушення Позичальником вимог п.п.3.3.2 3.3.11 Договору Позичальник зобовязаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 10 відсотків від суми кредиту, визначеного п.1.1 цього Договору, за кожен випадок (п.4.2, 4.3 Договору). Відповідно до п.7.3 Договору кредиту, останній набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань. Таким чином, сторони погодили порядок виконання зобовязання, термін закінчення кредитування (до 05.02.2004 р.), строк договору та відповідальність за порушення умов договору. Як вбачається з заяви на отримання споживчого кредиту від 29.01.2003 року на імя керуючого Нікопольською філією АКБ «Укрсоцбанк» [PERSON] просить надати йому споживчий кредит в сумі 7000 грн. (а.с.8). Згідно податкового касового ордеру №2 від 06.02.2003 року [PERSON] отримав готівку в сумі 7000 грн. (а.с.7). Як вбачається з розрахунку заборгованості, яка додана позивачем до позовної заяви, заборгованість [PERSON] перед позивачем за кредитним договором №110/4-021 від 06.02.2003 року становить: 6984,24 грн. прострочена заборгованість, 436,51 строкова заборгованість по нарахованих відсотках, 24825,77 грн. прострочена заборгованість по нарахованих відсотках (а.с.12). Згідно ч.1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Тобто, зобовязання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобовязання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Таким чином, позивач обовязки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти [PERSON] При цьому суд звертає увагу на співпадання імені, по батькові, місця народження (а/с 10, 45), адреси проживання, ідентифікаційних номерів [PERSON] та [PERSON] (а/с11, 47), що дозволяє суду зробити висновок щодо належного визначення статусу [PERSON] як відповідача по справі. Згідно зі ст.\~526\~ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобовязання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобовязання є його порушенням. Разом з тим, ст. 265 ЦК України визначено поняття «позовної давності» - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена тривалістю 1 рік (ч.2 ст. 258 ЦК України). \~Європейський суд з прав людини у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20.09.2011 р., «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22.10.1996 р. зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу». Вищезазначене дає підстави для висновку про те, що здійснення і захист цивільних прав тісно пов'язані з фактором часу. Цивільні правовідносини не існують абстрактно, а виникають, змінюються та припиняються в часі. Обмеження строку для розгляду спору стимулює учасників процесу до надання доказів, підвищує їх достовірність і тим сприяє встановленню судами істини, а відтак ефективному поновленню порушеного права. Встановлення строку позовної давності також сприяє стабілізації цивільних правовідносин, усуненню невизначеності у відносинах між їх учасниками. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(ч.1 ст. 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261). Оскільки за умовами Договору кредиту відповідач мав виконувати зобовязання, зокрема з повернення кредиту та зі сплати процентів щомісячними платежами, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Натомість позивач звернувся до суду 17.07.2018 року, тобто поза межами строку позовної давності. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права та інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.2 та 4 ст. 267 ЦК України). У матеріалах справи міститься письмова заява [PERSON] про застосування при розгляді справи строку позовної давності (а/с. 35), яку відповідач просить застосувати як підставу для відмови у позові і яка прийнята судом. Суд критично оцінює позицію позивача щодо перериванні перебігу позовної давності, посилаючись на припущення, що відповідач міг вчинити дії, що свідчать про визнання ним свого боргу, оскільки позивачем не надано до суду пояснень та жодних доказів щодо дати та характеру вказаних дій відповідача, натомість в матеріалах справи міститься заява представника від 19.11.2018 р., відповідно до якої останній просить суд розглянути справу за наявними в матеріалах справи документами, клопотання щодо долучення додаткових доказів до матеріалів справи відсутні (а/с 140), на відповідні запитання суду усних клопотань від представника позивача та відповідача про долучення додаткових доказів до матеріалів справи чи відкладання розгляду справи на іншу дату у звязку із необхідністю витребування додаткових доказів, проведення експертиз до суду не надходило. Суд також критично оцінює посилання позивача на право кредитодавця на отримання від позичальника процентів за кредитом, в тому числі у випадку прострочення позичальником погашення наявної заборгованості по тілу кредиту протягом всього часу прострочення, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються після спливу визначеного договором строку кредитування, сплив позовної давності до основної вимоги зумовлює сплив давності і до додаткових вимог про стягнення штрафу та пені. Наведене відповідає правовій позиції [PERSON] Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12, відповідно до якої поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. На підставі наведеного, ст.ст.\~253, 257, 258, 261, 265, 267, 526, 530, 610, 612, 1054 ЦК України,\~ст.ст.\~12,\~18,\~263,\~265,\~273 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed