Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Представник позивача в травні 2021 року звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовною заявою до [PERSON] 3 відсотка річних у розмірі 4 933,23грн, інфляційні витрати в сумі 8 933,35грн., а також судові витрати у виді судового збору та витрат на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15.05.2019 року з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] стягнуто збитки в порядку регресу у розмірі 72 246,60 грн. та судові витрати. З дати винесення вказаного рішення , відповідач не сплатив суму боргу та рішення суду не виконав. В зв`язку з невиконання рішення суду позивач має право згідно ст.ст. 598-609, 625 ЦК України на стягнення з відповідача суми інфляційних витрат та 3 відсотків річних від простроченої суми, яка за період з 15.05.2019 року по 15.05.2021 року становить 732 прострочені дні, 3 відсотка річних складають 4 933,23грн, інфляційні витрати - 8 933,35грн, які просить стягнути з відповідача. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.06.2021 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження , справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Від учасників провадження не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. На адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Заперечень проти винесення заочного рішення не надходило. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч.4 ст.223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено , що заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15.05.2019 року справа № 766/15807/18 стягнуто з [PERSON] на користь Фізичної особи-підприємця [PERSON] завдані збитки в порядку регресу в розмірі 72246, 60 грн. та судові витрати. На виконання вказаного рішення 07.08.2019 року видано виконавчі листи. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.07.2020 року справа № 766/3818/20 зобов`язано Корабельний ВП ХВП ГУНП в Херсонській обалсті внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою представника [PERSON] від 02.03.2020 року про вчинене кримінальне правопорушення відносно дій [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 КК України. 29.03.2021 року корабельним районним ВДВС у м.Херсоні Південного міжрегіонального УМЮ (м.Одеса) винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу по виконавчому провадженню відкритому 09.09.219 року про стягнення з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] відшкодування за вищезазначеним рішенням. 13.04.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Херсоснької обалсті Манікіним Д.С. відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 766/15807/18 виданому 07.08.2019 року про стягнення з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] відшкодування. Таким чином рішення суду на даний час залишається не виконаним. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його невиконання (договір чи діалект). Відповідно до ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовими є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку, тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Отже, приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Разом з тим, за змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі № 910/11249/17. Так, Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Великою Палатою Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 зроблено висновок щодо можливості застосування положень ст. 625 ЦК України до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачене договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Постановою ВС від 06 березня 2019 року у справі № 577/5360/15-ц зроблено висновок, що за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. На підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку зі стягненням грошових коштів, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц. Також суд враховує правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 760/6938/16-ц відповідно до якої формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. З урахуванням вищевикладеного, позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу. Сума трьох процентів річних розраховується за формулою: (сума боргу х 3 % х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році). Згідно розрахунку наданого позивачем, перевіреного судом, загальний розмір збитків за період з 15.05.2019 року по 15.05.2021 року складає: 13 866,58грн. яка складається з трьох відсотків річних у розмірі 4 933,23грн. та інфляційних витрат в сумі 8 933,35 грн. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок, який є логічним та узгоджується між собою і визначає межі позовних вимог та не спростований відповідачем. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачену суму судовий збору у розмірі 908,00 гривень. Відповідно до ст.133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу є складовою частиною судових витрат по справі. Статтею 137 ЦПК передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК). З матеріалів справи встановлено, що заявляючи вимогу про стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 8 644,00 грн., позивачем на підтвердження понесення таких витрат долучено: договір про надання правової допомоги № 3 від 23.12.2019 року, додаткову угоду до нього від 09.01.2021 року з розрахунком вартості виконаних робіт; платіжне доручення № 47 від 09.01.2021 року на вищезазначену суму. Повноваження адвоката підтверджені свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 2161, від 13.01.2020 року; посвідченням адвоката .; ордером адвоката № 1104967 від 15.05.2021 року. Проаналізувавши вартість наданих адвокатом послуг правничої допомоги та докази, які є в матеріалах справи на підтвердження виконання ним вказаних в описі робіт, враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо заявлено розміру витрат, суд вважає, що розрахунок витрат на правничу допомогу є обґрунтованим на вказану суму, а тому вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved