Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 24.11.2010 року, відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Відповідач свої зобов`язання не виконував належним чином, у зв`язку з чим, станом на 30.04.2019 року заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 389 321,54 грн., яка складається з наступного: 5058,77 грн. - заборгованість за кредитом; 378 017,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6244,82 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, таким чином позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 127 608,48 грн., яка складається з наступного: 5058,77 грн. - заборгованість за кредитом; 122 549,71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 24.11.2010 р. по 31.12.2017 р. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду від 15.08.2019 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 23.09.2019 року відповідачем подано відзив на позов, в якому зазначає, що копія заяви від 24.11.2010 р. взагалі не містить інформації про розмір кредиту, який надається, розмір відсотків та срок дії кредиту, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Крім того, позивач, обґрунтовуючи свої вимоги посилається на Витяг з «Тарифів банку» та Витяг Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, однак позивачем не надано жодного документу на підтвердження того, що саме цей Витяг з Умов зрозуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Також, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Просить застосувати строк позовної давності до основної вимоги та вимоги про стягнення штрафу та пені, яка є підставою для відмови в задоволенні позову. 27.10.2019 року від банку на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій банк посилається на те, що відповідач отримала кредит, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Тарифи- розмір винагороди за послуги банку, є невід`ємною частиною Договору. Перелік може змінюватися і доповнюватися, про що власник картки повідомляється відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 24.11.2010 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто. Також з матеріалів позовної заяви вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5 % (30 % на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контророзрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Крім того, в заяві - анкеті клієнта, зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено, що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Підпис позичальника на кредитному договорі свідчить про те, що позичальнику добре відомі і цілком зрозумілі всі умови цього договору і він вважає їх справедливими по відношенню до себе. Клієнт не звертався до банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціював розірвання договору, більше того активно користувався картою, що говорить про прийняття клієнтом діючих умов банківського обслуговування, а тому заперечення відповідача необґрунтовані. Також, із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Щодо строку позовної давності, вказав, що відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 09.2016 року, (довідка про видачу кредитних карт додається). Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 18.06.2019 року до спливу строку позовної давності. У звязку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. На підставі зазначено, просив задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.12.2019 року витребувано докази у АТ КБ «ПриватБанк». 20.01.2020 року відповідачем на виконання ухвали суду надані витребувані докази. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час судовго засідання повідомлений належним чином, разом з позовною заявою надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та його представник адвокат Жовніренко І.В. в попередньому судовому засіданні проти позову заперечували просили відмовити у задоволені позову в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві, в подальшому в судове засідання не з`явилися, позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі та участі її представника за наявними письмовими матеріалами та просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності до вимог ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Позивачем, на підтвердження виникнення у [PERSON] зобов`язань перед банком, надана копія Анкети-Заяви від 24.11.2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено кредитний ліміт «00,00 грн.» та розрахунок заборгованості за договором б/н від 24.11.2010 року, укладеного між Приват Банком та клієнтом - [PERSON] , станом на 30.04.2019 року, починаючи з 11.04.2013 року, в сумі 389321,54 грн., що складається із: заборгованості по кредиту - 5058,77 грн.; заборгованості по процентам -378017,95 грн.; заборгованості за комісією -6244,82грн.; заборгованість до стягнення 127608,48грн. яка складається з заборгованості за кредитом5058,77 грн., заборгованість по процентам з 24.11.2010 по 31.12.2017 122549,71 грн. Судом встановлено, що 24.11.2010 року відповідач [PERSON] , як клієнт банку, підписала надруковану «Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку» про те, що вона бажає оформити платіжну картку кредитка «Універсальна», про що свідчить її підпис у зазначеній анкеті-заяві. Анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» не містить відомостей щодо розміру бажаного кредитного ліміту за карткою та у вказаній анкеті відсутні данні про видачу картки та її номер. Дана заява-анкета не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Так, в матеріалах справи міститься довідка АТ КБ «ПриватБанк» № 30.1.0.0/2-20190618/953 від 30.09.2019 року по цивільній справі, в якій зазначено, що [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 24.11.2010 року отримала картку № [NUMBER] строком дії карки до 09.2016 року. Крім того з довідки наданої позивачем (а.с. 160) вбачається, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було видано кредитну картку № [NUMBER] дата відкриття 11.04.2013 року термін дії 09/16. Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що при підписані анкети-заяви від 24.11.2010 року відповідач [PERSON] отримала платіжну картку та відсутні данії про термін її дії.Позивачем не надано доказів звернення [PERSON] до банку із заявою про перевипуск карти до закінчення терміну дії попередньої, виданої 24.11.2010 року або про отримання нової картки за кредитним договором від 24.11.2011 року. Таким чином, належних доказів того, що картка № [NUMBER] отримувалася відповідачем на підставі кредитного договору б/н від 24.11.2010 року суду не надано, як і не було доведено факт пролонгації договору № б/н від 24.11.2010 року шляхом перевипуску платіжної картки, а відповідно факту переривання строку давності звернення до суду. Надана АТ КБ «ПриватБанк» фотокопія клієнта з карткою, не може слугувати належним та достовірним доказом отримання [PERSON] кредитної картки № [NUMBER] , оскільки з фотокопії не можна встановити яку саме картку видано та дату видачі. З урахуванням викладених обставин суд вважає за необхідне застосувати правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України по справі № 6-103цс14, стосовно того, що поновлення дії договору щоразу після закінчення його дії на новий такий же строк на невизначену кількість разів призводить до того, що її закінчення може ніколи не настати. Проте договір не може породжувати невизначеність стосовно строку його дії, оскільки передбачений момент виконання зобов`язання конкретний термін, який є закінченням строку дії договору. Аналіз наведених доказів вказує на те, що по укладеному між [PERSON] і АТ КБ «Приват Банк» кредитному договору б/н від 24.11.2010 року заборгованість, заявлена позивачем у суді, не доведена, як і відсутні будь-які докази пролонгації саме договору № б/н від 24.11.2010 р., шляхом перевипуску платіжної картки, тому, будь-яких зобов`язань перед банком відповідач нести не може, а відтак суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Згідно із ст. 141 Цивільного процесуального кодексу Україниу разі відмови в позові, судові витрати повязані з розглядом справи покладаються на позивача.

Outcome: dismissed