Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на користь позивач заборгованість за кредитним договором від 20.11.2014 № б/н у сумі 32352,85 грн. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 20.11.2014 відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та Банком договір. Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим, станом на 04.08.2020 має заборгованість у розмірі 32352,85 грн. 20.10.2020 представник відповідача надав відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову за необгрунтованістю. 02.11.2020 представник позивача надав відповідь на відзив, у якій зазначив, що позовна заява обгрунтована, зобов`язання повино виконуватися належним чиом. 17.11.2020 року представник відповідача надав заперечення в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надвання продукту кредитних карт № б/н від 20 листопада 2014 року в розмірі 32352,85 грн. а також судових витрат по справі у зв`язку з необгрунтованістю. 03.12.2020 року представник позивача надав поясненняв якому зазначає, що вимоги обгрунтовані, просить їх задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просить розглянути справу без його участі. Представник відповідача - адвокат Василець С.О. у судовому засіданні заперечив проти позову в повному обсязі, просить застосувати строк позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до положень ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.1054, 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно п.2.1 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання послуг кредитного продукту від 20.11.2014 № б/н (далі - Генеральна угода) позивач надав відповідачу кредит у сумі 8384,68 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок на строк 24 місяці, з 20.11.2014 до 30.11.2016, у обмін на зобов`язання відповідача по поверненню кредиту, сплати відсотків у розмірі 19% у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Сплата заборгованості здійснюється з «1» до «25» числа кожного місяця шляхом надання відповідачем позивачу щомісячного платежу у сумі 419,57 гривень для погашення заборгованості по кредиту, який складається з заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших видатків відповідно до Умов та правил. Дата останньої сплати заборгованості - не пізніше 30.11.2016. При укладенні Генеральної угоди сторони домовились, що при порушенні відповідачем строків погашення заборгованості, зазначених у Генеральній угоді, Умовах та правилах, більш ніж на 31-й день, по зобов`язанням, строк яких не настав, строком повернення кредиту вважається 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту з 32-го дня порушення вважається простроченою, а відповідач сплачує штраф у сумі 1070,96 гривень, що визначено у п.2.2 Генеральної угоди. Відповідач погодився на те, що Генеральна угода з наданими позивачем Умовами та правилами, Тарифами складає між ним та Банком договір, що підтверджується його підписом у Генеральній угоді. Згідно зі ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до п.2.8 Генеральної угоди сторони погодились, що у разі порушення відповідачем зобов`язань з погашення кредиту, відповідач сплачує позивачу пеню, розмір якої визначений Умовами та правилами, за кожен день прострочення. Згідно з п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 гривень відповідач зобов`язався сплатити позивачу пеню, яка розраховується наступним чином: пеня = базова процентна ставка за договором/30 (нараховується за кожен день прострочення кредиту)+50 гривень одноразово. Пеня нараховується у день нарахування процентів за кредитом. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач, у свою чергу, порушивши зазначені норми закону та умови договору, зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, про що він вказав у відзиві, стверджуючи, що він жодного разу не сплатив щомісячний платіж за договором. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Пунктом п.2.1 Генеральної угоди визначений строк повернення кредиту - 30.11.2016. При цьому, на підставі ч.1 ст.212 ЦК України, у п.2.2 цієї угоди сторони домовились про зміну строку виконання зобов`язання при порушенні відповідачем строків погашення заборгованості більш ніж на 31-й день, а саме про те, що у цьому випадку строком повернення кредиту вважається 32 день з моменту виникнення порушення. Враховуючи вимоги п.2.1 Генеральної угоди щодо сплати відповідачем щомісячного платежу до «25» числа кожного місяця, не сплату ним першого щомісячного платежу у сумі 419,57 гривень до 25.12.2014, погодженим сторонами строком повернення кредиту є 26.01.2015 - 32-ий день порушення. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (п.54 постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12). Оскільки строк кредитування сплив 26.01.2015, нараховування процентів припиняється з цієї дати. Позивач мав право нарахувати проценти за користування кредитом відповідачем у період з 20.11.2014 до 26.01.2015 у сумі 416,24 гривні - за листопад 2014 року у сумі 123,33 гривні (8384,68 гривні*1,9%/31 день*24 дні), за грудень 2014 року у сумі 159,30 гривень (8384,68 гривні*1,9%), за січень 2015 року у сумі 133,61 гривня (8384,68 гривень*1,9%/31 днів*26 днів). Таким чином, дослідженими судом доказами доведено, що станом на 04.08.2020 відповідач допустив заборгованість за кредитом у сумі 8384,68 гривень та процентами за користування кредитом у сумі 416,24 гривні, а всього у сумі 8800,92 гривень. Представник позивача не надав суду доказів, які підтверджують наданий ним розрахунок заборгованості процентів за користування кредитом. Щодо застосування до спірних правовідносин позовної давності, зазначених представником відповідач Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Ст.258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Згідно із ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Як вже було зазначено, відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди погодженим сторонами строком повернення кредиту є 26.01.2015. Таким чином, загальний строк позовної давності за кредитним договором сплив 26.01.2018. За цих обставин суд відхиляє аргументи представника позивача щодо строку виконання зобов`язань за договором, який настав 30.11.2016. Представник позивача поштою направив позовну заяву до суду, яка отримана 11.09.2020, про що свідчить реєстрація позовної заяви канцелярією суду, а отже ним пропущений строк позовної давності, на застосуванні якого наполягає відповідач. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Крім того, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду (п.80, 81 постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12). Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, оскільки на час звернення позивача до суду з цим позовом збіг строк позовної давності за його вимогами, а відповідач заявив вимогу про застосування позовної давності, що відповідає правовій позиції висловленій в постанові Верховного Суду від 6 листопада 2020 року, справа № 328/3237/18 Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у позові судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed