Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з регламентною виплатою. Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.03.2015р. о 04.50 год. по вул.Злагоди у смт.\~Королеве Виноградівського району Закарпатської області мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП) за участі транспортного засобу марки «Fiat Doblo» під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Land Rover» під керуванням водія [PERSON] Вказана ДТП відбулась з вини відповідача [PERSON], що стверджується постановою Мостиського районного суду Львівської області від 03.04.2015р. Згідно із Звітом про вартість матеріального збитку №3048 від 27.03.2015р. внаслідок вказаної ДТП власнику автомобіля марки «Land Rover» завдано матеріальних збитків на суму 44\~308,34 грн. Вказує, що позивачем відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було здійснено потерпілому регламентну виплату в розмірі 23 732 грн. 45 коп. Надалі, позивач звертався до відповідача із листом про компенсацію в добровільному порядку вказаних витрат, однак таке прохання залишено без належного реагування. На підставі наведеного, просить стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 23 732 грн. 45 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762 грн. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, у поданій позовній заяві просив розглядати дану справу за відсутності представника Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі по тексту МТСБУ), позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у судове засідання не з'явився без поважних причин, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Як вбачається із матеріалів справи судова повістка відповідачу надсилалась рекомендованим листом з повідомленням за адресою місця його проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та була вручена особисто відповідачу [PERSON] Тобто у справі наявні докази належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. Враховуючи положення ст.280 ЦПК України, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, і час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомив, а також враховуючи те, що позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Станом на 16.10.2018р. відзив на позов від відповідача до суду не надійшов, а тому суд розглядає справу за наявними у справі письмовими доказами. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 09.03.2015р. о 04 год. 50 хв. по вул. Злагоди у смт. Королеве Виноградівського району Закарпатської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Fiat Doblo», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Land Rover», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою судді Мостиського районного суду Львівської області від 03.04.2015 у справі №448/286/15-п, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч.1 ст. 130 КупАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік. Постанова у справі про адміністративне правопорушення не була оскаржена в апеляційному порядку та набрала законної сили 15.04.2015р. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вказана постанова є обов'язковою в частині, що стосується вчинених відповідачем дій, тому вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не підлягає доказуванню. У результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль марки «Land Rover», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПАТ «СК «Галицька» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9265355 із строком дії від 14.03.2014р. по 13.03.2015р. Згідно із Звітом №3048 від 27.03.2015р., складеного оцінювачем [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Land Rover», державний номер [NUMBER], становить 44 308,34 грн. На час скоєння ДТП, водій [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв'язку з чим 16.05.2015р. власник пошкодженого автомобіля з метою отримання страхового відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою. За результатами розгляду даної заяви МТСБУ прийнято рішення про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та перераховано на рахунок [PERSON] грошові кошти в розмірі 23 732 грн. 45 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 3251 від 22.06.2015р. Листом №3/1-05/17839 від 23.06.2015р. МТСБУ звернулося до відповідача [PERSON] із пропозицією компенсувати зазначені витрати у добровільному порядку, однак на даний час відповідачем цього не зроблено, що стало причиною звернення МТСБУ до суду за захистом своїх прав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України). Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. У відповідності із приписами ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Деліктне зобовязання виникає з факту настання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобовязання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обовязок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. Відповідно до ч.1\~ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, після виконання особою, яка не завдавала шкоди, свого обовязку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобовязання припиняється його належним виконанням. [PERSON] України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до ст.39 вказаного Закону МТСБУ є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Відповідно до підпункту «а» п. 41.1 ст.41 наведеного Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно із підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 ст.38 даного Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п.13.1 ст.13 Закону. Отже, наведеними законодавчими положеннями встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі, потерпілій у ДТП, у порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням наведеного, за результатами судового розгляду суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Оскільки позивач виплатив потерпілому [PERSON] грошові кошти на відшкодування завданих дорожньо-транспортною пригодою збитків, він має право регресної вимоги до відповідача [PERSON] на відшкодування понесених витрат. Беручи до уваги усі наведені обставини, а також те, що відповідач [PERSON] станом на 16.10.2018р. відзиву на позовну заяву суду не подав, будь-яких доказів щодо безпідставності вимог позивача та на спростування його доводів не представив, суд приходить до висновку про ухвалення заочного рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача в порядку регресу витрат, повязаних з регламентною виплатою у сумі 23 732 (двадцять три тисячі сімсот тридцять дві) грн. 45 коп. Також судом встановлено, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1762 грн. згідно платіжних доручень №50207 від 15.05.2017р. та №1263360 від 02.03.2018р. (платник МТСБУ, отримувач: УДКСУ у Мостиському районі, код 37929037, рах.№31213206700252). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір у сумі 1762 грн.

Outcome: approved