Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати виконавчий напис від 08 липня 2017 № 6098, вчинений Завалієвим Артемом Анатолійовичем, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» невиплачених у строк відповідно до умов Генеральної угоди від 14 вересня 2012 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 14.06.2017 грошових коштів у сумі 14382 грн 32 коп., стягнення здійснюється за період з 14 вересня 2012 року по 14 червня 2017 року. В обґрунтування позову зазначено, що 12.01.2008 між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір, згідно з яким Банк надав у користування кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Станом на 01.03.2012 сума заборгованості по кредиту становила 8302,18 грн. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.04.2014 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14.02.2013 у сумі 6185 грн 68 коп. Позивачу випадково стало відомо, що 08.07.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ГТУЮ в Чернігівський області Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6098, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» невиплачених у строк відповідно до умов Генеральної угоди від 14.09.2012 та Розрахунку заборгованості за договором станом на 14.06.2017 грошових коштів у сумі 14382 грн. 32 коп., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4793 грн 54 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі 2251 грн 19 коп.; заборгованості з комісії та пені у розмірі 6135 грн 68 коп.; штрафу відповідно п.2.2 Генеральної угоди у розмірі 1201 грн 91 коп. Стягнення здійснюється за період з 14.09.2012 по 14.06.2017, тобто за період біля п`яти років. На підставі цього виконавчого напису № 6098, виданого 08.07.2017, головним державним виконавцем Уманського МВ ДВС Семченковою Н.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55554350 від 18.01.2018, за якою стягується заборгованість у сумі 14382,32 грн. Про відкриття виконавчого провадження позивач дізналася у квітні 2018 року. 29.06.2018 позивач отримала відповідь від приватного нотаруса Завалієва А.А. про відмову у скасуванні ним виконавчого напису та проханням звернутися до суду. Вважає виконавчий напис приватного нотаріуса Завалієва А.А. № 6098 від 08.07.2017 про стягнення з неї невиплаченої у строк заборгованості за договором в сумі 14382 грн 32 коп. незаконним та таким, що не підлягає виконанню. У ньому вказана надумана сума заборгованості та період, за який вона стягується, що не відповідає дійсним обставинам, тому він вчинений з порушенням діючого законодавства. Станом на день вчинення виконавчого напису у банка сплило право вимоги, яке в нього виникло з 23.04.2014 по 23.04.2017 (з дня винесення та вступу рішення в законну силу). Іншого встановленого законом строку на вимогу у банку не виникло. Тому підстав для вимоги банку щодо стягнення заборгованості та звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису немає, що підтверджує незаконність вимоги. Окрім того, у Банка сплив строк давності на звернення до приватного нотаріуса. Також і сума стягнення не відповідає сумі, що вказана у рішенні суду. Заборгованість, яка виникла з 14.09.2012 по 06.02.2014, була вирішена в судовому порядку, після рішення якого припинилася. Отже, стягувати двічі заборгованість за один і той же період, за однією і тією ж Генеральною угодою, але різні суми - є незаконним. Крім того, на час вчинення виконавчого напису у розпорядженні нотаріуса не було всіх необхідних документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, а тому нотаріус не мав передбачених законом підстав для вчинення виконавчого напису про звернення стягнення. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, 05.11.2021 подала до суду заяву, в якій просила справу за її позовом до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., третя особа: Уманський МВ ДВС ГТУЮ в Черкаській області, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса, проводити у її відсутність. Відповідач приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. у судове засідання не з`явився, 15.09.2021 надіслав до суду заяву, в якій просив цивільну справу № 705/2725/18 за позовом [PERSON] до нього про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, розглядати за його відсутності. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність, до суду не подав. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Відповідно до пункту 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Частиною 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Аналогічні положення містяться в пункті 3.1. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі за текстом - Порядок). Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 87 Закону України «Про нотаріат»). Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі за текстом - Перелік). Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до листа приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. за вих. № 827/01-16 від 23.06.2018, долученого позивачем до позовної заяви, зазначено, що як на підставу вчинення виконавчого напису нотаріус посилається на п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Відповідні зміни до Постанови № 1172 та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 за № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене, до спірних правовідносин належить застосовувати постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, про що зазначив господарський суд апеляційної інстанції у справі № 910/13233/17. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (в редакції, чинній станом на 08.07.2017 - дату вчинення спірного виконавчого напису), встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Матеріали справи не містять доказів того, що приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. вчинив виконавчий напис на підставі зазначених вище документів. Окрім того, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.04.2014 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14.02.2013 у сумі 6185 грн. У рішенні суду міститься посилання на укладену між сторонами Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 14.09.2012, відповідно до якої [PERSON] отримала кредит у розмірі 5736,18 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Заборгованість порахована станом на 06.02.2014. При цьому, виконавчий напис приватного нотаріуса від 08.07.2017 містить посилання на цю ж Генеральну угоду від 14.09.2012, сума заборгованості за якою була стягнута на підставі рішення суду від 10.04.2014. Таким чином, на підставі досліджених доказів, суд доходить висновку, що зазначені вище обставини дають підстави для задоволення позовних вимог та визнання виконавчого напису таким, який не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому судовий збір згідно зі статтею 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved