Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Представник позивача - адвокат [PERSON] в інтересах позивача, [PERSON], пред'явив до суду позов до відповідача, Іванівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області, в якому представник позивача просить визнати за [PERSON], [INFO], право приватної власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами вцілому, який розташований по [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача у позовній заяві зазначив про те, що по [ADDRESS] розташований житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами, в якому до своєї смерті проживала [PERSON], яка померла [INFO], а зараз проживає та прописана позивач. 17 березня 1988 року на підставі рішення виколнавчого комітету Семенівської районної ради народних депутатів № 44 від 19 лютого 1988 року [PERSON] було видано свідоцтво на право приватної власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], яке було зареєстровано Новгород-Сіверським міжміським бюро технічної інвентаризації 28 квітня 1988 року за реєстровим номером 19. Відповідно до вказаного свідоцтва вищевказане домоволодіння належить голові колгоспного двору [PERSON]. Згідно довідки Іванівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області [ADDRESS] була перейменована зі зміною нумерації будинків, і таким чином будинок по [ADDRESS], змінено на [ADDRESS]. В середині 1990 року колгоспні двори були ліквідовані і з цього часу вважається, що будинок розташований не на землях колгоспу, а на землях Іванівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області. Після ліквідації колгоспних дворів, [PERSON], маючи законні підстави, але будучи юридично не обізнаною, не оформила право власності на вказане домоволодіння. Про те, що [PERSON] мала право на майно, яке належало колгоспному двору, роз'яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Зокрема, підпунктом а) пункту 6 вказаної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] з усіма надвірними будівлями вона заповіла позивачу. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на даний час оформити право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташоване за адресою: [ADDRESS], позивач не може так як право власності на домоволодіння оформлено на колгоспний двір, а не на померлого спадкодавця, яка вважається тільки головою колгоспного двору. Позивач являється єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] щодо вищевказаного житлового будинку. Згідно законодавства спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач не має можливості оформити право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами, який фактично є її власністю з моменту відкриття спадщини, яка володіє вже ним багато років, та розташований по [ADDRESS], позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ухвалою судді від 07 травня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 04 червня 2018 року. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з'явилась, доручила представляти свої інтереси в суді адвокату [PERSON]. У підготовче судове засідання представник позивача - адвокат [PERSON] не з'явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, до суду надав письмову заяву, згідно даних якої просить розгляд даної справи провести без його участі та без участі позивача, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити повністю. Представник відповідача, Іванівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області, Іванівський сільський голова Семенівського району Чернігівської області Казановський Михайло Миколайович у підготовче судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, надав до суду письмову заяву, згідно даних якої просив розглянути справу без його участі на протязі всіх судових засідань, позов визнає повністю, наслідки визнання позову йому роз'яснено та зрозуміло. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області, виконуючий обов'язки голови Семенівської районної державної адміністрації Черниш Станіслав Валентинович у підготовче судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, надав до суду письмове клопотання, згідно даних якої просить розглянути справу без присутності представника Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області та залишає розгляд справи на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Семенівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, Доля Наталія Миколаївна у підготовче судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, надала до суду письмову заяву, у якій просить суд розглянути справу без участі представника Семенівської районної державної нотаріальної контори на розсуд суду, та надала інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, згідно даних якого після померлої [INFO] [PERSON] Семенівською районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області 27 липня 2010 року за заявою [PERSON], онука, заведена спадкова справа № 172/2010 (номер у Спадковому реєстрі 49678152), на підставі якої 26 вересня 2013 року видано свідоцтво про спадщину серії ВТМ 487789 (номер у Спадковому реєстрі 55069023) на земельну ділянку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши справу у відповідності до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що ухвалення в підготовчому судовому засіданні рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У справі встановлено, що по [ADDRESS] розташований житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами, в якому до своєї смерті проживала [PERSON], яка померла [INFO], а зараз проживає та прописана позивач. 17 березня 1988 року на підставі рішення виколнавчого комітету Семенівської районної ради народних депутатів Чернігівської області № 44 від 19 лютого 1988 року [PERSON] було видано свідоцтво на право приватної власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], яке було зареєстровано Новгород-Сіверським міжміським бюро технічної інвентаризації 28 квітня 1988 року за реєстровим номером 19. Відповідно до вказаного свідоцтва вищевказане домоволодіння належить голові колгоспного двору [PERSON]. Згідно довідки Іванівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області [ADDRESS] була перейменована зі зміною нумерації будинків, і таким чином будинок по [ADDRESS], змінено на [ADDRESS]. В середині 1990 року колгоспні двори були ліквідовані і з цього часу вважається, що будинок розташований не на землях колгоспу, а на землях Іванівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області. Після ліквідації колгоспних дворів, [PERSON], маючи законні підстави, але будучи юридично не обізнаною, не оформила право власності на вказане домоволодіння. Про те, що [PERSON] мала право на майно, яке належало колгоспному двору, роз'яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Зокрема, підпунктом а) пункту 6 вказаної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] з усіма надвірними будівлями вона заповіла позивачу. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на даний час оформити право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташоване за адресою: [ADDRESS], позивач не може так як право власності на домоволодіння оформлено на колгоспний двір, а не на померлого спадкодавця, яка вважається тільки головою колгоспного двору. Позивач являється єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] щодо вищевказаного житлового будинку. Згідно законодавства спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач не має можливості оформити право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами, який фактично є її власністю з моменту відкриття спадщини, яка володіє вже ним багато років, та розташований по [ADDRESS], позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки позов відповідачем визнається повністю, а тому немає ніяких перешкод для визнання права власності на зазначений будинок за позивачем [PERSON], суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи у підготовчому судовому засіданні. Виходячи з викладеного, позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved