Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області звернулась до суду в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] із позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] , в якому просить стягнути аліменти з [PERSON] на утримання [PERSON] , [PERSON] в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення повноліття, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [PERSON] , встановити опіку (піклування) над [PERSON] , [PERSON] та призначити [PERSON] опікуном (піклувальником) дітей. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , знаходяться на обліку в Службі у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як діти, що перебувають у складних життєвих обставинах. Батьками дітей є [PERSON] та [PERSON] . Мати малолітніх дітей померла [INFO] . Батько самоусунувся від утримання, виховання та розвитку дітей. Протягом тривалого часу родинних стосунків з доньками не підтримує, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться їх життям та долею. У зв`язку з тим, що діти залишились без батьківського піклування, вони тимчасово влаштовані до родини бабусі [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , яка не є законним представником дітей і не має повноважень звернутись до відповідних структур з питання оформлення пенсії за втратою годувальника. Зазначає, що батько дітей ніде не працює, не має власного житла і у нього відсутня реєстрація місця проживання. Упродовж тривалого часу відповідач родинних стосунків з дітьми не підтримує, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться їх життям та долею, написав нотаріально посвідчену заяву - згоду щодо позбавлення його батьківських прав стосовно доньок. Умови для проживання дітей в родині батька відсутні, він не в змозі займатися їх утриманням та вихованням. При цьому бабуся дітей [PERSON] виявила бажання опікуватись онуками, які зареєстровані і проживають разом з нею. Умови проживання вивчались спеціалістами Служби у справах дітей по Шевченківському району та визнані задовільними. Присутні всі комунальні зручності, є необхідні меблі, побутова техніка, діти займають окремі кімнати, обладнані всім необхідним для навчання та відпочинку. [PERSON] пенсіонер за віком, за місцем проживання характеризується позитивно, медичних протипоказань щодо виконання обов`язків опікуна не має, до кримінальної відповідальності не притягувалась. Діти надали згоду на призначення їх опікуном [PERSON] . Своє рішення [PERSON] мотивує тим, що між нею та дівчатами склались люблячі стосунки, заявниця не байдужа до долі онучок, завжди допомагала у їх вихованні та утриманні, бажає і надалі займатися їх вихованням. Вона перебуває на обліку кандидатів в опікуни в Службі у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, отримала позитивний висновок про доцільність встановлення опіки та відповідність даної опіки інтересам дітей. Кандидат в опікуни з великою відповідальністю ставиться до проблем опіки, почуває себе готовою прийняти, а фактично вже прийняла всю відповідальність за долю дітей, з правовими аспектами опіки та станом здоров`я дітей ознайомлена. Ухвалою судді від 15.04.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30.01.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позові, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд повідомлявся, причини неявки суду не повідомив. Третя особа в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, третьої особи, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Цей факт підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданих 05.04.2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції. З матеріалів позову вбачається, що [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія № [NUMBER] , виданого 17.01.2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). З матеріалів позову вбачається та встановлено в судовому засіданні, що [PERSON] , [INFO] , є бабусею неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва [NUMBER] від 07.04.1986 року, про народження [PERSON] померлої матері дітей, відповідно до якого [PERSON] є матір`ю останньої. Також встановлено, що діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] разом з бабусею [PERSON] та перебувають на її утриманні. Представник позивача в позовній заяві та поясненнях зазначає, що Батько самоусунувся від утримання, виховання та розвитку дітей. Протягом тривалого часу родинних стосунків з доньками не підтримує, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться їх життям та долею. У зв`язку з тим, що діти залишились без батьківського піклування, вони тимчасово влаштовані до родини бабусі [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що батько дітей ніде не працює, не має власного житла і у нього відсутня реєстрація місця проживання. Крім того, матеріали позову містять копію нотаріально посвідченої заяви відповідача, в якій він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно дітей [PERSON] та [PERSON] . Згідно характеристик від 10.03.2020 року, наданих директором КЗ «ХЗОШ №135», [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , навчаються у КЗ «ХЗОШ №135 ім.К.Ф.Ольшанського» з 2012 року, їх вихованням займається бабуся [PERSON] , яка приділяє належну увагу дітям, відвідує батьківські збори, підтримує зв`язок з класним керівником. Частиною 4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст.6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст.ст.3,9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст.164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п 16 ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вищевикладених обставинах, враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків у відношенні дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не бере будь-якої участі у житті дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не забезпечує належний догляд, утримання та виховання, на підставі чого судом встановлена наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей. Одночасно судом враховується, що відповідач [PERSON] надав заяву про згоду на позбавлення його батьківських прав стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так як визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи все вищевикладене, суд вважає в частині вимог про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей позов обґрунтованим та підлягаючим до задоволення. Крім того, частинами 2, 3 ст.166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частинами 1, 2 ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище сторін, відсутність даних про перебування на утриманні у платника аліментів неповнолітніх дітей, інших непрацездатних осіб. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі викладеного, з урахуванням задоволення позовних вимог позивача в частині позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей, яким в свою чергу не надається матеріальна допомога на їх утримання, враховуючи положення ст.166, 180, 183 СК України, суд доходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] аліментів на неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з цим позовом - 13.03.2020 року та до досягнення ними повноліття. Щодо вимоги про встановлення піклування над дітьми та призначення піклувальника, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Відповідно до ч. 1, 3 ст.5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Згідно із ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так зі змісту позову вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , знаходяться на обліку в Службі у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як діти, що перебувають у складних життєвих обставинах. У зв`язку з тим, що діти залишились без батьківського піклування, вони тимчасово влаштовані до родини бабусі [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , та проживають разом з нею. Спеціалістами служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , де зареєстровані та фактично проживають: неповнолітні [PERSON] та [PERSON] , а також [PERSON] - бабуся дітей. Згідно акту обстеження умов проживання від 04.02.2020 року умови проживання дітей задовільні. Квартира зі всіма комунальними зручностями, є вся необхідна побутова техніка, меблі, санвузол роздільний, в робочому стані, квартира потребує косметичного ремонту. У дівчат кремі кімнати для проживання. Кімнати обладнані окремими спальними місцями, шафою для одягу, столами для виконання домашніх завдань. У [PERSON] є комп`ютер, у [PERSON] - ноутбук. Діти забезпечені необхідним одягом і взуттям за сезоном. Стосунки та традиції сім`ї доброзичливі, дівчата бабусю поважають, допомагають в хатніх справах. Згідно акту обстеження умов проживання від 25.02.2020 року умови проживання задовільні, присутні всі комунальні зручності, помешкання в достатній кількості обладнано меблями, побутовою технікою. У [PERSON] та [PERSON] окремі кімнати, обладнані всім необхідним для навчання та відпочинку. Стосунки сім`є доброзичливі та поважні. За результатом бесіди [PERSON] і [PERSON] надали згоду на призначення бабусі [PERSON] своїм опікуном. Крім того, згідно заяв [PERSON] та [PERSON] від 24.02.2020 року останні надали свою згоду на призначення [PERSON] їхнім опікуном. Відповідно до висновку Служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 26.02.2020 року за вих. №10-22/437/20, Служби у справах дітей вважає, що встановлення опіки над [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , призначення їх опікуном [PERSON] є доцільним та відповідає інтересам дітей. Кандидат в опікуни має необхідні умови для виховання та розвитку дітей. Згідно із ст.3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. З наданих до суду документів вбачається, що [PERSON] , [INFO] , знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком. За місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно, житлом забезпечена. До кримінальної відповідальності не притягувалась. Створила всі умови, необхідні для проживання, повноцінного виховання та утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . З правами та обов`язками опікуна ознайомлений. Згідно медичних даних [PERSON] може бути піклувальником, психіатричні та наркологічні протипоказання для виконання обов`язків піклувальника відсутні, що підтверджується медичною довідкою про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3», довідкою КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер». Згідно ст.55 ЦК України, опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.59 ЦК України, піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Згідно ст.243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Так, згідно ч. 4 ст.60 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Згідно з ч. 2, 3, 4 ст.63 ЦК України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника; при призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Беручи до уваги, що [PERSON] перебуває у сімейних, родинних відносинах з неповнолітніми, стосунки між ними склались доброзичливі, приймаючи до уваги бажання самих неповнолітніх, а також враховуючи, що за станом свого здоров`я та матеріальним становищем [PERSON] може виконувати обов`язки піклувальника, має можливість і бажає ретельно виконувати їх, а тому враховуючи висновки органу опіки та піклування, суд вважає заявлені позовні вимоги в цій частині також обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, ст.ст.141, 150, 164, 166, 182, 183, 191, 243, 244 Сімейного кодексу України, ст.ст.55, 59, 60, 63 ЦК України, ст.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved