Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача на користь його довірительки коштів в сумі 705780 грн., що еквівалентно 27000 доларів США, які не були сплачені останнім під час поділу їх спільного сумісного майна як колишнього подружжя, а також відсотків - 118328,26 грн., з цієї суми за їх користування та збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 332464,72 грн., а також сплачений нею судовий збір. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі. Відповідач та його представник вимоги позову не визнали, вважаючи, що неповернення позивачеві коштів відбулося з вини ПАТ «Дельта Банк» на рахунку якого перебували кошти відповідача, що стали предметом поділу спільного сумісного майна подружжя - сторін по справі, через його ліквідацією у зв'язку банкрутством. Представник третьої особи стверджувала, що перерахування коштів позивачеві з відповідного рахунку відповідача, після розподілу судом їх майна, відбувалося саме з його згоди та визначенням ним відповідної суми. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За положеннями вимог ст.ст.1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Згідно з положеннями ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як вбачається з положень ч.ч.1 і 3 ст.61 ЦПК України, обставині, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставині, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності до положень п.2 ч.2 ст.22 ЦК України, упущена вигода є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не побуло порушене. Положення ст.14 ЦПК України визначають обов'язковість судових рішень, що набрали законної сили. Відповідно до ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. У відповідності до рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Отже, для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». За положеннями ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до положень ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу, банк, що прийняв від вкладника або для неї вклад, що надійшов, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку у відповідності до Глави 72 ЦК України. За положеннями ст.1066 ЦК України, банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження, без права встановлення непередбачених договором чи законом обмежень права клієнта розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. У відповідності до рішення Васильківського міськрайонного суду від 10 лютого 2014 року по цивільній справі № 362/6597/13-ц (набуло чинності 21.02.2014 року), позивач отримала право власності на 152000 доларів США, що перебували на банківському рахунку відповідача [NUMBER] в ПАТ «Дельта Банк» в сумі 152000 доларів США. За обставинами справи, що визнані сторонами, позивач отримала від відповідача кошти лише в сумі 125000 доларів США. За матеріалами ПАТ «Дельта Банк» вбачається, що 7 грудня 2013 року у зв'язку з закінченням дії договору банківського вкладу, за яким відповідачеві був відкритий рахунок [NUMBER], кошти в сумі 254000 доларів США 9 грудня 2013 року були перераховані на його поточний рахунок [NUMBER] (був закритий 18.04.2016 року), з виплатою йому готівкою 1000 доларів США. Таким чином, на час розгляду зазначеної цивільної справи відповідачем залишаються не сплаченими позивачеві 27000 доларів США. Одже, суд приходить до висновку, що відповідач ухилися від доплати позивачеві поділеного судом спільного майна колишнього подружжя - банківського вкладу в сумі 152000 доларів США, а тому, сума несплачених коштів в розмірі 27000 доларів США підлягає стягненню з останнього на користь його колишньої дружини. Суд критично ставиться до заперечень представника відповідача, оскільки суд вважає доведеним в суді про наявність на поточному рахунку відповідача з 9 грудня 2013 року коштів в сумі, як мінімум, 254000 доларів США, а доказів неможливості користуватися зазначеними коштами для повного повернення позивачеві коштів, стороною відповідача в суді не надано. Як вбачається з положень ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо іншій порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно відомостей з інтернет-ресурсів, станом на 2 грудня 2016 рік офіційний курс НБУ за 100 доларів США складає 2563,82 грн., а тому, розмір коштів який підлягає стягненню з відповідача, складає 692231,40 грн. Суд задовольняє позов частково, через відсутність підстав для застосування положень ст.625 ЦК України, щодо нарахування відповідачеві відсотків за користування грошами, оскільки між сторонами були відсутні саме грошові зобов'язання, та не доведення представником позивача в судовому засіданні заподіяння позивачеві упущеної вигоди. Разом з тим, що стосується вимог про відшкодування позивачу судових витрат по справі, суд виходить з положень ст.88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в даному випадку сплачений по справі судовий збір в сумі 6890 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial