Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

Представник ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] боргу за використану електричну енергію, посилаючись на невиконання зобов`язання, щодо сплати за отриману електричну енергію з боку відповідача у розмірі 22125,61 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути понесені судові витрати: судовий збір в розмірі 2270,00 грн. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач повідомлена про розгляд справи, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу її реєстрації. Відповідач відзиву на позов не подала, причини неявки суду не повідомила, з заявою про розгляд справи у її відсутність до суду не зверталася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Сторони не звертались до суду з клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні. Суд, за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 279, 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та [PERSON] 14.02.2015 року укладено договір про користування електричною енергією №134706020, проте відповідачка обов`язок по сплаті за використану електричну енергію у повному обсязі не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість за спожиту електричну енергію на суму 22125,61 грн., з причини несплати виставленого рахунку за використану електричну енергію за період з 10.02.2016 р. по 01.01.2019 р. До теперішнього часу у добровільному порядку заборгованість не сплачена та підлягає стягненню в примусовому порядку на користь позивача. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 ЦК України). Згідно з вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в строк, що встановлений законом, договором. Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимим доказами, і підлягають задоволенню в повному обсязі з вищенаведених підстав. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судові витрати, які поніс позивач по сплаті судового збору.

Outcome: approved