Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Представник позивача за дорученням [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Тарутинського району Одеської області, в якому просить: встановити факт володіння на праві власності житловим будинком №9 по вулиці Мічуріна села Іванчанка Тарутинського району Одеської області [PERSON], померлою 03 березня 2012 року; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на зазначений житловий будинок. Свої вимоги мотивує тим, що бабусі позивача [PERSON] на праві власності належав житловий будинок №9 по вулиці Мічуріна села Іванчанка Тарутинського району Одеської області. 03 березня 2012 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилось зазначене вище спадкове майно. Заповіту на зазначене майно складено не було. Однак, при зверненні до приватного нотаріуса Тарутинського районного нотаріального округу ГТУЮ в Одеській області [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачу було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане вище майно. Дійсно, те, що [PERSON] була власником житлового будинку №9 по вулиці Мічуріна села Іванчанка Тарутинського району Одеської області підтверджується лише витягом з погосподарської книги №2 на 2011-2015 роки Іванчанської сільської ради Тарутинського району Одеської області. Враховуючи вище викладене представник позивача просить в судовому порядку встановити факт володіння померлою [PERSON] зазначеним будинком та визнати за позивачем право власності у порядку спадкування за законом на будинок №9 по вулиці Мічуріна села Іванчанка Тарутинського району Одеської області. Позивач в судове засідання не зявився, на розгляд суду від представника позивача надійшла заява з проханням розглянути справу у їх відсутність, на вимогах позивача наполягає . Представник відповідача [PERSON] сільської ради Тарутинського району Одеської області сільський голова у судове засідання не зявився. На адресу суду від представника відповідача надійшла заява про згоду з позовними вимогами позивачки та з проханням розглянути справу без його участі. Частиною 3 статті 200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно зі ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частина 1 статті ст. 206 ЦПК України регламентує, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог, тому дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в звязку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно абзацу другого п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів що мають юридичне значення » №5 від 31 березня 1995 року, наведений в статті 315 (273) ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності необхідних умов, суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факт володіння будівлею на праві приватної власності. З витягу з погосподарської книги №2 на 2011-2015 роки Іванчанської сільської ради Тарутинського району Одеської області вбачається, що за [PERSON] значиться житловий будинок №9 по вулиці Мічуріна села Іванчанка Тарутинського району Одеської області (а.с.20-25). Згідно довідки [PERSON] сільської ради Тарутинського району Одеської області №51 від 15 січня 2018 року, [PERSON], яка померла 03 березня 2012 року була зареєстрована та мешкала в [INFO] (а.с.19). Таким чином, на підставі вищевказаних письмових доказів, суд приходить до висновку, що [PERSON] володіла будинком №9 по вулиці Мічуріна села Іванчанка Тарутинського району Одеської області, а тому вважає встановленим за нею факт володіння вищевказаним будинком. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно до ст.ст. 1217, 1220, 1221, 1268 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право на спадщину або має право не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк в шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З копії технічного паспорту на будинок №9 по вулиці Мічуріна села Іванчанка Тарутинського району Одеської області вбачається, що власник відсутній (а.с. 9-11). Однак факт володіння [PERSON] будинком №9 по вулиці Мічуріна села Іванчанка Тарутинського району Одеської області було встановлено в судовому засіданні. 03 березня 2012 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 285842, виданим 05 березня 2012 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Тарутинського району Одеської області про що зроблено відповідний актовий запис №04 ( а.с.8). В день її смерті відкрився спадок на вказане вище майно. Згідно довідки [PERSON] сільської ради Тарутинського району Одеської області №52 від 15 січня 2018 року, [PERSON], яка померла 03 березня 2012 року була зареєстрована та мешкала в [INFO] разом з невісткою [PERSON], онуком [PERSON], дружиною онука [PERSON] та правнуками (а.с.18). Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області №514/849/17 від 08 серпня 2017 року встановлено, що померла 03 березня 2012 року [PERSON] є рідною матірю [PERSON], померлого 13 квітня 1990 року та рідною бабусею [PERSON], [INFO] (а.с.7). З копії свідоцтва про народження позивача [PERSON], [INFO] вбачається, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). 13 квітня 1990 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №474946, виданим 22 листопада 2016 року Тарутинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.26). Батьком [PERSON] є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-УР №034129 (а.с.45). З довідки [PERSON] сільської ради Тарутинського району Одеської області від 23 лютого 2018 року вбачається, що [PERSON] в роки ВВВ загинув, інформація про точний час та місце гибелі [PERSON] невідома (а.с.46). Тож, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON]. Приватним нотаріусом Тарутинського районного нотаріального округу ГТУЮ в Одеській області [PERSON] постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 листопада 2017 року було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правоустановчих документів на вказаний вище житловий будинок (а.с.28). Однак, враховуючи зазначені вище обставини, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадок у вигляді вищезазначеного будинку. Згідно зі ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку , встановленому законом , вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За подання позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1577 гривень 80 копійок , що підтверджується: квитанцією №ПН548 від 01 лютого 2018 року ( а.с.1); квитанцією №ПН550 від 01 лютого 2018 року ( а.с.2). Тож, враховуючи, що відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 788 гривень 90 копійок. На підставі викладеного ст.ст. 1217, 1220, 1221, 1268 ЦК України ,

Outcome: approved