Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 199 478, 50 грн. за кредитним договором № 011/11СL від 30.03.2011 року, стягнення судових витрат в розмірі 1 994,78 грн., посилаючись на те, що 30.03.2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 011/11СL, за яким [PERSON] отримав 200 000,00 грн. з терміном повернення до 29.03.2014 року згідно графіку погашення. З метою забезпечння виконання умов кредитного договору 30.03.2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого предметом іпотеки є двокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 69,8 кв.м., оціночною вартістю 333 800,00 грн. 08.12.2011 року позичальник [PERSON] помер, у звязку з чим 22.12.2011 року позивачем було подано до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори претензію до кредиторів спадкодавця та отримано листа, згідно якого спадкоємцем боржника є [PERSON], яка прийняла спадщину. 28.12.2012 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір про погашення заборгованості за Кредитним договором № 011/11СL від 30.03.2011 року в строк до 27.12.2013 року. Однак, відповідачка на виконання укладеного договору жодних погашень заборгованості не здійснила. А тому, просив стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість в розмірі 199 478, 50 грн. за кредитним договором № 011/11СL від 30.03.2011 року та понесені судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити. Суду пояснив, що позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість, яка встановлена на дату смерті позичальника та становить 199 478, 50 грн. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в межах суми спадкового майна 9 369,23 грн. з підстав наведених у письмовому запереченні, просив в решті вимог позову відмовити(а.с.69-72). Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з спадкоємця боржника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 30.03.2011 року між ПАТ Креді [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено кредитний договір № 011/11СL, за яким [PERSON] отримав в кредит 200 000,00 грн. Умовами кредитного договору встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, який становить 20,5 % на рік. Кінцевий термін повернення 29.03.2014 року (а.с.4-20). В забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору 30.03.2011 року між ПАТ Креді [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого предметом іпотеки є двокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 69,8 кв.м., оціночною вартістю 333 800,00 грн. (а.с.21-34). 08.12.2011 року позичальник [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.38). 22.12.2011 року вих. №13206/10255 позивачем було подано до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори претензію до кредиторів спадкодавця та 02.10.2012 року № 2790/02-14/1 отримано листа, згідно якого 02.10.2012 року за реєстром №1-1179 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на імя дружини померлого [PERSON] на грошовий вклад (а.с.39, 40). Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. На виконання вищевказаної правової норми, 28.12.2012 року між ПАТ Креді [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про погашення кредитної заборгованості за Кредитним договором №011/11СL від 30 березня 2011 року. Згідно п.1 вказаного договору, відповідно до статті 1282 Цивільного Кодексу України та цього Договору, Спадкоємець, в межах вартості успадкованого майна, зобовязується погасити заборгованість перед Кредитором за Кредитним договором №011/11СL від 30 березня 2011 року, що був укладений між [PERSON] (надалі Позичальник) та Кредитором, надалі іменується Основний договір, відповідно до якого, Кредитор надав Позичальнику кредит у сумі 200 000 (двісті тисяч) гривень, строком на 36 місяців з 30.03.2011 року до 29 березня 2014 року (включно), під 20,5% річних, а Позичальник зобовязувався повертати кредит відповідно до Графіку погашення заборгованості за кредитом. Борг за Основним договором, який Спадкоємець зобовязаний сплатити на користь Кредитора, станом на 28.12.2012 року, становить 199 478,50 (сто девяносто девять тисяч чотириста сімдесят вісім) гривень та охоплює частину суми заборгованості за Основним договором, які Позичальник зобовязаний був сплатити Кредитору за Основним Договором, однак це стало неможливим в наслідок його смерті, а саме: частини кредиту в розмірі 199 478 (сто девяносто девять тисяч чотириста сімдесят вісім) гривень 50 копійок (п.2). Остаточна дата погашення суми боргу за Договором 27.12.2013 року (п.4.1.) (а.с.35-37). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON] державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори [PERSON] 02.10.2012 року та зареєстрованого в реєстрі за №1-1179, відповідачка отримала в спадщину вклад з процентами та компенсаціями по поточному рахунку №26001500044927 відкритому в центральному відділенні ПАТ Креді [PERSON] м.Івано-Франківська та належного спадкодавцю [PERSON], що становить 1 307,28 грн. (а.с.75, 76). Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON] державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори [PERSON] 01.04.2014 року та зареєстрованого в реєстрі за №1-238, відповідачка отримала в спадщину вклад з відповідними відсотками по рахунку №29093052518685 відкритому в ПАТ КБ ПриватБанк та належного спадкодавцю [PERSON], що становить 8 061,95 грн. (а.с.73, 74). Отже, згідно виданих свідоцтв про право на спадщину за законом відповідачка успадкувала після смерті свого чоловіка(позичальника) 9 369,23 грн. Будь-якого іншого майна, яке б входило до спадкової маси після смерті [PERSON] немає. Що до посилання представника позивача, що відповідачка приймаючи спадщину фактично прийняла у власність 1/2 квартири №31 та 1/2 квартири [ADDRESS], 1/2 автомобіля опель Зафіра [INFO], д.н.з. [NUMBER], які належали позичальнику на праві спільної сумісної власності, то суд виходить з наступного. Відповідно до копій свідоцтв про право власності на нерухоме майно [PERSON] на праві приватної власності належать: двохкімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 69,8 кв.м., житловою площею 34,9 кв.м. та трьохкімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 86,1 кв.м., житловою площею 54,2 кв.м. (а.с. 77, 79). Згідно ч.1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Однак, як вбачається із Витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно Івано-Франківського ОБТІ право власності на квартири №№31, 32 в будинку №14 по вул. Горбачевського в м.Івано-Франківську зареєстроване тільки за [PERSON] (форма власності приватна, частка 1/1) (а.с.78, 90). Як було встановлено в судовому засіданні, позичальник, протягом усього подружнього(спільного) життя із відповідачкою не проявляв наміру реалізувати своє право на частки у вказаних вище квартирах шляхом їх виділення та державної реєстрації, тобто він визнавав, що вони належать його дружині [PERSON] та будь-яких спорів з даного приводу не виникало. Що ж стосується автомобіля марки Опель Зафіра [INFO], д.н.з. [NUMBER], то як вбачається із копій Свідоцтв про право на спадщину за законом він до складу спадщини також не входить. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Беручи до уваги вищенаведене, та те, що відповідачка прийняла у спадщину після смерті позичальника [PERSON] два грошові вклади на загальну суму 9 369,23 грн, то позовні вимоги є частково обгрунтованими, та підлягають до задоволення в межах вказаної суми. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому сплачені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню зі сторони відповідачки пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 16, 182, 1054, 1218, 1282 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved