Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON], третя особа відділ державної виконавчої служби Нововоронцовського РУЮ Херсонської області про стягнення пені у звязку з несплатою аліментів. В обґрунтування позову посилався на ту обставину, що на виконанні у ВДВС Нововоронцовського РУЮ знаходиться виконавче провадження за виконавчим листом №2-284/09, виданим Нововоронцовським районним судом Херсонської області про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) батька, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Оскільки, від сплати аліментів відповідач ухиляється, станом на 15.10.2015 року заборгованість складає 470004,46 грн., представник позивача, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів за період з 01.01.2014 року по 01.01.2017 року у розмірі 9881,27 грн., та судові витрати у розмірі 537,30 грн. У судове засідання представник позивача не зявився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач повторно в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому ч.5 ст.74 ЦПК України порядку. Суд визнав за можливе розглянути справу без участі відповідача, в порядку заочного розгляду, відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Так, встановлено, що згідно рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 07.09.2009 року, на підставі якого видано виконавчий лист №2-284/09, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 (третини) заробітку (доходу) батька, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.08.2009 року і до досягнення повноліття дітей. Зазначене судове рішення належним чином не виконується, у звязку з чим виникла заборгованість зі сплати аліментів. Згідно довідки розрахунку заборгованості за аліментами по виконавчому провадженні №394-05-15 боржника [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] та [PERSON], станом на 01.05.2013 року заборгованість складає 24962,10 грн. Таким чином, загальний розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, що підлягає стягненню розрахований позивачем за період з 01.01.2014 року по 01.01.2017 року складає 8981,27 грн. Згідно ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розяснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України та розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.22 постанови №3 від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Оскільки, згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, тому за змістом наведеної норми права пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. До того ж, правова позиція, яка викладена Верховним Судом України у постанові від 1 жовтня 2014 у справі № 6-149цс14, і є обовязковою для всіх судів України (ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України). Зазначає оскільки зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися що місяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Таким чином, оскільки позовні вимоги представника позивача знайшли своє підтвердження, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути неустойку (пеню). Разом з тим, враховуючи, що відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд також стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору.

Outcome: approved