Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] О [PERSON] звернувся до суду в інтересах позивача [PERSON] до Луганської селищної ради Бахмутського району з позовною заявою, та в якій просить визнати за позивачем право власності на житловий будинок, загальною площею 44,10 кв.м., житловою площею 24,40 кв.м., та підсобними приміщеннями площею 19,70 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.09.2002р. укладено біржовий контракт №279-Н (договір купівлі-продажу) Артемівською філією Донецької торговельної біржі, за яким [PERSON] придбала у [PERSON] за ціною 1 700,00 гривень, житловий будинок, загальною площею 44,10 кв.м., житловою площею 24,40 кв.м., та підсобними приміщеннями площею 19,70 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно\~п.2.1.\~біржового контракту\~№279-Н\~(договір\~купівлі-продажу)\~від 11.09.2002\~року в\~момент укладання\~контракту розрахунок\~покупцем з\~продавцем здійснено\~у повному\~обсязі.\~ [PERSON] \~зареєструвала 19.09.2002\~р.\~за №\~15-1951\~право власності\~на житловий\~будинок у\~комунальному підприємстві-бюро\~технічної інвентаризації\~м.\~Артемівськ,\~що підтверджується\~відміткою на\~зворотній стороні\~біржового контракту\~№279-Н\~від 11.09.2002\~року.\~ [PERSON] \~ звернулась\~для реєстрації\~місця проживання\~у вище\~зазначеному житловому\~будинку.\~Представником \~Луганської \~селищної \~ради \~відмовлено \~у реєстрації\~ місця\~ проживання\~ у\~житловому \~будинку,\~ \~у \~зв`язку \~з \~ помилкою\~ в\~написанні \~фактичного \~ місця\~ розташування\~ житлового\~ будинку\~ у\~п.п1.1\~ біржового\~ контракту\~ \~№279\~-\~Н (договір\~купівлі-продажу)\~від 11.09.2002\~ року,\~ а\~саме замість\~ :\~« [ADDRESS] ,\~зазначено :\~« [ADDRESS] ».\~ Всі\~умови договору\~виконані сторонами\~в повному\~обсязі на\~момент укладання.\~З часу\~придбання житлового\~будинку ніяких\~претензій зі\~сторони відповідача\~не надходило.\~Визнання у\~право власності\~на житловий\~будинок,\~загальною площею 44,10 кв.м., житловою площею 24,40 кв.м., та підсобними приміщеннями площею 19,70 кв. м., розташований за адресою: [ADDRESS] у судовому порядку необхідно позивачу, як власнику нерухомого майна для реалізації своїх конституційних прав. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника позивача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Представник відповідача Луганської селищної ради Бахмутського району в особі секретаря ради Неледва Г.П. у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, проти задоволення позовних вимог не заперечує. На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно біржового контракту (договору купівлі-продажу) № 279-Н від 11.09.2002 року, [PERSON] продала, а [PERSON] придбала житловий будинок, загальною площею 44,10 кв.м., житловою площею 24,40 кв.м., та підсобними приміщеннями площею 19,70 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді, наданої секретарем Луганської селищної ради від 11.03.2020 року, вбачається, що на запит адвоката Галкіна О.С., надано копію виписки з домогосподарської книги на житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Також повідомляють, що у смт. Луганське Бахмутського району вулиці Лугової немає. Як вбачається з технічного паспорту загальна площа зазначеного будинку становить 44,10 кв.м, житлова 24,4 кв.м. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року визначає: щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Тому, оскільки договір купівлі - продажу був укладений 11.09.2002 року, суд приходить до висновку, що до даних відносин положення ЦК України від 16 січня 2003 року застосуванню не підлягають, а застосовуються норми ЦК УРСР в редакції чинній на момент укладення договору. Статтею 227 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачалась необхідність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину) угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, на дату укладання біржового контракту в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору, мала місце колізія норми ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та норми кодифікованого нормативно-правового акту, а саме ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, роз`яснено, що у разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. В даному випадку, наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу, при цьому суд акцентує увагу, що Закон України «Про товарну біржу» було прийнято в 1991 року, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року. При вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (як нормативного акту, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. У судовому засіданні встановлено, що умови біржового контракту 279-Н (договору купівлі-продажу) від 11.09.2002 року виконано, однак правочин не посвідчено нотаріально. Такі обставини перешкоджають позивачу у здійсненні права володіння та розпорядження належним йому будинком. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту прав передбачений і відповідає чинному законодавству. Аналіз наведених доказів дозволяє суду зробити висновок, що позовна заява про визнання права власності є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved