Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Представник позивача в інтересах свого довірителя звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення Радомишльської райдержадміністрації № 207 від 18.07.1997 року йому належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Агрохім» розміром 3,75 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, вартістю 4 843,00 грн. У 2007 році розпочато процедуру оформлення документів щодо отримання у власність вказаної земельної ділянки та виготовлено технічну документацію по оформленню права власності. Відповідачем - Радомишльською РДА прийнято розпорядження про затвердження технічної документації та надання дозволу на оформлення державних актів на право власності на землю, але в зв'язку з відсутністю у позивача оригіналу Сертифікату на право власності на земельну частку (пай), який позивач втратив, отримати у відповідача державний акт не має можливості. У зв'язку з викладеними обставинами та посилаючись на ст. 392 ЦК України, просить його позов задовольнити та: 1. Встановити факт належності [PERSON] Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 01.08.1997 року; 2. Визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 2.3996 га кадастровий номер [NUMBER] та площею 0.4483 кадастровий номер [NUMBER], цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, які розпайовані взамін права на земельну частку (пай) розміром 3,75 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належало [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії [NUMBER], виданого 01.08.1997 року Радомишльською районною державною адміністрацією Житомирської області на підставі розпорядження № 207 голови Радомишльської РДА від 18.07.1997 року. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві. Представник відповідача Радомишльської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, але надіслав на адресу суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі на підставі наявних у справі доказів (а.с.20) Представник третьої особи - Потіївської сільської ради в судове засідання не з'явився, але надіслав на адресу суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі та зазначає що з позовом згоден (а.с.21). Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру у Радомишльському районі Житомирської області в судове засідання не з'явився, але надіслав на адресу суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. При цьому зазначає, що щодо наявності зареєстрованих земельних ділянок загальною площею 2.9513 га кадастровий номер [NUMBER] та площею 0.4483 кадастровий номер [NUMBER] цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області Відділ не може надати інформацію в зв'язку із відсутністю даних про земельні ділянки в Національній кадастровій системі (а.с.25). Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали, які містяться у справі, суд приходить до висновку, щодо часткового задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Так під час розгляду справи встановлено та підтверджено відповідними письмовими доказами, що позивачу [PERSON] на підставі рішення Радомишльської райдержадміністрації від 18.07.1997 року № 207 видано Сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER] у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Агрохім» розміром 3,75 в умовних кадастрових гектарах, який був зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 362 від 09.08.1997 року (а.с.10). Згідно копії технічної документації № 2684 по оформленню права власності на земельні ділянки, висновком відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури райдержадміністрації про погодження технічної документації по оформленню права власності на земельні ділянки посвідчених Державними актами на право власності на землю згідно цивільно-правових угод гр. [PERSON] загальною площею 3,3996 га, з них рілля 2,9513 га, кормових угідь 0,4483 га погоджено дану технічну документацію землеустрою у відповідності до звернення громадян-спадкоємців власників часток (паїв). Згідно повідомлення Радомишльського районного відділу земельних ресурсів земельній ділянці, яка передбачається для надання [PERSON] присвоєно слідуючий кадастровий номер: [NUMBER] та [NUMBER]. В той же час в схемі розташування земельних ділянок та кадастровому плані земельної ділянки зазначені номера № 060263 та № 060262. В прохальній частині позову заявлена вимога про визнання права власності на земельні ділянки кадастрові номера: площею 2,3996 га [NUMBER] та площею 0,4483 га кадастровий номер [NUMBER] (а.с.4). Питання виникнення права власності або права користування земельними ділянками урегульовані Земельним кодексом України. Так, згідно частини 1 статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно з частинами першою, другою статті 116 Земельним кодексом України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону; набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Частинами першою, другою статті 125 Земельним кодексом України встановлено, що право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності та право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Статтею 126 цього ж Кодексу передбачено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. Порівняльно-правовий аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що законодавець розмежовує поняття «надання» та «придбання» земельної ділянки в користування або у власність. Під наданням земельної ділянки в користування або у власність законодавець розуміє як прийняття органом відповідного рішення про надання землі у власність або в користування, так і подальше оформлення документа, який згідно зі статтею 126 Земельним кодексом України посвідчує право на землю. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право (ст. 392 Цивільного кодексу України) Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного Кодексу України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема, ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю набувається та реалізується його суб'єктами виключно відповідно до закону. Отже, суб'єктивне право власності на землю виникає на підставах та у порядку, визначеному Земельним кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. За положенням статті 181 Цивільного кодексу України, до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Слід звернути увагу, що згідно із ч. 1 ст. 13 Конституції України та ст. 20 Земельного кодексу України органи державної влади та орган місцевого самоврядування здійснюють право власності на землю від імені Українського народу. Це означає, що лише ці органи можуть вирішувати питання про відведення земельних ділянок, передачу їх у приватну власність, визначення цільового призначення землі. Відповідно до положень ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу . Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Таким чином діючим законодавством встановлено, що виключно за рішеннями органів місцевого самоврядування може бути вирішено питання, щодо передачі громадянам у власність земельних ділянок за умови дотримання відповідного порядку, та як наслідок цього оформлення громадянами права власності на земельні ділянки, шляхом отримання відповідних державних актів про право власності на землю. Щодо вимоги позивача про встановлення факту належності [PERSON] правовстановлюючого документу - Сертифіката на право власності на земельну частку (пай) серії [NUMBER] суд вважає за необхідне в цій частині позов задовольнити, так як в зв'язку із втратою оригіналу Сертифікату позивач позбавлений можливості оформити належним чином документацію та зареєструвати право власності на визначену в Сертифікаті земельну ділянку. Саме з урахуванням викладених вище обставин, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial