Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 26869,63 грн., посилаючись на те, що 07.10.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNH4RR43850471, згідно якого, остання отримала кредит в розмірі 2162 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «Приватбанк». Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам «розстрочка» складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заявці. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією і інших витрат. Наказом Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.02.2009 року з відповідача була стягнута заборгованість за кредитом договором в розмірі 5414,23 грн. У порушення норм Цивільного кодексу України та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку з чим утворилась заборгованість в розмірі 26869,63 грн. Представник позивача [PERSON] в судові засідання не зявився надав суду заяви про перенесення слухання справи на іншу дату, для вирішення питання мирним шляхом та в зв'язку з перебуванням на лікарняному. Відповідач [PERSON]І в судове засідання не зявилася надала суду заяву, згідно якої позов позивача не визнає та заперечує проти його задоволення, оскільки наказом Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.02.2009 року, з неї на користь позивача була стягнута сума заборгованості по кредиту в розмірі 5414,23 грн., яку остання на даний час сплатила, тому вважає позив позивач не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки на даний заборгованості по кредиту вона не має. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору №DNH4RR43850471 від 07.10.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNH4RR43850471, згідно якого, остання отримала кредит в розмірі 2162 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6). ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «Приватбанк» (а.с.14,15). Наказом Лозівського міськрайонного суду Харківської області по справі №2-н-45/2009 року від 26.02.2009 року, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» була стягнута заборгованість за кредитним договором №DNH4RR43850471 від 07.10.2006 року в розмірі 5414,23 грн. (а.с.4). Згідно звітів про здійснення відрахування та виплат №965 від 26.04.2013 року, на підставі вищевказаного судового наказу, Відділом освіти Лозівської міської ради Харківської області з [PERSON] були здійснені відрахування із заробітної плати за період з 01.11.2012 року по 30.04.2013 року а також за період з травня 2012 року по 31.10.2012 року (а.с.41,42). Як вбачається з листа відділу освіти Лозівської міської ради харківської області №01-17/1939 від 05.09.2014 року, із заробітної плати відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» було утримано та перераховано заборгованість в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.43,82-94). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому судом, під час розгляду справи були створені всі необхідні умови для забезпечення здійснення позивачем наданих законом прав для всебічного та повного дослідження обставин справи, у порядку ч.4 ст.10 ЦПК України було розяснено права та обовязки, положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, позивач попереджався про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і відповідне право на забезпечення доказів. Зазначеними правами позивач особисто або через свого представника, не скористався. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду. Розрахунок до позовної заяви, який наданий позивачем в обґрунтування вимог про стягнення виниклої заборгованості з відповідача станом на 17.11.2014 року у розмірі 5414,23 грн., не містить, всіх складових цієї заборгованості, початок часу, з якого такі нарахування позивачем проводились, розмір заборгованості яка виникла за цей час та які суми відповідачем в рахунок погашення були сплачені або стягнуті ВДВС Лозівського МРУЮ Харківської області за рішенням суду від 26.02.2009 року (а.с.5). Інших розрахунків матеріали справи не містять. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм Цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» судам слід неухильно дотримуватись вимог ст.ст.58,59 ЦПК України про належність і допустимість доказів. Відповідно до ч.3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, а відповідач та його представник як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог та не виконано вимоги чинного цивільно-процесуального законодавства щодо надання суду доказів на підтвердження обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, в звязку з чим, у суду відсутні підстави для визнання обґрунтованими заявлених вимог позивача та наявність підстав для задоволення позову. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed