Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

Представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] (надалі позивач) в жовтні 2015 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], в якому просить суд стягнути з батька аліменти на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що у позивача з відповідачем спільне життя не склалось, в даний час вони проживають окремо, однак батько не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому вона змушена звернутись до суду як представник позивача із позовом про стягнення аліментів, згоди про добровільну сплату аліментів між батьками не досягнуто. Вказує, що нікому іншому відповідач аліменти не сплачує, інших утриманців не має, працездатний, здоровий, працює не офіційно та може надавати матеріальну допомогу на дитину в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу). В судове засідання позивач та представник позивача не з'явились, в заяві до суду представник позивача на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини та просить розглянути справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Інтереси позивача по довіреності представляла [PERSON] Відповідач в судове засідання двічі не з'явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Суд вважає, що відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді, оскільки поштові відправлення за останнім відомим місцем реєстрації його проживання повернулись до суду з відміткою пошти «за закінченням строку зберігання». За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази, що є в матеріалах справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач є працездатним, здоровим, іншим особам аліменти не сплачує. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 3 - 15, 17-20, 84,180-182 Сімейного кодексу України, Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає що позов підлягає задоволенню, оскільки батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а відповідач від такого обов'язку ухиляється та добровільно не надає допомоги на утримання дитини. Приймаючи до уваги матеріальне забезпечення позивача, наявність на утриманні матері дитини, суд вважає за необхідне задовольнити повністю позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини. Судом встановлено, що відповідач є працездатним, здоровим, іншим особам аліменти не сплачує, а тому зобов'язаний утримувати дитину до повноліття. Приймаючи до уваги відсутність доказів про доходи і позивача, і відповідача, суд вважає необхідним визначити міру потреби позивача і міру можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, доходу але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання доньки щомісячно. Враховуючи викладені обставини та

Outcome: approved