Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Чумаков О. А. звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом, який 08.10.2020 уточнив, до Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» про стягнення заборгованості із заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, а саме просить суд стягнути з Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 01.11.2018 по 31.01.2020 в розмірі 117652,21 грн, компенсацію втрати частини заробітної плати за період з 01.11.2018 по 31.01.2020 у сумі 1780,63 грн., середній заробіток за ввесь час затримки розрахунку при звільненні з 01.02.2020 по 13.10.2020 в розмірі 68496,75 грн. та моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн. Вимоги позову обґрунтовує тим, що з 01.08.2013 року [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь», а саме перебувала на посаді інженера 1 категорії відділу водопостачання та очистки промстоків, та 31.01.2020 року звільнена за власним бажанням. Проте не отримувала заробітну плату за виконану роботу. Загальна сума заборгованості без урахування та включення податків, інших обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати становить 117652,21 грн. Крім того, не було проведено розрахунок в день звільнення, тому розмір середнього заробітку за ввесь час затримки розрахунку при звільнення з 01.02.2020 по 13.10.2020 складає 68496,75 грн. Оскільки позивачка не отримує заробітну плату, їй постійно приходиться докладати додаткових зусиль для організації життя своєї сім`ї, постійно обмежувати себе у необхідних речах, економити на всьому, звертатись до близьких за допомогою, через що наявні постійні хвилювання, у зв`язку з чим моральна шкода оцінена у 25000 грн. З урахуванням уточненої позовної заяви просить суд стягнути окрім заявленого, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 01.11.2018 по 31.01.2020 року в загальному розмірі 1780,63 грн. Просить суд уточнений позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надав. Водночас, згідно заяви від 12.10.2020 року, представник відповідача зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не підтверджені належними та допустимими доказами, тому не підлягають задоволенню. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.03.2020 відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка та представник позивачки в судове засідання не з`явилися, представник позивачки надав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності та за відсутності позивачки за наявними матеріалами справи та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, явку свого представника в судове засідання не забезпечив. Документів, що підтверджують поважність причин відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці закріплено Кодексом законів про працю України. Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу законів про працю України). Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] працювала у Державному підприємстві «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь», з 01.08.2013 року на посаді інженера 1 категорії відділу водопостачання та очистки промстоків, про що свідчить наказ про прийняття на роботу від 31.07.2013 року №847-к (а.с.13). 31.01.2020 [PERSON] звільнено за власним бажанням, ст..38 КЗпП України, що підтверджується наказом від 20.01.2020 №14-к (а.с.14) Як вбачається\~із довідки\~Державного підприємства\~«Український науково-технічний\~центр металургійної\~промисловості «Енергосталь»\~про розмір\~нарахованої та\~не виплаченої\~заробітної плати\~ [PERSON] станом\~на 31.01.2020\~року загальна сума заборгованості становить - 117652,21 грн (а.с.15). Відповідно до довідки Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» про розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків виплати становить - 1780,63 грн (а.с.18). Загальний розмір середнього заробітку за ввесь час затримки розрахунку про звільнення з 01.02.2020 по 13.10.2020 становить 68496,75 грн. Так, відповідно до положень статті 43 Конституції України та статті 2 Кодексу законів про працю України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 Кодексу законів про працю України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При цьому, за особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. У відповідності до вимог статті 34 Закону України «Про оплату праці», а також ст. ст. 1-3 Закону Україні «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачена компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, яка обчислюється з урахуванням індексу інфляції в період невиплати. Згідно\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України\~передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З огляду на зазначені норми чинного законодавства, який регулює даний вид правовідносин, що виник між сторонами, і не виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної виплати заробітної плати, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими, та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості із нарахованої, проте невиплаченої заробітної плати у розмірі 117652,21 грн, компенсація втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків виплати 1780,63 грн та загальний розмір середнього заробітку за ввесь час затримки розрахунку при звільненні з 01.02.2020 по 13.10.2020 68496,75 грн. При цьому, ні наявність заборгованості з виплати заробітної плати та її розмір, ні факт порушення строків її виплати відповідач не оспорював. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок протиправних дій відповідача, суд зазначає наступне. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, а тому розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи. Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачкою [PERSON] не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження фактів, наведених у позовній заяві, зокрема підтвердження душевних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, необхідності додаткових зусиль для організації свого життя, а відтак відсутні правові підстави для задоволення вимог позову в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача з підстав їх недоведеності, більш того заявлений розмір моральної шкоди у розмірі 25000 грн. жодним чином не підтверджений. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» про стягнення заборгованості із заробітної плати та відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial