Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Представник позивача за дорученням Кіріченко В.М. звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №б/н від 17 жовтня 2011 року в розмірі 15005 гривень 04 копійки та судовий збір в розмірі 1762 гривні 00 копійок. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач [PERSON] звернувся до позивача АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 17 жовтня 2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2000.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у зв`язку з чим станом на 15 листопада 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 15005 гривень 04 копійки, яка складається з наступного: 1021 гривня 49 копійок - нараховано відсотків за користування кредитом; 12792 гривні 83 копійки - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина); 690 гривень 72 копійки - штраф (процентна складова). Зазначене вище стало підставою для звернення представника позивача з даним позовом. Відповідачем [PERSON] подано до суду зустрічну позовну заяву до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору. В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що станом на 17 жовтня 2011 року, - дата укладення кредитного договору, він був неповнолітньою особою та не мав повної цивільної дієздатності для того, щоб укладати кредитні договори. Батьки останнього своєї згоди на укладення кредитного договору з їх неповнолітнім сином не надавали. А тому, відповідно до вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України, просив визнати цей договір недійсним. Ухвалою суду від 30 травня 2019 року : прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору №б/н від 17 жовтня 2011 року; обєднано в одне провадження вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору №б/н від 17 жовтня 2011 року з первісним позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості; перейдено до розгляду справи в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання; призначено розгляд справи у підготовчому засіданні на 07 червня 2019 року о 14 годині 00 хвилин. Ухвалою суду від 07 червня 2019 року закрито підготовче засідання по справі за первісним позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору №б/н від 17 жовтня 2011 року та призначено розгляд справи по суті. У судове засідання представник позивача за первісним позовом та відповідач за зустрічним ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не з`явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у їх відсутності, первісний позов підтримує та просить його задовольнити повністю. Крім того, надав суду відзив на зустрічний позов, в якому просив відмовити в задоволенні зустрічного позову та задовольнити первісний позов, посилаючись на наступне. Так, з виписки по картрахунку вбачається, що до 27 серпня 2014 року відповідач не користувався лише власними коштами, а банком відкрито рахунок з нульовим кредитним лімітом, що не суперечить чинному законодавству, адже особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років мають право самостійно укладати договори про відкриття банківських рахунків. 17 липня 2013 року (вже після досягнення клієнтом повноліття) банком на підставі рішення укладеного договору про надання банківського обслуговування в межах діючої платіжної схеми збільшено кредитний ліміт на картрахунку з 0 гривень до 1500 гривень. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом, [PERSON] правом на участь у судовому засіданні не скористався, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, просив в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити з підстав, зазначених у ньому. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами (ст. 639 ЦУ України). Представником позивача за первісним позовом на підтвердження виникнення у [PERSON] зобов`язань перед Банком, надано: копію анкети-заяви від 17 жовтня 2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.69); довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Универсальная» (а.с.70); розрахунок заборгованості за договором б/н від 17 жовтня 2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] станом на 31 травня 2015 року (а.с.66); виписку по особовому рахунку відповідача (а.с.57-59); довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (а.с.60). Тож, судом встановлено, що 17 жовтня 2011 року відповідач за первісним позовом [PERSON] підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з якою отримав кредитну картку «Універсальна» (а.с.69). Також, 17 жовтня 2011 року відповідач за первісним позовом [PERSON] підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Универсальная» (а.с.70). З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] вбачається, що 17 жовтня 2011 року було встановлено кредитний ліміт, який дорівнював 0 (нуль), 16 липня 2013 року збільшено кредитний ліміт до 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, 24 серпня 2013 року збільшено кредитний ліміт до 2000 (дві тисячі) гривень (а.с.60). Станом на 15 листопада 2018 року у [PERSON] виникла заборгованість перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором №б/н від 17 жовтня 2011 року на суму 15005 гривень 04 копійки (а.с.66-68), яка складається з: 1021 гривня 49 копійок - нараховано відсотків за користування кредитом; 12792 гривні 83 копійки - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина); 690 гривень 72 копійки - штраф (процентна складова). Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Повну цивільну дієздатність фізична особа досягає 18 років, що передбачено ч. 1 ст. 34 ЦК України. Згідно з ст. 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду. Крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування. Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону (ст. 32 ЦК України). Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону. Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника. Якщо у неповнолітньої особи недостатньо майна для відшкодування збитків, додаткову відповідальність несуть її батьки (усиновлювачі) або піклувальник. Неповнолітня особа несе відповідальність за шкоду, завдану нею іншій особі, відповідно до статті 1179 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Характер кредитних правовідносин, які є досить складними і передбачають обов`язок позичальника регулярно в обов`язковому порядку вносити кошти на погашення кредиту, сплати відсотків та комісії, матеріальну відповідальність за порушення строків грошових платежів, незважаючи на порівняно незначний розмір кредиту не дає підстав віднести кредитний договір до дрібних побутових правочинів, а тому відповідно до вимог закону у разі, коли позичальником є неповнолітня фізична особа, кредитний договір з нею може бути укладений лише за згодою її батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Разом з тим, на момент укладення даного правочину [PERSON] виповнилось лише повних 16 років, тобто кредитний договір було укладено з неповнолітньою фізичною особою в стані неповної цивільної дієздатності, докази щодо надання згоди батьками [PERSON] на укладення цього кредитного договору в справі відсутні. Крім всього іншого, самим же позивачем за первісним позовом не надано доказів на підтвердження наявності згоди батьків відповідача за первісним позовом на укладення кредитного договору від 17 жовтня 2011 року між ним та відповідачем [PERSON] Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Так відповідно до вимог ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Частиною другою ст. 222 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тож, встановивши, що позичальник [PERSON] уклав кредитний договір із ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у віці 16 (шістнадцяти) років без згоди батьків та органу опіки та піклування, маючи при цьому неповну цивільну дієздатність і не маючи права на укладення такого договору самостійно, суд дійшов висновку, що вказаний кредитний договір не відповідає вимогам ч. 2 ст. 203 ЦК України, а тому має бути визнаний недійсним. Суд не бере до уваги посилання представника позивача за первісним позовом на те, що кредитний договір є дійсним, так як в момент укладення кредитного договору кредитний ліміт дорівнював нулю та був збільшений тільки після досягнення відповідачем [PERSON] 18 років, оскільки предметом спору є не час збільшення кредитного ліміту, а саме недодержання сторонами вимог на момент вчинення правочину, тобто укладення кредитного договору, який в свою чергу було укладено з особою, яка в той момент мала неповну цивільну дієздатність і не мала права на укладення такого договору самостійно без згоди батьків та органу опіки та піклування. Будь-яких доказів протилежного представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав. Враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог за первісним позовом необхідно відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Крім того, ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання зустрічної позовної заяви позивач за зустрічним позовом [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок, що підтверджується оригіналом квитанції № 54 від 03 квітня 2019 року (а.с.98). Таким чином, враховуючи, що зустрічний позов задоволено в повному обсязі, необхідно стягнути з відповідача за зустрічним позовом АТ КБ «Приватбанк» на користь позивачки за зустрічним позовом [PERSON] судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved