Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Представник позивача, [PERSON] , 02.02.2021 року звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що 28 грудня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , спір про місце проживання яких відсутній. Сторони\~ припинили спільно вести господарство протягом останніх трьох років. Життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами, в зв`язку із чим позивач прохає суд даний шлюб розірвати. Позивач, [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву в якій прохав справу розглядати без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та прохав розірвати шлюб. Представник позивача, адвокат Савченко А. Ю., в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач, [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву, в якій позов визнала та не заперечувала проти розірвання шлюбу. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається із матеріалів справи, 28 грудня 2007 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ), [INFO] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 1197 (а. с. 9). Сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.10-11). Відповідно до частини третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має суттєве значення. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд, вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження\~ шлюбу неможливе, оскільки сторони припинили шлюбні стосунки і відновлювати їх не мають наміру. Спору про спільне майно та про місце проживання дітей на даний час відсутній. В зв`язку з вищевикладеним, відповідно до ст. 112 СК України шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до норми вказаної статті, при розірванні шлюбу кожен із подружжя має право зберегти спільне прізвище або відновити дошлюбне. Це право може бути реалізоване лише у момент припинення шлюбу у разі його розірвання. Відповідно до ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час реєстрації, що розривається. Оскільки відповідач не подала до суду заяву про зміну прізвища під час розірвання шлюбу, тобто\~ не скористалась своїм правом на зміну прізвища, то суд вважає, що після розірвання шлюбу [PERSON] слід надалі іменувати прізвищем [PERSON] . Крім цього, судом встановлено, що при подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908 грн. Частиною 1 статті 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні, в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Враховуючи зазначене, позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків сплаченого судового збору, а інші 50 відсотків стягнути з відповідача.

Outcome: approved