Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Представник позивача - [PERSON] звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, в обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] року помер батько позивача [PERSON]. З 14 квітня 1999 року позивач працював та фактично проживав на території Російської Федерації. У 2017 році повернувся на батьківщину. До цього заяву про прийняття спадщини не подавав, оскільки він весь цей час був у Російській Федерації, крім того, він знав, що батьку виділялась земельна частка, але не знав чи видавався на неї державний акт та чи надавався батькові сертифікат на цю земельну ділянку. 14 серпня 2017 року він звернувся до Шостої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року, однак отримав постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що він пропустив 6-місячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, та у спадкоємця відсутні докази постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та через відсутність документів, які б підтверджували право власності на спадкове майно. Вважає, що строк для прийняття спадщини позивачем пропущено з поважних причин, оскільки він з квітня 1999 року по 29 грудня 2016 року працював у Російській Федерації та не мав змоги приїхати до України, так як ця робота була його єдиним джерелом доходу і приїхавши до України він міг її втратити. Також, зазначила, що позивач з батьком разом не жив, батько зловживав алкоголем, при його житті на тему землі вони ніколи не розмовляли, тому позивач навіть не знав, що батько повинен був отримати земельну ділянку. Під час заведення нотаріальної справи нотаріусом зроблено запит до ГУ Держгеокадастру. З наданої відповіді встановлено, що [PERSON] значиться в списках громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Зарічний» під порядковим номером [NUMBER]. Тому, просить суд надати позивачу додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року та визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, право на земельну частку (пай), встановленої норми, розташованої на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, право на яку належало [PERSON], померлому [INFO] року, як члену КСП «Зарічний» згідно державного акта на право колективної власності на землю КСП «Зарічний». Представник позивача - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити (а.с. 85). Представник відповідача Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, але від сільської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника (а.с. 60). Представник відповідача Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області, також в судове засідання не з'явився, надали заву про розгляд справи за відсутності їх представника, при розгляді даного питання покладаються на думку суду (а.с. 80). В зв'язку з неявкою в судове засіданні осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджує копією свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, до відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство, чинне на час відкриття спадщини, оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO], до даних правовідносин належить застосовувати норми ЦК Української РСР 1963 року. Згідно зі ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За життя [PERSON] розпорядження з приводу вказаного спадкового майна не здійснив, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договорі) від 07.12.2017 року № 50193491 (а.с. 75). Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року є його син [PERSON] - позивач по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 8). Як видно зі спадкової справи № 4202017 заведеної після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, до Шостої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, 07 липня 2017 року звернувся син померлого [PERSON]. Інші особи з заяво про прийняття спадщини чи відмову від спадщини не зверталися (а.с. 65-67). При зверненні позивача до Шостої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, йому постановою від 14 серпня 2017 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що спадкоємець пропустив 6-місячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини та тим, що у спадкоємця відсутні докази постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, через відсутність документів які б підтверджували право власності на спадкове майно (а.с. 10). Згідно ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.550 ЦК Української РСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. У Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визнаються тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Як на поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті батька позивач посилається на те, що він з 14 квітня 1999 року по 29 грудня 2016 року працював та фактично проживав на території Російської Федерації, про що свідчить довідка надана генеральним директором ТОВ «АВТОЭКСПРЕС» , яке знаходиться по вул. Зеленоградська, 15, м. Москва, Російська Федерація (а.с. 12), тому не мав змоги приїхати до України, так як ця робота була його єдиним джерелом доходу і приїхавши до України він міг її втратити. Отже, оскільки спадкоємиць пропустив встановлений законом строк для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки він тривалий час з 14 квітня 1999 року по 29 грудня 2016 року перебував за межами України, та не мав змоги приїхати на Україну, суд визнає причини пропуску строку поважними та вважає необхідним продовжити позивачу строк для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року. Також в судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] працював в КСП «Зарічний» з 02 березня 1987 року по [INFO] року, звідки звільнений у зв'язку зі смертю, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 88). З інформації наданої Відділом у Криворізькому районі Головного управління Держгеокадастру Дніпропетровської області від 26.07.2017 року вбачається, що [PERSON] значиться в списках громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства «Зарічний» під порядковим номером [NUMBER]. Однак надати інформацію про сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий на ім'я [PERSON], відділ позбавлений можливості, у зв'язку з відсутністю у Відділі Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) членів КСП «Зарічний», в яких зазначена серія і номер сертифікату. Серед наявних у відділі не витребуваних сертифікатів на право на земельну частку (пай) виданих громадянам України - членам КСП «Зарічний» сертифікат на ім'я [PERSON] відсутній (а.с. 13). З додатку 1 до Державного Акту КСП «Зарічний» списку громадян членів КСП «Зарічний» [PERSON] значиться за № [NUMBER] (а.с. 44-46). Згідно Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року за № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Суд, оцінивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що померлий [INFO] року [PERSON] дійсно працював в КСП «Зарічний» з 02 березня 1987 року по [INFO] року, звідки звільнений у зв'язку зі смертю (а.с. 88). Маючи право на земельну частку (пай) відповідно до Указу Президента України внесений в список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства «Зарічний», що додається до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Зарічний», зареєстрованого 05.04.1996 року, в якому він значиться під № [NUMBER], що підтверджується зазначеним списком (а.с. 44-46). Згідно із п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 06.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного Кодексу, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає, що [PERSON] мав право на земельну частку (пай), як член КСП, який включений до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю, проте сертифікат на право на земельну частку (пай), за життя не отримав. Відсутність правовстановлюючого документу на земельну частку (пай) за життя [PERSON] не позбавляє останнього права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Зарічний». Відповідно до листа про надання інформації від 23.11.2018 наданої Відділом у Криворізькому районі Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області вбачається,що середній розмір земельної частки (паю) по КСП «Зарічний» Лозуватської сільської ради встановлено розміром 4,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартість земельної ділянки станом на 01.01.2017 року становить 139313,02 грн. (а.с. 83). Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача в частині визнання за ним права на земельну частку (пай) та визнати за позивачем право на земельну частку (пай), розміром 4,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, оскільки він є спадкоємцєм першої черги за законом, але не мають можливості оформити свої спадкові права, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно (право на земельну частку (пай) .

Outcome: approved