Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

Представник позивача 29.07.2016 року та 01.09.2016 року після усунення недоліків звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення матеріальних збитків, посилаючись на те, що 05 лютого 2016 року о 08-45 год., на 13 км.+900 м. автомобільної дороги «Полтава - Олександрія», керуючи автомобілем [NUMBER], [PERSON] не врахувала дорожню обстановку та безпечну швидкість руху, внаслідок чого автомобіль відкинуло на праву обочину після чого кинуло на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення з автомобілем [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON]. Відповідач керувала ( володіла ) транспортним засобом на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що підтверджується страховим полісом . Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Своїми діями відповідачка порушила п. 12.1. ПДР України. Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 18 лютого 2016 року по справі № 545/1084/16-п., відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпроАП. В судовому засідання відповідач свою вину визнала. Постанова Полтавського районного суду Полтавської області від 18 лютого 2016 року по справі № 545/1084/16-п. набрала чинності та не оскаржувалася. Ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. У ч. 4 ст. 61 ЦПК України зазначено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цієї особою. Ст. 3 ЦПК України, статями 11, 15, 16, 22 ЦК України встановлено, що потерпіла особа, якій завдано збитків внаслідок порушення її прав, має право на звернення до суду за захистом своїх прав. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо ) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 р. № 6 роз»яснено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об»єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей ( наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля ). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з нших підстав ( договору оренди, довіреності тощо ). Ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта». Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров»ю, майну третьої особи. П. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов»язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов»язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Згідно полісу № АЕ/3420231 від 25.06.2015 року, страхова сума ( ліміт відповідальності ) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну - 50 000 грн. 26 лютого 2016 року судовим експертом [PERSON] зроблений висновок № 3302/16/16. Згідно висновку, вартість матеріальних збитків вазданих власнику КТС складає - 199 214 грн. За проведення оцінки транспортного засобу позивачем сплачено 1 500 грн., що підтверджується квитанцією про сплату наданих послуг від 26.02.2016 року. З метою відновлення пошкодженого транспортного засобу, позивач звернувся до Приватного підприємця [PERSON], який відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, здійснює свою господарську діяльність у сфері ремонту та обслуговування автомобілів. Відповідно до замовлень № 0805 та 0905 від 03.05.2016 року, вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу склала - 77 470 грн. Вказана сума, була сплачена позивачем в повному обсязі, що підтверджується довідкою від 03.05.2016 року виданою ПП [PERSON] Ст. 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв»язку в пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов»язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до довідки від 23.06.2016 року № 09-02012/7272, наданої ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» 25.05.2016 року, позивачу було виплачене страхове відшкодування в розмірі 50 000 грн. Ч. 1 ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати ( страхового відшкодування ) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням ). Таким чином, різниця між страховим відшкодуванням та сумою фактично сплаченою за відновлювальний ремонт КТС, складає - 27 470 грн. ( 77 470 грн. вартість ремонту КТС ) - 50 000 грн. ( сума страхового відшкодування ) = 24 470 грн. Шкода майну позивача була спричинена на території Полтавського району Полтавської області, у зв»язку із чим адміністративна справа розглядалася саме Полтавським районним судом Полтавської області. Це зокрема підтверджується постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 18 лютого 2016 року по справі № 545/1084/16-п. Прохав стягнути з [PERSON] РНОКПП : [NUMBER], на користь [PERSON] РНОКПП : [NUMBER] в рахунок відшкодування матеріальних збитків грошові кошти в розмірі - 27 470 грн., витрати на проведення експертної оцінки збитків завданих власнику КТС в розмірі - 1 500 грн., а всього 28 970 грн. та судові витрати. В судове засідання сторони у справі не з»явилися. Позивач та представник позивача - [PERSON] ( а. с. 52 ), надавши суду клопотання про розгляд справи в їх відсутності, де позов підтримали та представник позивача не заперечував щодо винесення заочного рішення ( а. с. 124, 159 ). Представник третьої особи - ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» - Деміденков В.М. ( а. с. 154 ) надав суду клопотання про розгляд справи в його відсутності, не заперечував щодо винесення заочного рішення, прохав врахувати надані ним письмові пояснення у справі ( а. с. 151-157 ). Відповідач жодного разу не з»явився в судові засідання з невідомих суду причин, хоча заздалегідь повідомлявся належним чином про день та час розгляду справи за адресою своєї реєстрації ( а. с. 122 ), про що маються докази у справі у вигляді поштових повідомлень про повернення судових повісток з відміткою пошти «за закінченням строку зберігання» ( а. с. 121, 138-139, 149-150 ). Від нього не надійшло будь-яких заяв про поважність причин не явки або про відкладення слухання справи. На підставі чого, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності не з»явившихся, належно повідомлених сторін по наявним матеріалам справи в заочному порядку згідно ст. 169 ч. 4, 224 ЦПК України. Судом встановлено всі обставини, на які позивач послався в позові і вони доводяться матеріалами справи на а. с. 4 - 11, 65 - 100. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню із підстав вказаних у позові відповідно до ст. 22, 1166, 1187 ЦК України, оскільки шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену зебезпеку. Згідно ч.1 ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати ( страхового відшкодування ) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням ). Судові витрати по справі понесені позивачем підлягають відшкодуванню в повному обсязі із відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved