Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], звернулась до суду з позовом про стягнення з ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» спричинено моральну шкоду в розмірі 148920 гривен. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач працював в умовах які характеризувались перевищенням гранично доступного рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві відповідача 11 років 3 місяці. Професійне захворювання було встановлене на підставі даних Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці № 2/2-11-3/1756 від 16.04.2015 року виданої Головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів де вказано, що позивач працював в умовах підвищених параметрів концентрації шуму, важкості праці, речовин фібро генної дії, речовин загально токсичної дії, мікроклімату, ІЧ - випромінюванню. По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт хронічного професійного захворювання від 09.02.2018 року, де вказано, що працюючи на підприємстві відповідача позивач виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. Тобто відповідачі протягом тривало часу грубо порушували ст. 13 ЗУ «Про охорону праці» та ст.. 153 КЗпП України, що і призвело до виникнення у нього професійного захворювання. Даний факт був визнаний членами комісії з розслідування ПЗ, та зазначено в п. 16 акту розслідування ПЗ. За висновками МСЕК від 03.04.2018 року серії [NUMBER] [PERSON] була встановлена втрата працездатності в розмірі 40% первинно з переоглядом в 2019 році. В зв'язку з професійним захворюванням змінився образ та якість життя позивача, що завдало йому моральних страждань. Крім того, представник позивача зазначає, що при захворюванні позивача повне одужання неможливо, і перспектива в майбутньому переносити болі, постійно лікуватися, спричиняє йому моральні страждання. Тому просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Від представника відповідача на адресу надійшов відзив в якому остання просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за таких підстав. [PERSON] працював на ПАТ «ПІВДГЗК» в період з 25.01.1984 по 04.06.1985 року електрогазозварювальником кисневого цеху, з 11.03. 2008 року по 28.05.2018 року електрогазозварювальником рудоуправління, з 28.05.2018 року слюсарем-ремонтником лабораторії з випробувань та ремонту газо-полум'яного обладнання центральної лабораторії контрольно- вимірювальних приладів т метрології. Тобто загальний стаж роботи позивача на ПАТ «ПІВДГЗК» на день подачі відзиву складає 11 років, в той час як загальний стаж роботи останнього з урахуванням роботи на інших підприємствах зі шкідливими умовами праці складає 21 рік 09 місяців про що зазначено у п. 12 Акту розслідування причин виникнення професійного захворювання від 09.02.2018 року Таким чином, [PERSON] довгий час працював в умовах впливу шкідливих факторів на різних підприємствах, що підтверджується Санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці № 2/2-11 -3/1756 від 06.04.2015 у зв'язку з чим неможливо встановити наявність причинного зв'язку між отриманим ушкодженням здоров'я [PERSON] та його працею саме на ПАТ «ПІВДГЗК». В зв'язку з вищевикладеним просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві, Представник відповідача [PERSON]. в судовому засіданні, заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила суд відмовити в задоволенні позову. Крім того, пояснила, що розрахунок моральної шкоди є некоректним та необґрунтованим. Також, звертає увагу суду на те, що ПАТ «ПІВДГЗК» є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки не вбачається причинного зв'язку між працею [PERSON] на підприємстві відповідача та отримання ним професійного захворювання під час праці у шкідливих умовах. Під час розгляду клопотань від сторін не надходило. Суд, вислухавши позицію представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову за таких підстав. Відповідно до трудової книжки [NUMBER] [PERSON] в період з 25.01.1984 року по 04.06.1985 року працював електрогазозварником кисневого цеху в ПАТ « «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» та з 11.03.2008 року по день звернення з позовом - електрогазозварником ( працюючого у кар'єрі) в ПАТ « «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (а.с. 23-25). Відповідно до п. 16 Акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання, причиною виникнення хронічного професійного захворювання у [PERSON] є наступні обставини. Працюючи електрогазозварником РУ ( 11.03.2008 - теп. Час) в ВАТ «ПівдГЗК» ( з 20.01.2014 року ПАТ «ПІВДГЗК» виконував електро та газозварювальні роботи при ремонті гірничого обладнання в умовах кар'єру. В наслідок недосконалості робочого місця [PERSON] підпадав під вплив пилу та шкідливих хімічних речовин, концентрація яких, перевищувала нормативні показники; фізичного навантаження, що перевищувало нормативні показники та шуму, рівень якого, перевищував нормативні показники (крім періоду з 03.07.2017 року по теперішній час) (а.с. 5). Згідно п. 17 вищезазначеного Акту причинами виникнення професійного захворювання є: вміст пилу з вмістом вільного діоксину кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони в 1,8-2,6 рази перевищує ГДК, з вмістом кремнію діоксину аморфного у суміші з оксидами марганцю у вигляді аерозолю конденсації з вмістом кожного з них не більше 10% в повітрі робочої зони в 2,9-5,2 рази перевищує ГДК. В свою чергу в 1.45-2 рази перевищує ГДК вміст марганцю в повітрі робочої зони. В 17 пункті акту зазначено і про важкість праці в незручній робочій позі протягом 44,1 % зміни при нормі 25%, при цьому рівень шуму перевищував нормативний на 2-13 дБА. (а.с. 5). Відповідно до п.14 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, основним діагнозом [PERSON] є: хронічне обструктивне захворювання легень першої та другої стадії (пило токсичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група «В», легенева недостатність першого-другого ступеня; радикулопатія попереково-крижова L4.L5.S1 справа, з помірними статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больовим та м'язові-тонічними синдромами; остеоартроз у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), двобічний плечолопатковий пері артроз (ПФ другого ступеня); нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). В п. 13 Акту зроблено висновок про наявність шкідливих умов праці електрогазозварника РУ ПАТ «ПІВДГЗК» [PERSON] (а.с. 4-5). Згідно виписки МСЕК серії [NUMBER] [PERSON] під час первинного огляду 03.04.2018 року було встановлено 40% втрати професійної працездатності, без встановлення групи інвалідності, з повторним оглядом в 2019 році. Причиною втрати працездатності значно професійне захворювання електрогазозварник. ( а.с. 7-7 зворот) Згідно медичного висновку ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 12.04.2018 року позивачу було встановлено професійне захворювання: 1) хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої стадії ( пилдотоксичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої - другої стадії), група В. ЛН-першого -другого ступеня. 2) радикулопотія поперекова-крижова L4, L5, S 1 справа з помірними статико-динамічними порушеннями хребта, стійкими больовими та мязово-тонічним синдромом. Остео-артроз у поєднанні з первартрозом колінних та ліктьових суглобів ( ПФ - першого - другого ступеня), двобічний плечелопатковий пері артроз ( ПФ - другого ступеня). 3) нейросенсорна приглухуватість першого ступеня ( з легким зниженням слуху) . Захворювання професійні. (а.с. 8) Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про встановлення вини відповідача у професійному захворюванні позивача, оскільки підприємством ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» було допущено порушення законодавства про працю, а саме норми ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці», що передбачають створення підприємством безпечних і не шкідливих умов праці на робочому місці в кожному структурному підрозділі відповідно до нормативно-правових актів. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Так, в судовому засіданні встановлено та підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09.02.2018 року, причиною професійного захворювання позивача є тривала робота, в тому числі і на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих факторів, рівень яких перевищував нормативні показники, а саме виконання робіт газоелектрозварника в умовах. Крім того, судом взято до уваги, те, що позивач змушений систематично проводити курси медикаментозного лікування. Вищезазначене підтверджується виписками із медичної карти стаціонарного хворого, а саме: виписка із медичної карти № 9 від 15.01.2018 року (а.с.10-12), виписка із медичної карти № 3265 від 15.09.2017 року ( 13-14). Виписка -екпікріз із медичної карти № 4773 від 19.12.2016 року ( а.с.15-15 зворот), виписний епікриз із медичної карти № У 6696 ( а.с. 16), виписний епікриз із медичної карти № У 1725 (а.с.17-17 зворот), виписний епікриз із медичної карти У -13219/737 ( а.с.18-18 зворот), випискою із медичної карти № У - 4127/536 від 15.04.2016 року (а.с.19-19 зворот) ; випискою - епікриз із медичної карти № 3826 від 19.10.2015 року (20-20 зворот); випискою-епікриз із медичної карти № 2695 від 14.07.2014 року ( а.с. 21-21 зворот); випискою-епікриз із медичної карти № 2465 ( а.с. 22-22 зворот). Суд критично оцінює твердження відповідача, що з наведених позивачем обставин не вбачається, яким саме чином ПАТ «ПІВДГЗК» порушило законні права та інтереси позивача, і як наслідок він отримав моральні стражданні, за таких підстав. В судовому засіданні встановлений факт заподіяння позивачу [PERSON] моральної шкоди у зв'язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням. Так, позивач змушений систематично проводити курси медикаментозного лікування, на що витрачаю багато свого вільного часу, який раніше витрачав на свої власні справи та на свою сім'ю. Відповідно до п.19 зазначеного акту, враховуючи роботу [PERSON] впродовж 21 року в умовах впливу шкідливих факторів та неодноразову зміні підприємства та структурних підрозділів, зміни їх керівництва, конкретних посадових осіб, які відповідальні за профілактику виникнення професійного захворювання, встановити не можливо. При цьому, не можливість встановити конкретних посадових осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів, не знімає з відповідача ПАТ «Південний ГЗК» обов'язку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання. Доводи представника відповідача ПАТ «ПІВДГЗК» про те, що позивач працював й на іншому підприємстві, не знімають з відповідача ПАТ «Південний ГЗК» обов'язку відповідати за шкоду, завдану позивачу у зв'язку з перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу у період його роботи саме на ПАТ «Південний ГЗК». Посилання представника відповідача ПАТ «ПІВДГЗК» на практику розгляду аналогічних справ є безпідставною та суперечить нормам чинного законодавств, оскільки відповідно до ч. 2 , 3 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовую інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України Доводи представника відповідача про те, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди жодними доказами, зокрема висновками відповідних медичних установ, колегія суддів відхиляє, так як матеріали справи містять достатньо належних та допустимих доказів щодо спричинення позивачеві [PERSON] в результаті ушкодження здоров'я, моральної шкоди. Крім того, суд приймає до уваги, посилання позивача що під час його роботи в ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» грубо порушувались ст. 13 ЗУ «Охорону праці» та 153 КЗпП України, що саме і призвело до виникнення у нього професійного захворювання. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до пункту 27 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пункту 22 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» зупинена дія абзацу 4 статті 1, підпункту «є» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та частини третьої статті 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а з 01 січня 2008 року відшкодування Відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено. У мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі про страхові виплати (пункт 5), зазначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та статтею 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи те, що на час виникнення у [PERSON] права на відшкодування моральної шкоди вищезазначені положення статей 21, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», які передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, тому відповідно до статті 237-1 КЗпП України обов'язок з відшкодування моральної шкоди покладено на підприємство, під час роботи на якому позивач отримав професійне захворювання. Вищезазначене твердження узгоджується правовою позиціє викладеною в постанові Верховного суду від 25 квітня 2018 року у справі справа № 214/4423/16-ц Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з частиною першою статті 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. При визначенні розміру моральної шкоди необхідно врахувати роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, надаючи оцінку ступеню фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалості і тяжкості, істотності вимушених змін у його життєвих і громадських стосунках, а також конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, та ступеню вини позивача у виникненні професійного захворювання, про що зазначено в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. Таким чином, при вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаних профзахворювань, тривалість лікування, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв'язків, а саме 40 % втрати професійної працездатності на строковий термін, істотність вимушених змін в життєвих стосунків. Зважаючи на вищевикладене, а також ступінь втрати професійної працездатності позивача 40 % на строк з 03 квітня 2018 року по 01.03.2019 року, стан його здоров'я, наслідки які можуть наступити, тяжкість вимушених змін в його житті, тривалість страждань і переживань, суд вважає, що компенсацію за заподіяні моральні страждання позивачу [PERSON] слід призначити у розмірі 25 000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України, та Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704 гривень 80 копійок. На підставі викладеного і у відповідності зі ст. 1167 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 259,263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial