Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON] яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON] та просить визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений від 29.07.2008 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] реєстраційний номер 1201. Визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.08.2012 року, видане [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний № 2161 на право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.08.2012 року, видане [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний № 2163 на право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.08.2012 року, видане [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний № 2165 на право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. А також стягнути з відповідачів на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового з бору у розмірі 114,7 грн. Свої вимоги позивач, Одеська міська рада обґрунтовує тим, що Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 26.07.2003 року по справі № 2-5042/03 був задоволений позов [PERSON] до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності. Вказаним рішенням суд визнав за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. В мотивувальній частині вказаного рішення суд встановив, що вказана квартира складається з двох кімнат жилою площею 24 кв.м.. Право власності за [PERSON] на дану квартиру було зареєстровано в КП « ОМБТІ та РОН» від 07.10.2013 р. в книзі № 491 пр. на ст.166 за № 654, реєстраційний номер 23925318. 29.07.2008 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, який був посвідчений приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] реєстраційний номер 1201. Право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано КП « ОМБТІ та РОН» в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 23925318, номер запису 654 в книзі 593 пр-55 20.08.2008 року. За цим договором [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка на момент дарування, як вказано у самому договорі ,вже складається з трьох житлових кімнат, загальною площею103,1 кв.м., у тому числі житловою - 40,2 кв.м.. У технічному паспорту, виданому [PERSON] КП «ОМБТІ та РОН» в липні 2008 року зазначено, що квартира [ADDRESS], є двоповерховою, загальна площа її складає 103,1 кв.м., жила - 40,2 кв.м., загалом квартира складається з трьох жилих кімнат, площами 13,5 кв.м., 13.5 кв.м., 13,2 кв.м., кухні, площею 19,8 кв.м., ванної кімнати, площею 9,5 кв.м., коридору, площею 16,2 кв.м., туалету, площею 2,3 кв.м., гаражу, площею 15,1 кв.м..Тобто, площа даної квартири була значно збільшена, добудовано другий поверх. До складу подарованої квартири незаконно увійшли і самовільно добудовані на не відведеній для цього земельній ділянці приміщення, які на момент укладення договору дарування не були введені в експлуатацію, на них не були отримані правовстановлюючі документи у визначеному законом порядку. [INFO] року [PERSON] помер. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] після його смерті успадкували квартиру [ADDRESS] в рівних частках. Наразі [PERSON] належить право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.08.2012 року, виданого приватним нотаріусом ОМНО [PERSON], р. № 2161. 19.09.2012 року дане право власності було зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 23925318, номер запису 654 в книзі 724 пр-75. [PERSON] належить право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.08.2012 року,виданого приватним нотаріусом ОМНО [PERSON], р. № 2163. 19.09.2012 року дане право власності було зареєстровано КП « ОМБТІ та РОН» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 23925318, номер запису 654 в книзі 724 пр-75. [PERSON] належить право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.08.2012 року, виданого приватним нотаріусом ОМНО [PERSON], р. № 2165. 19.09.2012 року дане право власності було зареєстровано КП « ОМБТІ та РОН» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 23925318, номер запису 654 в книзі 814 пр-72. Отже позивач вважає, що вищевказані договір дарування від 29.07.2008 р. та свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.08.2012 року є такими, що порушують права та законні інтереси Одеської міської ради, суперечать чинному законодавству, тому як, укладення такого договору дарування щодо відчуження квартир з самовільними прибудовами, здійсненими на земельній ділянці комунальної власності, обмежило та порушило права позивача як власника земельної ділянки, так, як, частина земельної ділянки, на якій розташована квартина вибула з користування Одеської міської ради незаконно. Свідоцтва про право на спадщину за законом були видані, зокрема, і на підставі договору дарування ,то такі свідоцтва також повинні бути визнанні незаконними та скасовані згідно ч.1 ст. 216 ЦК України для подальшого відновлення порушеного права Одеської міської ради. З метою поновлення свого порушеного права, Одеська міська рада вимушена звернутися з вказаним позовом до суду. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, посилаючись на порушенні відповідачами права Одеської міської ради, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував, просив суд відмовити в задоволенні зазначеного позову. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON], [PERSON] у судове засідання з`явилась, проти задоволення позовних вимог заперечувала. Третя особа: представник Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради надав до суду заяву, у якій просив розглінути справу по суті за їх відсутності, згідно чинного законодавства. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні докази у їх сукупності, суд, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що на підставі Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 26.07.2003 року по справі № 2-5042/03 за [PERSON] було визнано право власності на квартиру [ADDRESS]. В мотивувальній частині вказаного рішення суд встановив, що вказана квартира складається з двох кімнат жилою площею 24 кв.м.. Право власності за [PERSON] на дану квартиру було зареєстровано в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 07.10.2013 р. в книзі № 491 пр. на ст.166 за № 654, реєстраційний номер 23925318. На підставі договору дарування від 29.07.2008 р. посвідченого приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] реєстр № 1201 [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар квартиру [ADDRESS]. Вказаний договір було зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» від 20.08.2008 р., номер запису 654 в книзі 593 пр-55. Згідно технічного паспорту, виданому [PERSON] КП «ОМБТІ та РОН» в липні 2008 року зазначено, що квартира [ADDRESS], є двоповерховою, загальна площа її складає 103,1 кв.м., жила - 40,2 кв.м., загалом квартира складається з трьох жилих кімнат, площами 13,5 кв.м., 13.5 кв.м., 13,2 кв.м., кухні, площею 19,8 кв.м., ванної кімнати, площею 9,5 кв.м., коридору, площею 16,2 кв.м., туалету, площею 2,3 кв.м., гаражу, площею 15,1 кв.м..Тобто, площа даної квартири була значно збільшена, добудовано другий поверх. До складу подарованої квартири незаконно увійшли і самовільно добудовані на не відведеній для цього земельній ділянці приміщення, які на момент укладення договору дарування не були введені в експлуатацію, на них не були отримані правовстановлюючі документи у визначеному законом порядку. Після смерті [PERSON] померлого [INFO] року Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] успадкували квартиру [ADDRESS] в рівних частках. Наразі [PERSON] належить право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.08.2012 року,виданого приватним нотаріусом ОМНО [PERSON], р. № 2161. 19.09.2012 року дане право власності було зареєстровано КП « ОМБТІ та РОН» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 23925318, номер запису 654 в книзі 724 пр-75. [PERSON] належить право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.08.2012 року,виданого приватним нотаріусом ОМНО [PERSON], р. № 2163. 19.09.2012 року дане право власності було зареєстровано КП « ОМБТІ та РОН» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 23925318, номер запису 654 в книзі 724 пр-75. [PERSON] належить право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.08.2012 року, виданого приватним нотаріусом ОМНО [PERSON], р. № 2165. 19.09.2012 року дане право власності було зареєстровано КП « ОМБТІ та РОН» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 23925318, номер запису 654 в книзі 814 пр-72. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою для визнання правочину недійсним є не додержання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України. Оскільки згідно із ч.2 ст.202 ЦК України договори віднесені до правочинів ,цілком правомірно оцінювати дійсність спірного договору, передбаченою ст.203 ЦК України. Згідно до ч. 3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах ,встановлених законом , такий правочин може бути визнаний судом недійсним( оспорюваний правочин). Згідно приписів ч.1 ст.203 ЦК України однією з підстав недійсності договору є суперечність його змісту ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно положення ст.10 ЦК України вчинювані правочини не повинні суперечити не лише актам цивільного, але й положенням різногалузевих законодавчих актів. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р.№ 9, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину,так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ст.60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю. Згідно зі ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, сіл, селищ, міст є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності . Частиною п.1ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Правилами п.12 розділу Х Земельного кодексу України встановлено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель переданих у приватну власність та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюються відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунків-відповідних органи виконавчої влади. Так укладання такого договору дарування щодо відчуження квартири з самовільними прибудовами, здійсненими на земельній ділянці комунальної власності, обмежило та порушило права позивача, так, як частина земельної ділянки, на якій розташована квартира [ADDRESS] вибула з користування Одеської міської ради незаконно. Свідоцтва про право на спадщину за законом були видані, на підставі незаконного договору дарування ,що тягне за собою наслідки які передбачені ч.1ст.216 ЦК України, - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Вказаний висновок у свою чергу зумовлює і протиправність вищезазначених договору дарування та свідоцтва про право на спадщину за законом . Відповідно до ст. 12 ЗК України п.34 ст.26 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення питань у сфері регулювання земельних відносин є винятковою компетенцією місцевих рад, а саме: -розпорядження землями комунальної власності ; - здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності; - передача земельних ділянко комунальної власності в користування і власність громадянам і юридичним особам. Ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень,визначених Земельним Кодексом України. Відповідно до ст. 211 ЗК України , громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну кримінальні відповідальність відповідно до законодавства уразі самовільного зайняття земельних ділянок. Ст. 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам. Частиною 3 ст.10 ЦПК України встановлено , що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачі всупереч вимогам ст.ст.10,60 ЦПК України, не надали до суду доказів того, на яких правових підставах, на час розгляду спору в суді, вони володіють та користуються спірною земельною ділянкою на якій самовільно добудовані приміщення. У зв`язку з викладеним суд вважає, що права позивача передбачені ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України щодо володіння і користування своїм майном на власний розсуд, підлягають захисту в порядку ст.ст.15,16 ЦК України. Надаючи правову кваліфікацію виниклим правовідносинам,суд констатує, що згідно ст. 391 ЦК України ,власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, враховуючи, що права і законні інтереси Позивача Одеської міської ради порушені договором дарування від 29.07.2008 року та свідоцтвами про право на спадщину за законом від 16.08.2012 року, права власника Одеської міської ради підлягають захисту шляхом скасування вищезазначених правочинів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другою сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову позивачем було сплачено суму судового збору у розмірі 114,7 грн., відповідно платіжного доручення №40 від 11.02.2013 року. Вказані витрати підлягають стягненню з позивача.

Outcome: approved