Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Представник відповідача Нагірненської сільської ради позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся із відповідними вимогами та просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя [PERSON] належало: -земельна частка (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» в с. Нагірне Ренійського району Одеської області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0092507 від 26.12.1996 р. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] помер у 1998 р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а на момент смерті разом із ним проживала його дружина [PERSON], яка фактично прийняла спадщину після його смерті на підставі ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Таким чином, [PERSON], дружина нині померлого [PERSON] прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, що залишилася після померлого [PERSON], однак не встигла її оформити на себе, у звязку із тим, що закон повязує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ст. 9 ЦК УРСР, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обовязки фізичної особи припиняється у момент її смерті. 21.11.1999 року померла [PERSON], дружина нині померлого [PERSON] За життя [PERSON] належало: -земельна частка (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» в с. Нагірне Ренійського району Одеської області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0092508 від 26.12.1996 р. -земельна частка (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» в с. Нагірне Ренійського району Одеської області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0092507 від 26.12.1996 р., успадкованого після смерті [PERSON] на підставі ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] померла у 1999 р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а на момент смерті разом із нею проживав її син [PERSON], який фактично прийняв спадщину після її смерті на підставі ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Таким чином, [PERSON], син нині померлої [PERSON] прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, що залишилася після померлої [PERSON], однак не встиг її оформити на себе, у звязку із тим, що закон повязує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ст. 9 ЦК УРСР, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обовязки фізичної особи припиняється у момент її смерті. 08.09.2003 року померла [PERSON], дружина [PERSON] За життя [PERSON] належало: -земельна частка (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства «Ренійське» в с. Нагірне Ренійського району Одеської області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0291167 від 25.10.1997 р. Цивільні правовідносини після смерті [PERSON] регулюються ЦК України 2003 р. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON], чоловік нині померлої [PERSON] прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON], однак не встиг її оформити на себе, у звязку із тим, що закон повязує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ст. 9 ЦК УРСР, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обовязки фізичної особи припиняється у момент її смерті. 03.02.2005 року помер [PERSON], батько позивача [PERSON] За життя [PERSON] належало: -земельна частка (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства «Ренійське» в с. Нагірне Ренійського району Одеської області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0291170 від 25.10.1997 р. -земельна частка (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» в с. Нагірне Ренійського району Одеської області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0092508 від 26.12.1996 р., успадкованого після смерті матері [PERSON], померлої 21.11.1999 р., на підставі ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. -земельна частка (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» в с. Нагірне Ренійського району Одеської області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0092507 від 26.12.1996 р., успадкованого після смерті матері [PERSON], яка в свою чергу успадкувала майновий пай після смерті чоловіка [PERSON] на підставі ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. -земельна частка (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства «Ренійське» в с. Нагірне Ренійського району Одеської області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0291167 від 25.10.1997 р., успадкованого після смерті дружини [PERSON], померлої 08.09.2003 р. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 03.02.2005р. - помер. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його син [PERSON], позивач у справі, інші спадкоємці відсутні. У встановлений законом 6-місячний строк ніхто зі спадкоємців з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звернувся, однак позивач прийняв спадщину фактично, вступив в управління та володіння спадковим майном. Так, після смерті [PERSON], позивач продовжив розпоряджатися спадковим майном, в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину, що залишилася після померлого [PERSON], із заявою до нотаріальної контори про відмову від спадщини позивач не звертався, отже вважається таким, що її прийняв. Пізніше позивач звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів (відсутність оригіналів сертифікатів на право на земельні частки (паї), на право на земельні частки (паї), про що нотаріусом винесено вмотивовану постанову від 25.09.2015 р. Після смерті [PERSON], це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на сертифікати на право на земельні частки (паї), як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців першої черги за законом не встановлено, представник відповідача, Нагірненської сільської ради не заперечує проти визнання за позивачем права власності на спадкове майно, після смерті [PERSON] Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за законом (ст. 1266 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, пізніше подав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, отже вважається таким, що її прийняв. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї, пізніше звернувся з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів (відсутні оригінали сертифікатів на право на земельні частки (паї), на вказані майнові паї, про що нотаріусом винесено вмотивовану постанову від 25.09.2015р., у звязку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України, одним із шляхів захисту прав громадян на землю є визнання прав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на майнові паї, з підстав прийняття спадщини за законом, однак, з незалежних від нього причин він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на вищевказані обєкти спадкового майна, у звязку із чим був вимушений звернутися за захистом прав та інтересів до суду. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved