Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на право зворотної вимоги до відповідача, винного в заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки, з якого просить стягнути виплачену потерпілому матеріальну та моральну шкоду в розмірі 94 084 грн. 43 коп. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не прибув, надіслав суду заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав. Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав не в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, відповідно до довідки Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області №560 від 20 квітня 2016 року [PERSON] з 16 січня 1998 року по 06 листопада 2015 року працював у Вишгородському РВ ГУ МВС України в Київській області на посадах молодшого та середнього начальницького складу. Згідно витягу з наказу Головного управління МВС України в Київській області №33 о/с від 26 січня 2006 року лейтенанта міліції [PERSON] з 18 січня 2006 року призначено на посаду старшого уповноваженого відділення кримінальної поліції у справах неповнолітніх Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області. 07 липня 2009 року в м. Києві, по вул. Нова Кільцева, з вини відповідача, який керував автомобілем [NUMBER] будучи в стані алкогольного спяніння, сталася дорожньо-транспортна пригода та зіткнення з автомобілем «Мерседес» д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Подільського районного суду м. Києва від 21 серпня 2009 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП та накладено на нього штраф в розмірі 425 грн. Провадження в справі про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП у звязку з відсутністю події та складу правопорушення. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2009 року [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП та позбавлено його права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1 рік 6 місяців. В травні 2010 року [PERSON]Й звернувся до суду з позовом до Вишгородського РВ ГУМВС України у Київській області про відшкодування матеріальних та моральних збитків завданих дорожньо-транспортною пригодою. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 серпня 2011 року позов задоволено, стягнуто із Вишгородського РВ ГУМВС України в Київській області на користь позивача [PERSON] 91 548 грн. 29 коп. матеріальних збитків, 10 000 грн. моральної шкоди, 1 842 грн. 92 коп. судових витрат та 4 000 грн. витрат на юридичну допомогу. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2011 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 серпня 2011 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким з Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області на користь позивача [PERSON] стягнуто 40 763 грн. 68 коп. матеріальної шкоди,\~2 000 грн. моральної шкоди, 416 грн. 14 коп.\~\~судового збору, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В іншій частині позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 15 серпня 2012 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2011 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення матеріальних збитків, в цій частині залишено в силі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 серпня 2011 року. На виконання вказаного судового рішення, згідно платіжних доручень №169 та №170 від 16 жовтня 2012 року Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області на корить [PERSON] виплачено 92\~084 грн. 43 коп. матеріальної та 2\~000 грн. моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як встановлено постановою Апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2009 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 15 серпня 2012 року, які набрали законної сили, відповідач, як працівник Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області, керуючи службовим автомобілем марки «ВАЗ 21099», знаходився в стані алкогольного сп'яніння і заподіяв шкоду потерпілому [PERSON] Отже відповідач винний у заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки іншому транспортному засобу автомобілю «Мерседес» д.н.з. [NUMBER], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася в звязку з порушенням ним Правил дорожнього руху України, коли він знаходився у нетверезому стані. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином встановлено цивільне право позивача на предявлення зворотної вимоги до особи, що заподіяла шкоду у розмірі виплаченого відшкодування, відповідно до вимог ст. 1191 ЦК України. Відтак, враховуючи викладене, предявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню. Крім того суду представлено документальне підтвердження понесених позивачем судових витрат, які слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: approved