Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення 50 600,00 грн. витрат повязаних з регламентною виплатою в порядку регресу, 506,00 витрат по оплаті судового збору та 2 000 грн. на правову допомогу, мотивуючи тим, що 26.03.2011 року з вини відповідача [PERSON] сталася ДТП. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON] Вартість матеріального збитку становить 154 126 грн. 00 коп. Позивач здійснив регламенту виплату потерпілому в розмірі 50 600 грн. 00 коп., у звязку з чим позивач набув права регресної вимоги до відповідача. Також представник позивача просить стягнути з відповідача, 2000 грн. витрат на правову допомогу та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, з посиланням на те, що постанова Івано-Франківського міського суду якою [PERSON] було визнано винним у ДТП скасована та провадження по справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, а отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки, [PERSON] не є винним у ДТП. Крім цього, представник відповідача просив відкласти розгляд справи у зв»язку з тим, що його довіритель перебуває на стаціонарному лікуванні. Однак, як вбачається із матеріалів справи розгляд справи 24.11.2016 року уже був відкладений у звязку з перебуванням [PERSON] на лікуванні. Крім того, [PERSON] В судовому засіданні 30.09.2016 року надавав свої пояснення з приводу предявленого позову, та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. А тому, беручи до уваги те, що справа перебуває на розгляді в суді з 18.06.2015 року, відповідач надав суду свої пояснення, в судовому засіданні присутній його представник, суд прийшов до переконання про продовження розгляду справи за відсутності відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання я не з`явився повторно, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 50-52, 61, 73, 103, 115, 120). Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 25.03.2011 року о 22 год. 20 хв. по вул. Івасюка в м.Івано-Франківську, водій [PERSON], керуючи т/з марки Шевроле Лачетті д.н.з. [NUMBER], порушив вимоги п. 11.4 ПДР України внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки БМВ д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, а водій [PERSON] тілесні ушкодження. [PERSON] своїми діями вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП. Постановою Івано-Франківського міського суду від 24.05.2011 року [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців (а.с.85). Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.06.2011 року вище вказану постанову Івано-Франківського міського суду від 24.05.2011 року скасовано, а провадження у справі відносно [PERSON] закрито на піставі п.1 ст. 247 КУпАП (а.с. 83, 84). Підставою для скасування постанови Івано-Франківського міського суду стало те, що суд першої інстанції розглянув справу у відсутності [PERSON], чим позбавив його можливості захистити свої інтереси в суді. У матеріалах справи відсутні дані, що [PERSON] було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності. Крім того, постановою заступника прокурора м.Івано-Франківська скасовано постанову про відмову в порушенні кримінальної справи. В матеріалах справи немає достатньо доказів вини [PERSON] Із рішення Івано-Франківського міського суду від 20.04.2015 року, яке згідно ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.05.2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 07.10.2015 року залишено без змін, а отже набрало законної сили, вбачається, що скасовуючи постанову суду першої інстанції у розпорядженні судді апеляційної інстанції не було висновку спеціаліста від 23.06.2011 року №09/17-72, постанова суду апеляційної інстанції прийнята 17.06.2011 року. Як вбачається з висновку спеціаліста зіткнення автомобіля марки БМВ під керуванням [PERSON] та автомобіля марки Шевроле під керуваням [PERSON] відбулось на смузі, яка призначена для руху у напрямку вул. Незалежності (згідно план-схеми місця ДТП саме автомобіль БМВ рухався у напрямку вул. Незалежності), в місці початку зафіксованого, у наданих фотографіях, сліду бокового юзу, який бере свій початок в межах плями розливу паливно-мастильних матеріалів і закінчується біля переднього лівого колеса автомобіля марки БМВ. Отже, спеціалістом чітко вказано де трапилось зіткнення автомобілів(а.с.80). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно висновку №75 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 29.03.2011 року вартість матеріального збитку власника автомобіля [NUMBER] складає 154 126 грн. 00 коп. (а.с.6-10). На дату скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. На відшкодування матеріального збитку, позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 50 600 грн. 00 коп., що підтверджується копією платіжного доручення №1/1-14542 від 15.06.2012 року (а.с.11). В судовому засіданні було встановлено, що розмір відшкодування, а саме 50 600,00 грн. складається із страхового відшкодування(50 000,00 грн. ) та витрат на проведення експертного дослідження (600,00 грн. (копія квитанції №009287 від 28.03.2011 року (а.с.12)). Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Крім того, таке ж право визначено положеннями чинного законодавства окремо для страхових компаній (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування»), згідно з якими, до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат, переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Таким чином до позивача перейшло право зворотної вимоги (регресу) до винної у заподіяних збитках особи, тобто до відповідача. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача в частині стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 50 000,00 грн. в порядку регресу є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Що стосується відшкодування 600,00 грн. за проведення експертного дослідження згідно копії квитанції №009287 від 28.03.2011 року, то така сума не підлягає відшкодуванню оскільки, не є страховою виплатою, а також згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 20.04.2015 року стягнута з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] (а.с.81). Що стосується стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн., то позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що позивач поніс такі витрати, оскільки, Додаткова угода №123 від 14.05.2015 року до Контракту про надання правової допомоги №80 від 19.12.2012 року, підтверджує суму витрат на правову допомогу обумовлену сторонами контракту, однак не підтверджує факту понесення таких витрат, квитанції чи платіжного доручення про оплату 2000 грн. позивачем суду не надано, тому в задоволенні цієї частини вимоги позивачу слід відмовити. Крім цього, суд звертає увагу, що позивавчем не заявлено жодних позовних вимог до відповідача [PERSON] Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому з відповідача [PERSON] також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 500,00 грн. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 993, 1191, 1194 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 88, 197 ЦПК України,

Outcome: dismissed