Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Представник відповідача [PERSON] звернувся до суду із заявою про розподіл судових витрат, якою просить стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] витрати на правничу (правову) допомогу адвоката в сумі 10000 гривень. 15 вересня 2020 року представником позивача було надано відзив на вказану заяву, яким він заперечує проти її задоволення та посилається на те, що заявлена представником відповідача сума витрат значно перевищує встановлені діючим законодавством та нормативно-правовими актами граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу. Також, у відзиві зазначено про те, що сума витрат є неспівмірною зі складністю цивільної справи, як віднесена судом до малозначних справ, а тому за наявності підстав для компенсації цих витрат, їх сума підлягає зменшенню. \~ \~ \~ \~Також, представником позивача заявлено клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, посилаючись на постанову КМУ № 590 від 27.04.2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави». В обґрунтування клопотання представник позивача зазначив, що підготовка цієї судової справи не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, вартість підготовки відзиву на позовну заяву, заперечень на відповідь на відзив по справі не є пропорційною та співмірною складності справи, а затрати на участь у засіданні не відповідають критерію реальності та розумності їхнього розміру, оскільки на сьогоднішній день є механізм участі у судовому засіданні через відеконференцію, а підстав для очної участі у простій судовій справі адвокатом не наведено. \~ \~ \~ \~ 26 жовтня 2020 року до суду надійшли заперечення представника відповідача проти клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в яких зазначено про те, що сплачений позивачем гонорар є розумним та справедливим, відповідає обсягу витраченого адвокатом часу, кількості наданих послуг. \~ \~ \~ \~Сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду заяви були повідомлені своєчасно та належним чином. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за його відсутності,заяву підтримав. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 15 серпня 2012 року у розмірі 121320,74 гривень та судових витрат відмовлено. Питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу рішенням суду не вирішувалося, представником відповідача у судовому засіданні 17 серпня 2020 року було заявлено про подачу заяви про стягнення витрат на правову допомогу протягом п`яти днів з часу ухвалення судом рішення. Відповідно положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1 ст. 246 ЦПК України). Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Інтереси відповідача під час розгляду справи представляв адвокат Панасенко П.П., згідно Договору від 02 грудня 2019 року про надання правової допомоги від та ордера серії ХВ № 513 000152 від 05.12.2020 р. (том 1 а.с. 60, 62-63). Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Пунктами 2.1.1, 2.1.2 Договору про надання правової допомоги від 02.12.2019 р. визначено, що адвокатським бюро «Панасенко та Партнери» в особі Керуючого бюро Панасенка Павла Петровича надаються послуги здійснення представництва позивача, у тому числі в судах наданими законом позивачу, відповідачу, третій особі, серед іншого з правом пред`явлення запитів, заяв, скарг, клопотань, іншимх документів, приймати участь у розгляді поданих документів, знайомитись з матеріалами справи, приймати участь в судових засіданнях, представляти докази, подавати заяви, інші документи; Відповідно до Додаткової угоди від 02 грудня 2019 року, що є додатком до Договору про надання правової допомоги від 02 грудня 2019 року, за надання правової допомоги Клієнт слачує Адвокатському бюро гонорар у розмірі 10000 гривень. Як вбачається з квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 03 грудня 2019 року № 0.0.1541943946.1, гонорар в сумі 10000 гривень був перерахований позивачем на рахунок АБ «Панасенко та Парнери», призначенням платежу у зазначеному платіжному документі зазначено оплата за договором про надання правової допомоги від 02.12.2019 року (том 1 а.с. 66) Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Надання суду таких документів є базовою та необхідною умовою для розподілу витрат на правову допомогу, а їх задоволення залежить від рівня деталізації та обґрунтованості. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі № 755/15364/17 при ухваленні додаткового судового рішення по розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу. Також у постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернувся до суду, їх значення для заявника. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду . Розподіляючи понесені позивачем втрати на професійну правничу допомогу суд дійшов висновку про те, що надані: договір про надання правничої допомоги від 02 грудня 2019 року, укладений між [PERSON] та Адвокатським бюро «Панасенко та Партнери» в особі Панасенка П.П., додаткової угоди до вказаного договору; Акт від 17 серпня 2020 року приймання-передачі роботи з надання правової допомоги по Договору про надання правової допомоги від 02 грудня 2019 року з детальним описом робіт (послуг), виконаних для надання правової допомоги, розрахунок суми витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката станом на 17 серпня 2020 року, а також квитанція АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування оплати за договором в сумі 10000 гривень, є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір є доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. З опису робіт (наданих послуг) вбачається, що адвокатом витрачено 19 годин, у тому числі: 2 години вивчення матеріалів, збирання і підготовка доказів (вартість послуги 1800 грн.); 1 година - вивчення, аналіз чинного законодавства і судової практики (вартість послуги 900 грн.); 1 година - підготовка адвокатського запиту до банку (вартість послуги 500 грн.), 5 годин підготовка відзиву на позовну заяву на 9 арк. (вартість послуги 2000 грн.); 1 година підготовка клопотання про витребування доказів (вартість послуги 500 грн.); 1 година підготовка заяви про застосування позовної давності (вартість послуги 500 грн.); 1 година підготовка клопотання про витребування доказів (вартість послуги 400 грн.), 6 годин підготовка заперечення на відповідь на відзив на 13 арк. (вартість послуги 2500 грн.); 1 година участь в судовому засіданні (вартість послуги 900 грн.) З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, ціни позову, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень є належним чином обґрунтованими. Так, в матеріалах справи містяться всі зазначені адвокатом процесуальні документи, виготовлення та подання яких відповідало інтересам відповідача та було спрямовано на захист її інтересів, час на їх виготовлення суд вважає співмірним з обсягом документів та їх складністю. Крім того, адвокат приймав участть в судовому засідання, що відбулося 17 серпня 2020 року, а тому суд вважає, що зазначений адвокатом час на участь у судовому засіданні та вартість наданої послуги є виправданими. Представником позивача не наведено достатніх та обґрунтованих доводів на підтвердження порушення адвокатом принципів співмірності та розумності витрат на правову допомогу. Також, судом враховується та обставина, що рішенням розширеного засідання Ради адвокатів Харківської області № 17 від 21.03.2018 року рекомендована (мінімальна) ставка адвокатського гонорару становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати, що в 2019 році становить 1013,50 гривень за годину роботи адвоката, в 2020 році до 01 липня 1013, 50 гривень, з липня - 1059 гривень. Таким чином, виходячи з конкретних обставин справи, розміру позовних вимог, спірних правовідносин, з огляду на складність і обсяг справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про задоволення заяви представника відповідача про розподіл судових витрат, а саме стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Outcome: approved