Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просив стягнути з відповідача суму заборгованості за договором № б/н від 28.02.2011 в розмірі - 11361,33 гривень, та витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач звернулася до позивача з метою отримання кредитних послуг, у зв'язку з чим підписала заяву № б/н від 28.02.2011, на підставі якої отримала кредит у розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. В порушення умов зазначеного договору відповідач належним чином не виконала покладених на неї зобов'язань по погашенню кредиту, у зв'язку з чим, станом на 31.03.2018, утворилася заборгованість в загальному розмірі 11361,33 гривень. Відповідно до ст. 279 ЦПК України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи надав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.41). Відповідач та її представник в судове засідання не з'явилися, до початку розгляду справи представник відповідача надала до суду заяву відповідно до якої просила відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі, у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності та розглянути справу за її відсутності та за відсутності відповідача (а.с.55-56, 72) Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], 28.02.2011 укладено договір №б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 300 грн. 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідач у свою чергу зобов'язався погасити кредит та сплатити за його користування відсотки у розмірі 30,00% річних. Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав умови згаданого кредитного договору та надав відповідачу кредит - грошові кошти у сумі 300 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство встановлює два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлює, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Пунктом 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредитку, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Однак, з наданих позивачем Умов та правил надання банківських послуг по договору від 28.02.2011 видно, що в зазначених Умовах та правилах надання банківських послуг відсутній підпис клієнта, тобто відповідача [PERSON]. Крім того, як видно з матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовом у травні 2018 року, вказавши період заборгованості з 28.02.2011 по 31.03.2018, що виходить за межі строку позовної давності. На підставі викладеного, судом встановлено, що банк не надав доказів ознайомлення позичальника з Умовами та правилами надання банківських послуг, в яких установлено позовну давність тривалістю у 50 років, оскільки вони нею не підписані, наданий банком розрахунок не оформлений належним чином, оскільки не містить прізвища та підпису посадової особи, яка має право складати такий розрахунок. Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до довідки наданої позивачем (а.с.70 зворот), граничний строк дії картки (місяць і рік) визначений до січня 2015 року, тобто зазначена картка дійсна до останнього календарного дня такого місяця, таким чином строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Аналогічна позиція, викладена Верховним Судом України в постанові № 6-14 цс від 19.03.2014. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до виписки з карткового рахунку відповідача (а.с.68-70), [PERSON], жодного разу не сплатила заборгованості за кредитним договором, так як списання з карткового рахунку відбувалося автоматично, тобто банк дізнався про порушення свого права ще 30.04.2011. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що оскільки термін дії картки закінчився в січні 2015 року, тому трирічний строк для звернення позивача до суду з даним позовом закінчився у січні 2018 року. Проте, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача лише у травні 2018 року. Згідно з вимогами ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, виходячи з наведеного, з'ясувавши в повному обсязі обставини справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed