Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

представник позивача [PERSON] - адвокат Терещенко В.В. просить суд стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] витрати понесені нею на лікування та поховання її дядька [PERSON] в розмірі 11970 грн. 00 коп., а також понесені нею витрати по оплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп., посилаючись на те, що дядько позивача [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.08.2005, однак з квітня 2015 спільне проживання припинили та [PERSON] проживав одиноко у частині будинку, яка належить йому на праві власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.01.1999. Позивач, як племінниця, в останні роки його життя провідувала його, купувала необхідні побутові речі, продукти харчування та ліки. [INFO] [PERSON] помер та після його смерті стало питання про поховання. Відповідачка [PERSON] не виявила бажання ці клопоти взяти на себе, а тому позивач була змушена займатися питаннями поховання свого дядька. На його похорон нею було витрачено 11970 грн. 60 коп., з яких витрати на поховання, а саме: замовлення фото - 125 грн. 00 коп., механічна копка могил - 642 грн. 28 коп., оформлення свідоцтва про поховання - 08 грн. 29 коп., труна - 1850 грн. 00 коп., подушка - 75 грн. 00 коп., тюль - 480 грн. 00 коп., прохідна - 40 грн. 00 коп., простинна - 130 грн. 00 коп., табличка - 50 грн. 00 коп., хрест - 520 грн. 00 коп., вінки - 320 грн. 00 коп., вінки - 250 грн. 00 коп., костюм - 520 грн. 00 коп., туфлі - 320 грн. 00 коп., косметичні послуги - 600 грн. 00 коп., рушники 10 шт. - 250 грн. 00 коп., вінки - 180 грн. 00 коп., транспортні витрати - 1500 грн. 00 коп., поминальний обід - 4140 грн. 00 коп.. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із 7/25 частини будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] та 31.03.2018 у Ватутінській міській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа 62225853. Крім того, позивачу стало відомо, що за спадщиною звернулася дружина спадкодавця [PERSON] , яка є спадкоємиця першої черги, оскільки шлюб вони не розірвали. Відповідно до рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 22.12.2018 за відповідачем [PERSON] було визнано право власності на 7/25 частини будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач неодноразово зверталася до відповідачки з питанням повернути їй витрати на поховання дядька, однак відповідач на її звернення не реагує, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Гуденко Є.А. позовні вимоги позивача не визнав та просив суд в позові відмовити, оскільки вважає, що в ході судового розгляду було встановлено, що позовні вимоги позивача є безпідставні, необґрунтовані та в ході судового розгляду недоведені належними та допустимими доказами. Також пояснив, що подаючи відзив на заявлені вимоги відповідач не володіючи повною інформацією щодо затрачених коштів на поховання чоловіка частково визнала позов та готова була повернути кошти позивачу в розмірі 2000 грн. 00 коп., вважаючи, що саме цю суму з урахуванням тих коштів, які вона надала на поховання, коштів, які були у покійного та які надали друзі, знайомі та сусіди вона залишилась винна їй. Однак враховуючи те, що в ході судового розгляду позивач не довела суду той факт, що нею було затрачено на поховання особисті кошти та відмовилась отримати кошти, які запропонувала відповідач, то представник відповідача вважає, що в позові слід відмовити. Суд, заслухавши сторони, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та вивчивши матеріали справи, вважає, що даний позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Вислухавши представників позивача та відповідача, заслухавши відповідача, як свідка відповідно до ст.92 ЦПК України, а також пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.08.2005, однак з квітня 2015 спільне проживання припинили та [PERSON] проживав у частині будинку, яка належить йому на праві власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.01.1999. Після смерті [PERSON] . [INFO] відкрилася спадщина, яка складається із 7/25 частини будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 31.03.2018 у Ватутінській міській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа 62225853. За спадщиною звернулася дружина спадкодавця [PERSON] , яка відповідно до ст.1261 ЦК України є спадкоємиця першої черги, оскільки шлюб вони не розірвали. Відповідно до рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 22.12.2018 за відповідачкою [PERSON] було визнано право власності на 7/25 частини будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначені факти хоч і не були підтвердженні позивачем та її представником належними доказами, однак в ході судового розгляду вони не були спростовані відповідачем та її представником, а тому суд вважає, що дані факти визнані відповідачем. У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч.1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. За змістом ч. 1 ст. 11 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року № 1102-ІУ поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого не має і вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого. Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого, як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Витрати на проведення поминального обіду, та інші обряди, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодовувати які спадкоємець зобов`язаний відповідно до ст. 1232 ЦК України, а відтак стягненню не підлягають, Тобто, виходячи із визначення поняття поховання відповідно до Закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. З буквального тлумачення та системного аналізу виписаних норм можна зробити висновок про те, що спадкоємці померлого відшкодовують особі, яка поховала спадкодавця, її витрати на поховання лише у разі, якщо вони вчинені в строк, початком якого є момент смерті спадкодавця, а закінченням - поміщенням труни з тілом в могилу, а також, витрати понесені на облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Наведений перелік є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає. На підтвердження заявлених вимог позивач надала суду товарний чек б/н від 20.03.2018 на суму 4140 грн., накладну №99 від 20.03.2018 на суму 1500 грн. - проїзд автобуса, рахунок №20 від 19.03.2018 на суму 5555 грн., замовлення №54 від 20.03.2018 на суму 650 грн. 57 коп. - механічна копка могили, оформлення свідоцтва на поховання, накладну №3 від 19.03.2018 на суму 125 грн. - фото 21х30, а всього на суму 11970 грн. 57 коп.. Дослідивши та оцінивши надані позивачем письмові докази на підтвердження понесених витрат на поховання суд вважає, що відповідно до вимог діючого законодавства до відшкодування підлягали б витрати на загальну суму 7830 грн. 57 коп. (а.с.50-53). Однак в ході судового розгляду було встановлено, що організацією поховання померлого [INFO] [PERSON] займалися позивачка [PERSON] та її батько [PERSON] рідний брат померлого. Відповідачка [PERSON] дійсно активної участі у організації та проведенні поховання свого чоловіка не приймала по причині того, що має значні вади здоров`я, є інвалідом другої групи з дитинства (а.с.37), а тому фізично самостійно цього зробити не могла. Дані факти в ході судового розгляду були визнані сторонами, а також підтверджені показами свідків. Допитана в ході судового розгляду відповідно до ст.92 ЦПК України відповідач [PERSON] суду пояснила, що вона не ухилялася від проведення церемонії поховання свого чоловіка, а по мірі можливості приймала участь. Організацією поховання займалися брат чоловіка [PERSON] та його дочка [PERSON] . [PERSON] отримувала всі необхідні документи на поховання та на її ім`я видавалися всі документи. На проведення поховання чоловіка нею було надано 6200 грн., кошти особисті чоловіка, які були зняті з його банківської картки в сумі 5800 грн. та 400 грн., які були в чоловіка за місцем проживання, а також значну суму коштів приблизно 4000 грн. на поховання передали сусіди та друзі. Всі кошти передавалися [PERSON] та [PERSON] на його прохання, оскільки вони організовували та сплачували всі послуги на поховання. Ні на час поховання, ні на протязі півтора року вони до неї ніяких претензій не мали, а тому їй незрозумілі дані вимоги. Допитані в ході судового розгляду свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] також спростували факт ухилення відповідача [PERSON] від поховання свого чоловіка та підтвердили факт надання ними коштів та іншими особами, які були присутні на похованні [PERSON] Кошти на прохання [PERSON] передавались [PERSON] . Сім`я [PERSON] передала 1000 грн., [PERSON] 500 грн., [PERSON] 100 грн.. Також підтвердили той факт, що в [PERSON] були кошти на поховання, оскільки хоч [PERSON] та [PERSON] дійсно останні роки проживали окремо, однак [PERSON] періодично відвідувала чоловіка, отримувала його пенсію та зберігала його кошти. Чи затрачала [PERSON] свої особисті кошти та в якій сумі на поховання [PERSON] їм невідомо. Допитаний в ході судового розгляду свідок [PERSON] , батько позивача та рідний брат покійного [PERSON] не заперечував проти того, що [PERSON] приймала участь у похованні свого чоловіка. Також підтвердив той факт, що у [PERSON] були грошові кошти в сумі приблизно 6200 грн., які були зняті з банківської картки брата в сумі приблизно 5800 грн. та приблизно 200 чи 300 грн. були в брата за місцем проживання в партмане. Також підтвердив той факт, що присутні на похованні знайомі та друзі надавали грошові кошти в допомогу. Особисто він бачив, як [PERSON] передавав 500 грн. його дочці. Не заперечував той факт, що [PERSON] понесла затрати на поховання, однак в якій сумі йому невідомо. Також зазначив, що від грошових коштів, які надавала їм [PERSON] вони з дочкою відмовились. Всі витрати на поховання понесла його дочка і загальна сума приблизно становить 16000 грн. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінивши докази надані сторонами як на підтвердження так і на спростування заявлених вимог суд вважає, що в ході судового розгляду факт ухилення відповідача від поховання свого чоловіка, наявність у позивача власних коштів та необхідність випрати позивачем на поховання власних коштів не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки суд вважає, що надані позивачем та її представником докази на підтвердження витрат на поховання не підтверджують того, що дійсно [PERSON] мала особисті кошти та особисто понесла дані витрати. На підставі викладеного ст.1232 ЦК України, Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року та

Outcome: dismissed