Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором №39/07-Стр від 20.12.2007 року станом на 08.12.2016 року у розмірі 39\~967 (тридцять девять тисяч девятсот шістдесят сім) гривень 84 копійки. В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликається на те, що 20.12.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 39/07-Стр, відповідно до якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 50\~000, 00 гривень, а відповідач зобовязувався повернути їх до 19.12.2009 року. У звязку з неналежним виконанням грошових зобовязань за кредитним договором банк звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, а відтак судом 20.01.2009 року стягнуто в солідарному порядку з відповідача та [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором, яка станом на 21.11.2008 року становила 41\~154, 35 гривень. Посилається на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору і не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору, а тому станом на 08.12.2016 року за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 39 967, 84 гривень, а тому вони змушені були звернутись до суду із даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вважає їх обгрунтованими, оскільки виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна прийти до висновку, що наявність судового рішення по справі про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а тому просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовоних вимог. Посилається на те, що її батьком грошові кошти повернуті банку, про що надала суду копії квитанцій, а тому вважає позовні вимоги необгрунтованими. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В ході розгляду справи встановлено, що 20.12.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» повним правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 39/07-Стр. Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 50\~000, 00 гривень, (п 2.1 кредитного договору), а відповідач зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі до 19.12.2009 року, сплачувати проценти за користування кредитом за ставкою 23% річних. В ході розгляду справи беззаперечно з'ясовано, що позичальник отримав кошти за кредитним договором, що підтвердила в судовому засіданні представник відповідача, а тому зобовязувався повернути наданий кредит у поному обсязі та сплатити проценти за користування кредитом. У звязку з неналежним виконанням грошових зобов'язань за кредитним договором банк звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, а тому Стрийським міськрайонним судом Львівської області судовим наказом від 20.01.2009 року стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором, яка станом на 21.11.2008 року становила 41\~154, 35 гривень. Згідно із ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В п. 7.3 кредитного договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань. Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтею 611 ЦК України передбачені правові наслідки порушення зобовязання, так, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Так, п. 6.1 кредитного договору передбачено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п. 3.2, 3.4, 4.3, 4.4., 4.6, кредитного договору, а також будь яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобовязання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами. Таким чином, виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, суд приходить до переконливого висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Аналогічний висновок, викладений в постанові Верховного суду України від 23.09.2015 року у справі № 6-1206цс15. Відповідно до приписів ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобовязаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені в рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 цього Кодексу. Таким чином, сума заборгованості за кредитним договором станом на 08.12.2016 року по відсоткам за користування кредитом та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам користування кредитом становить 93\~125, 07 гривень, з яких: 19\~983, 92 гривень сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 73\~141, 15 гривень пеня нарахована за період з 09.12.2015 року по 08.12.2016 року за прострочення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, однак позивач зменшив суму нарахованої пені до суми заборгованості по відсоткам, оскільки така перевищує розмір заборгованості по відсоткам. Суд з критикою ставиться до твердження представника відповідача про погашення заборгованості у повному обсязі та до долучених копій квитанцій, оскільки вони стосуються сплати попередньої заборгованості, яка була стягнута солідарно з відповідача та [PERSON] за вищенаведеним судовим наказом. На підставі вищенаведеного, взявши до уваги той факт, що відповідач не виконав зобовязань за кредитним договором, а також те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 39/07-Стр від 20.12.2007 року в сумі 39\~967 (тридцять девять тисяч девятсот шістдесят сім) гривень 84 копійки. Також, згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір, які той сплатив при подачі позову до суду, а саме 1 378,00 гривень.

Outcome: approved