Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

Представник позивача за довіреністю [PERSON] у травні 2018 року звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.09.2006 між позивачем та відповідачем було укладено договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку з порушенням відповідачем зобовязань за кредитним договором станом на 31.03.2018 утворилась заборгованість в сумі 66646,71 грн., яка складається з наступного: 359,08 грн. заборгованість за кредитом; 57391,27 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5246,52 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 3149,84 грн. штраф (процентна складова). Посилаючись на указані обставини, а також те, що відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, представник позивача просить суд стягнути із відповідача на користь позивача всю суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 30.09.2006 в загальній сумі 66646,71 грн. Ухвалою суду від 31.05.2018 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав клопотання, в якому просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не зявилася, повідомлена належним чином про час і місце судового розгляду. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України (а.с.37,40,54). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами або стороною. Зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом установлено, що 30.09.2006 відповідач підписав Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої були визначені наступні умови надання кредитних коштів: тип кредитної лінії універсальна; строк дії три роки, тип відсоткової ставки фіксована, базова відсоткова ставка - 3 відсотки в місяць (36% на рік) з розрахунку 360 днів, порядок погашення заборгованості щомісячно в розмірі 7 % від загальної суми витрачених коштів (а.с.10). Таким чином, між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини на підставі укладеного кредитного договору, який складається із Заяви від 30.09.2006 року. Відповідно до приписів статей 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, тому позичальник зобовязаний своєчасно вносити плату за користування грошима. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено обовязок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. [PERSON] взяті на себе кредитні зобовязання належним чином не виконала внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно з матеріалами справи за розрахунком позивача непогашена заборгованість за договором б/н від 30.09.2006 станом на 31.03.2018 складає 66646,71 грн., у тому числі: 359,08\~грн. заборгованість за кредитом; 57391,27 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5246,52 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 3149,84 грн. штраф (процентна складова) (а.с.7-9). Виходячи з наданого позивачем розрахунком, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми тіла кредиту в розмірі 359,08\~грн. доведеними і не спростовані відповідачем. Визначаючи розмір відсотків за користування кредитом, суд виходить з такого. Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» відповідачу були видані три кредитні картки № 5457082941883774 із стартом карткового рахунку 03.10.2006 та терміном дії до жовтня 2012 року включно, № 4149437802329050 із стартом карткового рахунку 19.01.2012 і термін дії якої до листопада 2015 року включно та картка №4149437808423667 із стартом карткового рахунку 01.10.2012 із терміном дії до червня 2016 року включно (а.с.53). Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, в якому відображено суми витрачених коштів, суми повернутих, списаних відсотків тощо, які співпадають із операціями відображеними у виписці про рух коштів, основною карткою [PERSON], за витратами по якій розраховано борг, що є предметом спору у цій справі є картка №5457082941883774 з терміном дії до 31.10.2012 року (а.с.7, 50-53). Позивач нарахував заборгованість за відсотками за ставкою 36 % на рік, яка була погоджена з відповідачем за період з 06.02.2007 по 31.12.2012 року, з 01.01.2013 по 31.08.2014 року було зменшено відсотки до 30 %, з 01.09.2014 по 31.03.2015 до 34,8 %, а з 01.04.2015 по31.03.2018 року до 43,2 %. Строк дії картки, отриманої відповідачем закінчився 31.10.2012 року (а.с.53). Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Отже, проценти нараховуються в межах дії договору (карти), який в даному випадку спливає із закінченням дії карти. Позивач має право після закінчення строку дії картки на стягнення відповідних виплат за статтею 625 ЦК України, але таких вимог позивач не заявив. Указана правова позиція викладена у постанові [PERSON] Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Отже, після 31.10.2012 року нарахування позивачем відсотків на суму кредиту не повернутого [PERSON] є безпідставним. Таким чином, сума заборгованості згідно розрахунку заборгованості (колонка № 12) за договором б/н від 30.09.2006 року станом на 31.10.2012 року за відсотками, яка підлягає стягненню з відповідача складає 26,54 грн. (а.с.8). Крім заборгованості за кредитом та відсотками, позивач просить суд стягнути з відповідача 5246,52 грн. пені та комісії і штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3149,84 грн. - штраф (процентна складова). Підписана відповідачем Заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 30.09.2006 року не містить зобовязань позичальника про сплату штрафів та пені. Позивачем в порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України до суду жодних доказів про погодження з відповідачем таких умов договору як сплата пені та штрафу, як зазначено у позовній заяві, не надано, як і не надано доказів про ознайомлення відповідача з таким розміром пені та штрафів, які б містили його підпис. Згідно з розрахунком заборгованості, доданим позивачем до позовної заяви, у період дії кредитного договору між сторонам, строк якого закінчився 31.10.2012 року позивачем не нараховувалась пеня та штрафи. Списувались Банком лише відсотки за користування кредитом. Списання Банком пені та штрафів за прострочку повернення кредиту почалось з 01.04.2013 року, тобто після закінчення строку дії картки відповідача. За таких обставин, оскільки сторонами в умовах укладеного договору не передбачено обовязків щодо сплати позичальником неустойки, суд дійшов висновку, що підстави для стягнення з відповідача пені та штрафу відсутні. Отже, позов підлягає частковому задоволенню, зокрема, в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 385,62 грн. у тому числі 359,08 грн. за тілом кредиту, 26,54 грн. за відсотками, в іншій частині позов задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 385,62 грн., тобто на 0,58%, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 10,22 грн. (1762 грн.* 0,58%) судового збору.

Outcome: partial