Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

Представник позивача в позовній заяві просив стягнути з відповідача на користь спілки 21199,75 грн. боргу за кредитним договором, в тому числі заборгованість за кредитом у сумі 3638,34 грн., заборгованість за процентами в сумі 2987,70 грн., заборгованість за пенею в сумі 14573,41 грн. та 1738 грн. судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з'явився. В клопотанні, що надійшло до суду, представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі. Крім цього, просив стягнути з відповідача на користь банку витрати пов'язані з його викликом через оголошеня в пресі. Не заперечував щодо винесення заочного рішення у разі неявки відповідача у судове засідання. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання. Суд,, відповідно до ст.ст.224, 225 ЦПК України, виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Як видно з матеріалів справи, 15 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № СК-14/0223/1377/04, згідно з яким відповідач отримав кредит у сумі 5000 грн..(а.с.7). Відповідно до п.3.2 договору нарахування процентів здійснюється на залишок суми кредиту з фактичну кількість календарних днів користування кредитом з розрахунку 54% річний.. Згідно з п.3.3 сторони погодили графік платежів по кредиту. У випадку прострочення позичальником термінів платежів кредитодавець має право стягувати з позичальника пеню за кожен день прострочення в розмірі 1% від простроченої заборгованості по сплаті кредиту. Цей договір набуває чинності з 15 жовтня 2013 року і діє до 15 жовтня 2015 року, але в будь-якому випадку до моменту повного виконанняпозичальником своїх зобов'язань за ним (а.с.4). Відповідно до ст.509 ЦК України між сторонами виникло зобовязання правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обовязку. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч.1 ст.1048 ЦК України). У зв'язку з неналежним виконання відповідачем зобов'язань за вищезазначеним договором станом на 08 квітня 2016 року виникла прострочена заборгованість за кредитом у сумі 3638,34 грн., заборгованість за процентами в сумі 2987,70 грн., заборгованість за пенею в сумі 14573,41 грн., а всього 21199,75 грн. (а.с.3). Відповідно до вимог ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу (ст.526 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Доказів на спростування позовних вимог відповідач не надав. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Кожна сторона, згідно зі ст.10 та ст.60 цього ж Кодексу, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст.258 цього ж Кодексу, спеціальна позовна давність, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується в один рік. Як видно з правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена у постанові від 04 лютого 2015 року по справі № 6-239цс14, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Якщо із заявою про застосування позовної давності відповідач до суду першої інстанції не звертався, правові підстави для застосуванням судом позовної давності відсутні. Відповідач у судове засідання не з'явився, такої заяви не подавав. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Згідно зі ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати позивача у вигляді судового збору та витрат на виклик відповідача через оголошення в пресі підтверджені відповідними квитанціями (а.с.1, 62) і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved