Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 13.05.2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] укладено договір про фінансовий лізинг №00007398, разом з додатками до нього, серед яких загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу та графік покриття витрат та виплати лізингових платежів, які є невід`ємними частинами договору лізингу. Відповідно до вказаного договору позивач зобов`язався передати у розпорядження відповідачу об`єкт лізингу транспортний засіб марки VW, модель Polo sedan 1.6 I benzin, 2013 року виробництва, а відповідач зобов`язався прийняти об`єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів, відповідно до договору та згідно з графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів. 28.05.2013 року позивач виконав свої зобов`язання, передавши відповідачеві об`єкт лізингу. Вартість об`єкту лізингу, яка погоджена сторонами, згідно з умовами договору про фінансовий лізинг №00007398 від 13.05.2013 року становила еквівалент 17071,51 доларів США. Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору утворилася заборгованість, і як наслідок, позивач розірвав вищевказаний договір лізингу, в наслідок чого, [PERSON] був зобов`язаний повернути об`єкт лізингу. Дане зобов`язання відповідачем виконано не було, внаслідок цього 10.11.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Доценко І.П. вчинено виконавчий напис стосовно повернення об`єкту лізингу. 19.12.2016 року об`єкт лізингу було повернуто позивачу. За результатами оцінки транспортного засобу VW, модель Polo sedan 1.6 I benzin, 2013 року виробництва, здійсненої 23.03.2017 року, вартість об`єкта лізингу на момент його повернення лізингодавцю складала 238538,00 грн., що станом на 23.03.2017 року еквівалентно 8864,28 доларів США. Таким чином, вартість об`єкта лізингу за час його використання відповідачем знизилась на 8207,23 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 220856,55 грн. У зв`язку з викладеним, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача суму відшкодування різниці у вартості автомобіля у розмірі 8207,23 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 220856,55 грн. та понесені судові витрати в розмірі 3312,85 по оплаті судового збору, та 15000 грн. понесених судових витрат на оплату правової допомоги. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.09.2018 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами загального провадження до підготовчого судового засідання. Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву про застосування наслідків недійсності правочину. Зазначив, що лізингоодержувачем з моменту укладення договору лізингу, а саме з 15.05.2013 року по 30.06.2016 року здійснювалися оплати відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів у повному обсязі, що становить 223884,00 грн., еквівалент якої у іноземній валюті є 17689 доларів США, а з 30.06.2016 року по 28.11.2016 року лізингоодержувач почав лізингові платежі сплачувати не в повному обсязі, що склало 32386 грн., еквівалент якої у іноземній валюті є 1300 доларів США (по курсу НБУ на 15.05.2013 року по 28.11.2016 року), що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків по договору фінансового лізингу №00007398 від 13.05.2013 року станом на 14.12.2016 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» і [PERSON] . У зв`язку із підвищенням курсу долара, лізингоодержувач почав сплачувати більшу суму по платежу ніж розраховував на момент укладення лізингового договору та почав нести непередбачені фінансові витрати, що у подальшому призвело до прострочення по договору фінансового лізингу. Внаслідок неодноразових прострочень з оплати лізингових платежів з боку відповідача, що тривали більше 30 днів, позивач звернувся з вимогою про сплату заборгованості та повернення автомобіля. На виконання вимоги 10.11.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Доценко І.П. вчинено виконавчий напис стосовно повернення об`єкту лізингу. На підставі вказаного виконавчого напису державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52997776 від 30.11.2016 року. Відповідно до акту вилучення та передачі майна від 19.12.2016 року вказаний автомобіль був переданий стягувачу. Згідно акту прийму-передачі автомобіля від 04.05.2017 року зазначений автомобіль був проданий ТОВ «Порше Лізинг Україна» за ціною 204723,75 грн. Після повернення відповідачем автомобіля, який є об`єктом лізингу, ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг. 22.03.2018 року Херсонським міським судом Херсонської області винесено рішення по справі №766/22898/17 за позовом ТОВ «Порше Лізинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг, яким задоволено позовні вимоги позивача. Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 03.07.2018 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22.03.2018 року скасовано та ухвалено нове, яким в позові відмовлено. Вказаною постановою також визнано, що договір про фінансовий лізинг №00007398 від 13.05.2013 року є нікчемним в силу того, що він укладений в письмовій формі та не посвідчений нотаріально. Оскільки закон зобов`язує сторін недійсного правочину повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину та таке повернення з боку відповідача вже відбулося, підстав для стягнення з нього різниці між вартістю нового автомобіля та вартістю автомобіля на час його повернення немає. Крім того, автомобіль повернуто позивачу ще до встановлення судом нікчемності правочину, що підтверджено відповідним актом від 19.12.2016 року. У позовній заяві позивач вказує про е, що відповідач користувався автомобілем Фольсваген Поло з 28.05.2013 року по 19.12.2016 року. За вказаний період вартість вказаного транспортного засобу знизилася у зв`язку із його експлуатацією відповідачем. Згідно Звіту №167 від 23.03.2017 року про оцінку ТЗ його вартість становить 238\~538,00 грн., тобто за курсом НБУ 26,91 грн. за 1 дол.США, 8864,28 дол.США, а за період користування відповідачем автомобілем впродовж понад трьох з половиною років з травня 2013 року по грудень 2016 року його вартість зменшилася на еквівалент: 17071,51 8864,28 = 8207,23 доларів США. Таким чином, для повернення позивача до первісного стану відповідач повинен відшкодувати вартість одержаного ним майна у розмірі 8207,23 доларів США, що станом на момент відшкодування становить 8207,23 х 26,91 = 220856,55 грн. Згідно договору фінансового лізингу №00007398 від 13.05.2013 року вартість об`єкту лізингу становить еквівалент 17071,51 доларів США, що в перерахунку на національну валюту на день укладення договору складає 138723,09 грн. Таким чином, вартість автомобіля на час укладення вищевказаної угоди була саме 138723,09 грн. Позивач посилається на звіт №167 про оцінку транспортного засобу від 23.03.2017 року, згідно з яким ринкова вартість автомобіля станом на 23.03.2017 року складає 8864,28 доларів США, що розрахована за курсом НБУ станом на 23.03.2017 року і складає 238\~538,00 грн. Надавши прив`язку вартості нового до ціни в доларах США на дату оцінки (17071,51 дол.США), позивач зазначає, що з відповідача підлягає стягненню сума в розмірі 220856,55 грн. (17071,51 8864,28 = 8207,23 дол.США), яка розрахована фахівцем як зменшення вартості спірного автомобіля, а не як кошти за користування останнім, що передбачено ст.216 ЦК України. Звіт №167 про оцінку транспортного засобу від 23.03.2017 року, який визначає ринкову вартість автомобіля, а не вартість за користування відповідачем автомобілем протягом певного періоду, розрахункової в еквіваленті до долара США. Тобто, даний звіт не є належним та допустимим доказом визначення розміру користування автомобілем а національній валюті, а тому не може бути прийнятий до уваги. Оскільки, в якості лізингових платежів відповідачем сплачено позивачеві загалом 256270,06 грн., що еквівалентно 18989,00 дол.США, і ці кошти звернені позивачем на свою користь, реституція щодо них не відбувалася і не пропонувалася позивачем як стороною нікчемного договору. Отже позовні вимоги позивача є необґрунтованими та піддягають відмові. 25.02.2019 року [PERSON] подав зустрічний позов до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про застосування наслідків недійсності правочину. Свої вимоги обґрунтував тим, що 13.05.2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] укладено договір про фінансовий лізинг №00007398, разом з додатками до нього, серед яких загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу та графік покриття витрат та виплати лізингових платежів, які є невід`ємними частинами договору лізингу. Відповідно до вказаного договору позивач зобов`язався передати у розпорядження відповідачу об`єкт лізингу транспортний засіб марки VW, модель Polo sedan 1.6 I benzin, 2013 року виробництва, а відповідач зобов`язався прийняти об`єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів, відповідно до договору та згідно з графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів. Вартість об`єкту лізингу, яка погоджена сторонами, згідно з умовами договору про фінансовий лізинг №00007398 від 13.05.2013 року становила еквівалент 17071,51 доларів США. Лізингоодержувачем з моменту укладення договору лізингу, а саме з 15.05.2013 року по 30.06.2016 року здійснювалися оплати відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів у повному обсязі, що становить 223884,00 грн., еквівалент якої у іноземній валюті є 17689 доларів США, а з 30.06.2016 року по 28.11.2016 року лізингоодержувач почав лізингові платежі сплачувати не в повному обсязі, що склало 32386 грн., еквівалент якої у іноземній валюті є 1300 доларів США (по курсу НБУ на 15.05.2013 року по 28.11.2016 року), що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків по договору фінансового лізингу №00007398 від 13.05.2013 року станом на 14.12.2016 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» і [PERSON] . У зв`язку із підвищенням курсу долара, лізингоодержувач почав сплачувати більшу суму по платежу ніж розраховував на момент укладення лізингового договору та почав нести непередбачені фінансові витрати, що у подальшому призвело до прострочення по договору фінансового лізингу. Внаслідок неодноразових прострочень з оплати лізингових платежів з боку відповідача, що тривали більше 30 днів, позивач звернувся з вимогою про сплату заборгованості та повернення автомобіля. На виконання вимоги 10.11.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Доценко І.П. вчинено виконавчий напис стосовно повернення об`єкту лізингу. На підставі вказаного виконавчого напису державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52997776 від 30.11.2016 року. Відповідно до акту вилучення та передачі майна від 19.12.2016 року вказаний автомобіль був переданий стягувачу. Згідно акту прийму-передачі автомобіля від 04.05.2017 року зазначений автомобіль був проданий ТОВ «Порше Лізинг Україна» за ціною 204723,75 грн. Після повернення відповідачем автомобіля, який є об`єктом лізингу, ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернувся з позовом до відповідачі про стягнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг. 22.03.2018 року Херсонський міський суд Херсонської області винесено рішення по справі №766/22898/17 за позовом ТОВ «Порше Лізинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг, яким задоволено позовні вимоги позивача. Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 03.07.2018 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22.03.2018 року скасовано та ухвалено нове, яким в позові відмовлено. Вказаною постановою також визнано, що договір про фінансовий лізинг №00007398 від 13.05.2013 року є нікчемним в силу того, що він укладений в письмовій формі та не посвідчений нотаріально. Оскільки закон зобов`язує сторін недійсного правочину повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину та таке повернення з боку відповідача вже відбулося, підстав для стягнення з нього різниці між вартістю нового автомобіля та вартістю автомобіля на час його повернення немає. Крім того, автомобіль повернуто позивачу ще до встановлення судом нікчемності правочину, що підтверджено відповідним актом від 19.12.2016 року. Крім того, в якості лізингових платежів відповідачем сплачено позивачеві загалом 256270,06 грн., що еквівалентно 18989,00 дол.США, і ці кошти звернені позивачем на свою користь, реституція щодо них не відбувалася і не пропонувалася позивачем як стороною нікчемного договору. Отже, для того, щоб повернути позивача до первісного стану відповідач повинен сплатити позивачу кошти у сумі 256\~270,06 грн. У зв`язку з викладеним, позивач просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (договір про фінансовий лізинг №00007398 від 13.05.2013 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Порше Лізинг Україна»): стягнути з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь [PERSON] кошти в сумі 256\~270,06 грн. 06.08.2019 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» надало до суду відзив, згідно якого просив повністю відмовити в задоволенні зустрічного позову. При визначенні обсягу зобов`язань, що виникли у сторін у зв`язку із недійсністю договору лізингу необхідно враховувати особливості недійсності як договору найму так і договору купівлі продажу. За умовами договору про фінансовий лізинг відповідач після належного виконання умов фінансового лізингу набував права власності на об`єкт лізингу. В розрізі положень частини 1 статті 216 ЦК України зобов`язанням відповідача яке виникло внаслідок недійсності договору про фінансовий лізинг є повернення об`єкту лізингу позивачу в натурі. В добровільному порядку таке повернення відповідачем не здійснено, проте об`єкт лізингу повернуто позивачу в результаті виконавчих дій вчинених у межах виконавчого провадження 52997776, при цьому оціночна вартість об`єкту лізингу на момент його повернення значно менше ніж вартість об`єкту лізингу яка була на момент його передачі у користування відповідачу. Таким чином в наслідок фактичного виконання недійсного договору про фінансовий лізинг ТОВ «Порше Лізинг Україна» було завдано збитків на суму різниці у вартості об`єкту лізингу, яка станом на 23.03.2017 року складає 220856,55 грн. Отже відшкодування збитків завданих у зв`язку із вчиненням недійсного правочину є одним із наслідків недійсності правочину про застосування яких і просить ТОВ «Порше Лізинг Україна» у первісному позові. За користування об`єктом лізингу були виставлені відповідачу відповідні рахунки-фактури на оплату чергових (щомісячних) лізингових платежів, які охоплюють лізингові періоди з серпня 2016 по вересень 2016 рр., які відповідачем залишилися несплаченими в повному обсязі, в наслідок чого виникла заборгованість останнього. Лізингові платежі є платою за користування об`єктом лізингу. Лізинговий платіж є платою за користування як відповідно до положень законодавства так і відповідно до погоджених сторонами умов договору лізингу, а отже відповідно до ст.1212 ЦК України не підлягає поверненню в порядку застосування наслідків недійсності правочину. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.08.2019 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.08.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача за первісним позовом представник відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні первісні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Зустрічні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. В останнє судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку. Надав заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача. Відповідач та його представник за первісним позовом позивач та його представник за зустрічним позовом в судовому засіданні первісні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні. Зустрічні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В останнє судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволені. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 13.05.2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] укладено договір про фінансовий лізинг №00007398, разом з додатками до нього, серед яких загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу та графік покриття витрат та виплати лізингових платежів, які є невід`ємними частинами договору лізингу. Відповідно до вказаного договору позивач зобов`язався передати у розпорядження відповідачу об`єкт лізингу транспортний засіб марки VW, модель Polo sedan 1.6 I benzin, 2013 року виробництва, а відповідач зобов`язався прийняти об`єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів, відповідно до договору та згідно з графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів. Вартість об`єкту лізингу, яка погоджена сторонами, згідно з умовами договору про фінансовий лізинг №00007398 від 13.05.2013 року становила еквівалент 17071,51 доларів США. Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору утворилася заборгованість, внаслідок чого 10.11.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Доценко І.П. вчинено виконавчий напис стосовно повернення об`єкту лізингу. 19.12.2016 року об`єкт лізингу було повернуто позивачу. За результатами оцінки транспортного засобу VW, модель Polo sedan 1.6 I benzin, 2013 року виробництва, здійсненої 23.03.2017 року, вартість об`єкта лізингу на момент його повернення лізингодавцю складала 238538,00 грн., що станом на 23.03.2017 року еквівалентно 8864,28 доларів США. ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг. 22.03.2018 року Херсонським міським судом Херсонської області винесено рішення по справі №766/22898/17 за позовом ТОВ «Порше Лізинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг, яким задоволено позовні вимоги позивача. Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 03.07.2018 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22.03.2018 року скасовано та ухвалено нове, яким в позові відмовлено. Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно з частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Отже, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5глави 5 ЦК України. Відповідно до вимог ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вказаною нормою не визначено обов`язку особи, яка прийняла певне майно на виконання нікчемного договору, відшкодувати різницю у його вартості, якщо вона змінилася. У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісних позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» про стягнення з відповідача коштів на відшкодування різниці у вартості автомобіля в порядку ст.216 ЦК України, оскільки товариством не доведено підстав для застосування правил абз. 2 частини першої статті 216 ЦК України щодо відшкодування вартості отриманого автомобіля, за цінами, які існують на момент відшкодування, застосовуючи при цьому різницю в курсі іноземної валюти (долара США) до гривневого еквіваленту. Щодо доводів у позові ТОВ «Порше Лізинг Україна» про неможливість повернення автомобіля у тому стані, у якому він отримувався за договором (новий транспортний засіб), в силу тривалого користування цим майном і істотного зменшення його вартості, суд приходить до наступного. Згідно зі статтею 628 ЦК України до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору. На правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання позивачем, як лізингодавцем, лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж. В частині положень щодо надання об`єкту лізингу у користування, на правовідносини, зокрема щодо оплати за це, поширює свою дію параграф 5 «Найм (оренда) транспортного засобу» глави 58 «Найм (оренда)» ЦК України, що узгоджується з положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг». Правовідносини, які виникли між сторонами у справі на підставі нікчемного договору фінансового лізингу, мають певні особливості, а саме: з моменту виникнення між сторонами у справі спірних правовідносин [PERSON] користувався предметом лізингу (вказаний вище транспортний засіб), який належить на праві власності ТОВ «Порше Лізинг Україна». За змістом Глав 82 і 83ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (частина перша статті 1212 ЦК України). Правовідносини за нікчемним договором фінансового лізингу, на підставі якого відбулося фактичне користування позивачем транспортним засобом відповідача за своїм змістом, є кондикційними. Оскільки договір є нікчемним з моменту його укладення, то фактичний користувач предмета лізингу, який без достатньої правової підстави за рахунок власника предмета лізингу зберіг у себе кошти, які мав заплатити за весь час користування предметом лізингу, зобов`язаний повернути ці кошти власнику на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду дійшла таких правових висновків про застосування частини першої статті 1212 ЦК України до правовідносин щодо фактичного використання майна без достатньої підстави у постанові від 23 травня 2018 року (справа № 14-77цс18). Разом з тим, у даній справі судом не встановлювались обставини і не перевірялись підстави щодо покладення на лізингоодержувача обов`язку по сплаті лізингодавцеві коштів за користування предметом лізингу, такі позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» не заявлялись і такими підставами позов не обґрунтовувався. Суд належно оцінивши всі докази у їх сукупності на відповідність діючому законодавству, приходить до висновку про відмову в задоволенні первісних позовних вимог в силу їх недоведеності і безпідставності, з урахуванням обставин і підстав, на які посилався позивач у позові. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, судові витрати покладаються на позивача. Щодо зустрічних позовних вимог, суд прийшов до наступних висновків. Частиною другою статті 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Отже, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю передане за договором майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі на підставі нікчемного договору фінансового лізингу мають певні особливості, а саме: з моменту виникнення між сторонами у справі спірних правовідносин [PERSON] користувався предметом лізингу (вказаний вище транспортний засіб), який належить на праві власності ТОВ Порше Лізинг Україна. За змістом Глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (частина перша статті 1212 ЦК України). Правовідносини за нікчемним договором фінансового лізингу на підставі якого відбулося фактичне користування позивачем транспортним засобом відповідача за своїм змістом є кондикційними. Оскільки договір є нікчемним з моменту його укладення, то фактичний користувач предмета лізингу, який без достатньої правової підстави за рахунок власника предмета лізингу зберіг у себе кошти, які мав заплатити за весь час користування предметом лізингу, зобов`язаний повернути ці кошти власнику на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду дійшла таких правових висновків про застосування частини першої статті 1212 ЦК України до правовідносин щодо фактичного використання майна без достатньої підстави у постанові від 23.05.2018 року (справа № 14-77цс18). Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, стягнувши з ТОВ Порше Лізинг Україна на користь [PERSON] грошових коштів, сплачених на виконання умов договору про фінансовий лізинг №00007398 від 13.05.2013 року в розмірі 256270,06 грн. Відповідно до п.1 частини 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1 % ціни позову. \~ \~ \~ \~ У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 2562,70 грн., оскільки позивач, відповідно до Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved