Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Представник позивача адвокат - Большаков Р.В. звернувся до суду з даною позовною заявою в якій позивач просить: звільнити його від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття сина [PERSON] , тобто до [INFO] , а потім в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття сином [PERSON] , тобто до [INFO] , розпочав стягнення з 29 липня 2013 року, які стягуються на підставі рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2013 року по справі №389/3162/13-ц; стягнути з [PERSON] , на його користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , щомісяця до досягнення повноліття сина [PERSON] , тобто до [INFO] , а потім в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача (щомісяця) до досягнення повноліття сином [PERSON] , тобто до [INFO] . Вимоги обґрунтовані тим, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 10 серпня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбу, який розірвано рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 листопада 2010 року. У шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] , а [INFO] у них народився син [PERSON] . Після розірвання шлюбу, за згодою батьків, діти залишились проживати з відповідачем. Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2013 року з позивача стягуються аліменти на утримання дітей. Разом з цим, з 07 липня 2021 року малолітні діти проживають разом з позивачем. Відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, зловживає спиртними напоями,застосовує фізичну силу до дітей, отримує аліменти на двох старших синів, які витрачає не за призначенням. Враховуючи вищевикладене позивач змушений звернутись з даною позовною заявою про звільнення від сплати аліментів та про стягнення аліментів, до суду. Позивач та його представник адвокат - Большаков Р.В. у судове засідання не з`явились. При цьому, представник позивача надав заяву, в якій підтримавши позовні вимоги, просив суд розглядати справу за його та позивача відсутності, не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у розумінні положень п.2 ч.7, п.п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України. Про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов, зустрічний позов, будь-які клопотання, заяви чи докази, від неї не надходили. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві представник позивача. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 10 серпня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 листопада 2010 року (а.с.15). Від шлюбу останні мають двох синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.11-13). Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2013 року (справа №389/3162/13-ц, провадження №2/389/830/13) з [PERSON] , стягнуто аліменти на користь [PERSON] , на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття сина [PERSON] , тобто до [INFO] , а потім в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття сином [PERSON] , тобто до [INFO] , розпочав стягнення з 29 липня 2013 року (а.с. 16). Згідно довідки Знам`янського ВДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області від 03 вересня 2021 року, станом на 03 вересня 2021 року заборгованість по аліментам [PERSON] на користь [PERSON] відсутня (а.с.18). При цьому, з висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] затвердженого рішенням виконавчого комітету від 26 серпня 2021 року №231 вбачається, що з 07 липня 2021 року малолітні діти проживають разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . В ході обстеження умов проживання з`ясовано, що діти мають окрему кімнату, спальне місце, куточок для навчання, комп`ютер. Батько - [PERSON] , працює у державному підприємстві «Чорноліське лісове господарство» на посаді майстра лісу. За місцем роботи та проживання характеризується з позитивної сторони, своєчасно сплачує аліменти, сини люблять тата, бажають проживати разом із ним. Мати дітей - [PERSON] , доглядає за дитиною з інвалідністю та отримує допомогу по догляду за дитиною з інвалідністю, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, зловживає спиртними напоями, застосовує фізичну силу до дітей, отримує аліменти на двох старших дітей, які витрачає не за призначенням (а.с.17). Згідно зі ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст.181 СК України). Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частиною 1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Це також кореспондується з положеннями ст.273 СК України, згідно з якою якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України, має на меті скасування їх присудження. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Факт зміни місця проживання дитини від одного з батьків до іншого, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку позивача на користь відповідача. Стягнення на даний час аліментів із позивача свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки саме він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання дитини, яка проживає з ним. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Крім того, відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Відповдіно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При вирішенні питання про стягнення аліментів, суд відповідно до ч.1 ст.182 СК України має враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на викладене, враховуючи те, що діти проживає з батьком, проте існує обов`язкове до виконання рішення суду, яким із позивача на даний час стягуються аліменти на користь відповідача на утримання дітей, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом припинення стягнення з позивача аліментів, починаючи з дня його звернення до суду, а саме з 06 вересня 2021 року. Крім того, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності та враховуючи те, що позивач позов підтримує, а відповідач будучи належним чином повідомлений в судове засідання не з`явилась, відсутні дані стосовно незадовільного стану здоров`я відповідача чи знаходження на її утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім`ї, яких вона зобов`язана утримувати, а також ненадання нею матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей, які знаходиться на утриманні позивача, матеріальне становище сторін, суд вважає за необхідне позов задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на кожну дитину, щомісяця, до досягнення повноліття сином [PERSON] , після чого продовжувати стягнення до досягнення повноліття сином [PERSON] , за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на [PERSON] . Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу ст.430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі ст.141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір за подання позовної вимоги про звільнення його від сплати аліментів в сумі 908 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача на його користь. А так як позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, судовий збір в цій частині позову в сумі 908 грн. 00 коп. стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved