Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

Представник позивача 07.11.2016 звернулась з вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ «СК «Уніка» суму шкоди у розмірі 76 304,75 грн. та судовий збір в розмірі 1 378,00 грн. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 01.07.2016 між [PERSON] та ПАТ «СК «Уніка» було укладено договір добровільного страхування автотранспорту №284011/4097/0000559. У відповідності з договором було застраховано автомобіль «CHERY E5» реєстраційний номерний знак [NUMBER] . Як зазначає представник позивача, 10.07.20І6 у м. Київ, по пров. Лісовий, 2/44, відбулося зіткнення транспортного засобу «CHERY E5» реєстраційний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Opel», реєстраційний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди застрахований автомобіль був пошкоджений. Представник позивача вказує, що зіткнення відбулося в результаті порушення [PERSON] Правил дорожнього руху України. Зазначена обставина підтверджується постановою Деснянського районного суду міста Києва від 02.09.2016 по справі № 754/9264/16-п за ст. 124 КпАП України. Вказує, що 19.07.2016 до ПАТ «СК «Уніка» звернувся [PERSON] з заявою про настання страхового випадку 10.07.2016 та подав всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування. Зазначає, що згідно Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 01-22/08 від 22.08.2016 вартість відновлюваного ремонту КТС «CHERY E5» реєстраційний номерний знак [NUMBER] складає - 78 076,28грн. Відповідно до рахунку № ДМ00019239 від 27.11.2015 вартість матеріального збитку склала 42 836.60 грн. Вказує, що на підставі вищевказаних документів ПАТ «СК «Уніка», виконуючи умови договору страхування, сплатило відшкодування згідно рахунку у сумі 76 304,75грн., що підтверджується платіжним дорученням № 032824 від 20.09.2016. Посилаючись на ст. 9, п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», зазначає, що страхове відшкодування становить собою суму завданих страхувальнику збитків за мінусом франшизи, розмір якої встановлюються в договорі страхування. Отже, як зазначає представник позивача страхове відшкодування становить - 76 304,75грн. Посилаючись на ст. 993, ч.2 ст. 1187 ЦК України, ст. 27 ЗУ «Про страхування» зазначає, що до ПАТ «СК «Уніка» у порядку регресу перейшло право на отримання від [PERSON] , як водія транспортного засобу «Opel», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , компенсації шкоди, завданої власнику транспортного засобу «CHERY E5», реєстраційний номерний знак [NUMBER] внаслідок ДТП. Таким чином, у ПАТ «СК «УНІКА» виникло право вимоги до [PERSON] в розмірі 76 304,75 грн., у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду за захистом порушених прав та інтересів, посилаючись на те, що на підставі ст. 27 ЗУ «Про страхування», ст. 993 ЦК України до нього як до страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування автотранспорту, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник, що отримав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Зазначає, що відповідно до ст.ст. 993, 1166, 1187, 1191, 1194 ЦК України, ст. 27 ЗУ «Про Страхування» відповідач повинен сплатити ПАТ «СК «Уніка» фактичний розмір шкоди, яка була заподіяна внаслідок дій [PERSON] , при вищенаведеній ДТП, а саме: 76 304,75 грн. Просила стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «СК «Уніка» суму шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 76 304,75грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Подала клопотання до суду, в якому просила позов задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала та справу просила розглянути без її участі. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у визначений судом строк до суду не подано. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судове засідання не з`явилась, Заяв про розгляд справи без її участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзиву на позовну заяву у визначений судом строк до суду не подано. 06.09.2018 представник третьої особи МТСБУ - Д .В .Сакалюк подав до суду пояснення щодо позову, в яких зазначив, що в ДТП, що мала місце 10.07.2016 із участю автомобіля «CHERY E5» реєстраційний номерний знак [NUMBER] та автомобіля «ОреІ» реєстраційний номерний знак [NUMBER] має нести відповідальність саме винна особа в ДТП, а позивач має право вимоги до винної особи в межах виплаченого страхового відшкодування. Зазначає, що винною в цій ДТП особою, виходячи із позову, є [PERSON] , отже, на думку представника третьої особи, саме він має відповідати за завдану в ДТП шкоду. Вказує, що згідно Централізованої бази даних МТСБУ, цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника транспортного засобу, на момент вищевказаної ДТП, не була застрахована. Що стосується бланку полісу № [NUMBER] , то згідно Централізованої бази даних МТСБУ він значиться як невикористаний. Посилаючись на п. 39.2.1., абз. 2 п. 22.1. ст. 22, ст. 41, п.41.1. а) ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначив, що у МТСБУ в цій ситуації немає підстав для проведення регламентної виплати на користь позивача за пошкодження майна в ДТП, що мала місце 10.07.2016. Справу просив розглянути без участі представника МТСБУ. Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно положень ст.ст. 1187 ЦК України, шкода спричинена джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Судом встановлено, що 01.07.2016 між [PERSON] та ПАТ «СК «Уніка» було укладено договір добровільного страхування автотранспорту №284011/4097/0000559. У відповідності з договором було застраховано автомобіль «CHERY E5» реєстраційний номерний знак [NUMBER] . 10.07.20 І6 у м. Київ, по пров. Лісовий, 2/44, відбулось зіткнення транспортного засобу «CHERY E5» реєстраційний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Opel», реєстраційний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди застрахований автомобіль «CHERY E5» реєстраційний номерний знак [NUMBER] був пошкоджений. Згідно з довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № [NUMBER] дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] ПДР (а.с.8). Відповідно до постанови судді Деснянського районного суду міста Києва від 02 вересня 2016 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.38). Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 12.07.2016 власник пошкодженого транспортного засобу «CHERY E5» реєстраційний номерний знак [NUMBER] [PERSON] звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 6). ПАТ «СК «УНІКА» 15.09.2016 було складено страховий акт № 00197827 (а.с.5). Згідно рахунку-фактури № 0000184506 від 22.08.2016 власник транспортного засобу «CHERY E5» реєстраційний номерний знак [NUMBER] [PERSON] в результаті ДТП поніс збитки на суму 78 018,98 грн. (а.с. 12-13). Відповідно до звіту № 01-22/08 від 22.08.2016 про оцінку транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту завданого власнику застрахованого автомобіля «CHERY E5» реєстраційний номерний знак [NUMBER] [PERSON] в результаті цього пошкодження у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді склала 78 076, 28 грн.(а.с.18-24). Позивач на виконання умов договору страхування перерахував на рахунки, визначені страхувальником, страхове відшкодування у розмірі 76 304,75 грн., що підтверджується страховим актом від № 00197827 від 15.09.2016 (а.с.5). Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 20 ЦК України. Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також суд звертає увагу на ту обставину, що поліс серія [NUMBER] недійсний, а страхова компанія ПрАТ «СК «Україна» позбавлена права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ з 01.07.2015 (а.с.72), а згідно довідки МТСБУ транспортний засіб д.н.з. [NUMBER] станом на 10.07.2016 незастрахований (а.с.73). Крім того, відповідно довідки МТСБУ поліс серія [NUMBER] недійсний, страхова компанія ПрАТ «СК «Україна» позбавлена права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ з 01.07.2015 (а.с.85). Виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що [PERSON] є відповідальним за завдану шкоду внаслідок ДТП, яка мала місце 10.07.2016 року, а тому пред`явлений позов до нього про відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, в розмірі 76 304,75 грн. є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Також згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого позивачем судового збору у сумі 1378,00 грн.

Outcome: approved