Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

Представник ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу в сумі 14\~717 грн. 40 коп. Обгрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що 17 вересня 2015 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0102-15-00180, предметом якого є страхування транспортного засобу «Chevrolet Aveo», д.н.з.[NUMBER]. 07 квітня 2016 року в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Chevrolet Aveo», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «SKODA Fabia», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Згідно постанови Подільського районного суду м. Києва від 10.05.2016 року, вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення відповідачем вимог ПДР України. До позивача звернулась страхувальник [PERSON] із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надала при цьому усі необхідні документи. 15 квітня 2016 року позивачем на підставі рахунку ФОП «[PERSON]І» від 08.04.2016 року було складено розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт № ДККА- 50077, на підставі яких позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 14 717 грн. 40 коп., після чого, як стверджує представник позивача в ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» виникло право зворотньої вимоги до відповідача в розмірі виплаченого страхового відшкодування. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві, пояснення надав аналогічні тексту позовної заяви. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявок суду невідомі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись те, що відповідач не підпадає під жодну умову для регресного позову відповідно ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», крім того зазначив, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПАТ СК «Нова», а тому відповідальність по відшкодуванню шкоди, завданої позивачу діями відповідача має понести саме ПрАТ СК «Нова». Представник третьої особи - ПрАТ СК «Нова» в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявок суду невідомі. Судом встановлено, що 17 вересня 2015 року між позивачем ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0102-15-00180, предметом якого є страхування транспортного засобу «Chevrolet Aveo», д.н.з.[NUMBER] зі строком дії по 17.09.2016 року ( а.с.4-5). 07 квітня 2016 року в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Chevrolet Aveo», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «SKODA Fabia», АІ 1420 СХ під керуванням водія [PERSON]. Згідно постанови Подільського районного суду м. Києва від 10.05.2016 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 08 квітня 2016 року [PERSON] звернулась до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. 15 квітня 2016 року позивачем на підставі рахунку ФОП «[PERSON]І» від 08.04.2016 року було складено розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт № ДККА- 50077, згідно яких розмір страхового відшкодування склав 14\~717 грн. 40 коп. На підставі вищевказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 13\~127 грн. 10 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 6976 від 18 04.2016 року ( а.с.18). Відповідно до ст.979 ЦК України та ст.16 Закону України «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч.1. ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Судом встановлено, що позивач сплатив потерпілій [PERSON] страхове відшкодування в сумі 13\~127 грн. 10 коп., а не 14\~717 грн. 40 коп., тому суд прийшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача саме 13 127 грн. 10 коп. Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача 1\~590 грн. 30 коп., оскільки вказані кошти не є виплаченим страховим відшкодуванням, а упущеною вигодою позивача відповідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 17.09.2015 року. Разом з тим, суд не погоджується з обгрунтуваннями представника відповідача в частині залишення без задоволення позовних вимог на підставі ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким регулюються правовідносини між страховиком, яким застраховано цивільно-правову відповідальність, і страхувальником, після виплати страхового відшкодування потерпілій особі. Оскільки в даному випадку між сторонами виникли правовідносини, які регулюються\~ Законом України «Про страхування»\~та ст. 1191 ЦК України, так як позивач не є страхувальником цивільно-правової відповідальності відповідача [PERSON] Крім того, суд критично оцінює заперечення представника відповідача в частині того, що відповідальність по відшкодуванню шкоди, завданої позивачу діями відповідача має понести ПрАТ СК«Нова», оскільки вищевказане цілком суперечить правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-2808цс15. Згідно якої «право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.» Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оскільки представник відповідача в судовому засіданні ставив під сумнів визначений позивачем розмір завданої внаслідок ДТП шкоди власнику автомобіля [NUMBER], суд, сприяючи всебічному і повному зясуванню обставин справи, розяснив представнику відповідача, його право заявити клопотання про призначення експертизи для визначення розміру шкоди, однак такого клопотання заявлено не було. Відтак суд виносить рішення на підставі тих доказів, які надані сторонами. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Враховуючи обставини даної справи, положення норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та вказаний вище правовий висновок Верховного Суду України, який є обов'язковим для всіх судів України, суд приходить до висновку про\~\~наявність правових підстав\~\~для часткового задоволення \~ позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial