Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Кіріченко В.М. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05 вересня 2011 року відповідачка отримала кредит у розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить її підпис у заяві. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідачка не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у зв'язку з чим станом на 26 липня 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 15141 гривня 67 копійок, яка складається з наступного: 194 гривні 15 копійок - заборгованість за кредитом; 10550 гривень 30 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200 гривень - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина); 697 гривень 22 копійок - штраф (процентна складова). Враховуючи вищенаведене, позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість, а також 1600,00 гривень судових витрат. Відповідачкою [PERSON] подано до суду зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору. В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що станом на 05 вересня 2011 року, - дата укладення кредитного договору, вона була неповнолітньою особою та не мала повної цивільної дієздатності для того, щоб укладати кредитні договори. Батьки останньої своєї згоди на укладення кредитного договору з їх неповнолітньою донькою не надавали. А тому, відповідно до вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України, просила визнати цей договір недійсним. Ухвалою суду від 05 червня 2018 року : прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору; обєднано в одне провадження вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору з первісним позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості; перейдено до розгляду справи в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання; призначено розгляд справи у підготовчому засіданні на 21 червня 2018 року о 12 годині 00 хвилин. Ухвалою суду від 21 червня 2018 року закрито підготовче засідання по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору та призначено розгляд справи по суті. У судове засідання представник позивача за первісним позовом та відповідач за зустрічним ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у їх відсутності, первісний позов підтримує та просить його задовольнити повністю (а.с.38). Крім того, надав суду відзив на зустрічний позов, в якому просив відмовити в задоволенні зустрічного позову та задовольнити первісний позов, посилаючись на наступне. Так, з виписки по картрахунку вбачається, що до 17 лютого 2014 року відповідач не користувався лише власними коштами, а банком відкрито рахунок з нульовим кредитним лімітом, що не суперечить чинному законодавству, адже особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років мають право самостійно укладати договори про відкриття банківських рахунків. 17 лютого 2014 року (вже після досягнення клієнтом повноліття) банком на підставі рішення укладеного договору про надання банківського обслуговування в межах діючої платіжної схеми збільшено кредитний ліміт на картрахунку з 0 гривень до 300 гривень. Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом, [PERSON] правом на участь у судовому засіданні не скористалась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, просила в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити з підстав, зазначених у ньому (а.с.89). Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами (ст. 639 ЦУ України). Представником позивача за первісним позовом на підтвердження виникнення у [PERSON] зобов'язань перед Банком, надано: копію анкети-заяви від 05 вересня 2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.4); витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.5); розрахунок заборгованості за договором б/н від 05 вересня 2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] станом на 26 липня 2017 року (а.с.3). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що останнє повернення коштів здійснено відповідачкою [PERSON] 26 вересня 2014 року у сумі 4 гривні 97 копійок. Станом на 26 липня 2017 року у [PERSON] виникла заборгованість перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором від 05 вересня 2011 року на суму 15141 гривня 67 копійок, яка складається з: 194 гривні 15 копійок - заборгованість за кредитом; 10550 гривень 30 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200 гривень - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина); 697 гривень 22 копійок - штраф (процентна складова). У судовому засіданні встановлено, що 05 вересня 2011 року відповідачка за первісним позовом [PERSON] підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з якою отримала кредитну картку «Універсальна» та кредит у розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту. Разом з тим, на момент укладення даного правочину [PERSON] виповнилось лише повних 14 років, тобто кредитний договір було укладено з неповнолітньою фізичною особою в стані неповної цивільної дієздатності, докази щодо надання згоди батьками [PERSON] на укладення цього кредитного договору в справі відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Повну цивільну дієздатність фізична особа досягає 18 років, що передбачено ч. 1 ст. 34 ЦК України. Згідно з ст. 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду. Крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування. Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім'я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону (ст. 32 ЦК України). Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону. Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника. Якщо у неповнолітньої особи недостатньо майна для відшкодування збитків, додаткову відповідальність несуть її батьки (усиновлювачі) або піклувальник. Неповнолітня особа несе відповідальність за шкоду, завдану нею іншій особі, відповідно до статті 1179 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Характер кредитних правовідносин, які є досить складними і передбачають обов'язок позичальника регулярно в обов'язковому порядку вносити кошти на погашення кредиту, сплати відсотків та комісії, матеріальну відповідальність за порушення строків грошових платежів, незважаючи на порівняно незначний розмір кредиту не дає підстав віднести кредитний договір до дрібних побутових правочинів, а тому відповідно до вимог закону у разі, коли позичальником є неповнолітня фізична особа, кредитний договір з нею може бути укладений лише за згодою її батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Крім всього іншого, самим же позивачем по справі не надано доказів на підтвердження згоди батьків відповідача на укладення кредитного договору від 05 вересня 2011 року між ним та відповідачкою [PERSON]. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Так відповідно до вимог ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Частиною другою ст. 222 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тож, встановивши, що позичальник [PERSON] уклала кредитний договір із ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у віці 14 (чотирнадцяти) років без згоди батьків та органу опіки та піклування, маючи при цьому неповну цивільну дієздатність і не маючи права на укладення такого договору самостійно, суд дійшов висновку, що вказаний кредитний договір не відповідає вимогам ч. 2 ст. 203 ЦК України, а тому має бути визнаний недійсним. Будь-яких доказів протилежного ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав. Аналіз вищезазначене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог за первісним позовом необхідно відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Крім того, ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання зустрічної позовної заяви позивачка за зустрічним позовом [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок, що підтверджується оригіналом квитанції № 93 від 24 квітня 2018 року (а.с.1). Таким чином, враховуючи, що зустрічний позов задоволено в повному обсязі, необхідно стягнути з відповідача за зустрічним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивачки за зустрічним позовом [PERSON] судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved