Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

представник заявника [PERSON] , який діє в інтересах заявника [PERSON] , звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті батька заявника [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Довжанськ, Луганської області. Свої вимоги представник заявника мотивує тим, що померлий, [PERSON] , доводиться заявнику батьком. Заявником до суду не було надано відмови у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] . У заяві\~представник заявника\~ [PERSON] \~посилається на\~лист роз`яснення Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (від 22.04.2021 №985/0/208-21, що отримання письмової відмови органів реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів не ґрунтується на положеннях чинного законодавства Представник заявника [PERSON] у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Представник заінтересованої особи Міловського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) не заперечувала проти задоволення заявлених вимог. Пояснила суду, що відмовила представнику заявника у вчиненні реєстраційних дій, щодо реєстрації смерті [PERSON] в устній формі, пославшись на роз`яснення Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ( від 22.04.2021 №985/0/208-21). Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, про необхідність задоволення вимог виходячи з наступних підстав. Свої вимоги представник заявника обґрунтовує тим, що заявник [PERSON] доводиться донькою [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.02.2006 року. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] /а.с. 10/ виданого 22.01.1994 року, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] /а.с. 6/, виданого Свердловським МВ УМВС України в Луганській області від 16.05.2002 року, слідує те, що заявник, [PERSON] , є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи /а.с. 12/ заявник фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] . З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] /а.с. 11/, виданого Свердловським МВ УМВС України в Луганській області від 06.12.1999 року, слідує те, що померлий, [PERSON] є громадянкою України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії довідки про причину смерті № 217 /а.с. 11/ виданого 07..05.2021 року причина смерті [PERSON] хвороба крона. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] /а.с. 15/, яке було видане так званим «Отделом записи актов гражданского состояния Свердловского городского управления Министерства юстиции Луганской Народной Республики» [PERSON] , помер [INFO] у м. Довжанськ (Свердловськ), Луганської області. Суд оцінює довідку про причину смерті, свідоцтво про смерть як доказ, на підставі якого можливо встановити наявність факту смерті не зважаючи на те, що документ не відповідають встановленому зразку, та виданий на тимчасово окупованій території України. Зазначене узгоджується із висновком Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно ч.1 ст. 317 ЦПК України вбачається, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками або іншими законними представниками до суду за межами такої території України. За змістом ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання». Відповідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~зазначено, що суди можуть встановити факти реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадського стану». Згідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті за умовами підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. У зв`язку із викладеним, орган державної реєстрації актів цивільного стану не міг на час звернення заявника зареєструвати факт смерті її батька, адже [PERSON] помер на тимчасово окупованій території України, де був похований за місцем свого фактичного мешкання.

Outcome: approved