Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Фастівської міської ради про визнання права власності за [PERSON] на спадкове майно. Позовні вимоги мотивує тим, що після смерті батька позивачки [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно. Позивачка [PERSON], як донька спадкодавця, в передбачений законом строк прийняла спадщину, та отримала свідоцтво про право на спадщину лише на частину спадкового майна. У видачі свідоцтва про право на решту спадкового майна, а саме на будинок [ADDRESS], нотаріусом позивачці було відмовлено в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на ім'я спадкодавця на даний будинок. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлена судом належним чином, надала письмову заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, та розглянути справу в її відсутності. Представник відповідача - Фастівської міської ради в судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлений вчасно та належним чином, надав до суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, не заперечує протии задоволення позову. Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер батько позивачки [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0844 га цільовим призначенням для обслуговування будинку (а.с.8). Спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] є його діти: [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] відмовилась від своєї частини спадщини і на підставі ч. 1 ст. 1273 ЦК України, подала нотаріусу відповідну заяву. 12 червня 2017 року позивачка [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину після смерті батька [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0844 га цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] (а.с.33). В отриманні Свідоцтва про право на спадщину на будинок [ADDRESS] приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] позивачці [PERSON] було відмовлено в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця, оскільки за життя здійснене ним законне будівництво будинку не було належним чином зареєстроване в БТІ (а.с.32). Судом також встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу від 25 липня 1961 року [PERSON] купив домоволодіння [ADDRESS] (а.с.13-14). Відповідно до Рішення №159 виконкому Фастівської міської ради депутатів трудящих ся від 10 липня 1967 року [PERSON] дозволено перебудувати свій старий будинок по [ADDRESS] на новий, а старий зламати (а.с.18). Договором про передачу в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності від 20 червня 1967 року [PERSON] було передано в безстрокове користування земельну ділянку площею 1159 кв.м, по [ADDRESS] для будівництва житлового будинку (а.с.19-21). Згідно Довідки Фастівського БТІ №670 від 06.06.2017 року встановлено, що 20 червня 1969 року техніком з інвентаризації нерухомого майна було виявлено, що старий будинок знесений, але право власності на нього не було погашене (а.с.12). Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. У 1969 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 25 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Оскільки будівництво житлового будинку здійснено спадкодавцем під час дії вказаних норм матеріального права, то право власності на спірний будинок виникло у нього з моменту збудування цього будинку. Відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 9.06.98 № 121 обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введено лише з 29.06.98 року - дня набрання чинності Інструкції. Таким чином, права, набуті у власність до 29.06.1998 року з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, є такими, що набуті в установленому законом порядку. Згідно із п.23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до правової позиції ВССУ, викладеної в Інформаційному листі від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» право власності на збудоване, придбане до набрання чинності законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (01.07.2004 №1952-ІУ) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою для його виникнення (постанова від 13.06.2012 №6-54 цс12). Таким чином, оскільки батько позивачки [PERSON] набув право власності на збудований ним в 1969 році будинок в порядку, який існував на час його спорудження (підстава виникнення права власності - сам факт збудування будинку), і яким не передбачалось обов'язкової державної реєстрації цього майна, то у позивачки є всі правові підстави для визнання за нею права власності на цей спадковий будинок в порядку спадкування після смерті батька. Тому, позовна вимога [PERSON] про припинення права власності [PERSON] на старий житловий будинок внаслідок знищення цього майна є доведеною та обґрунтованою. Відповідно до ч. 1 ст. 346, ст. 349 ЦК України право власності припиняється у разі знищення майна. Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає їх достовірними, позовні вимоги доведеними та обгрунтованими. Враховуючи викладене,

Outcome: approved