Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 26 червня 1997 року між [PERSON] та відповідачем у відділі реєстрації актів громадянського стану Перечинської райдержадміністрації Закарпатської області був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 26. Від даного шлюбу у них є одна спільна повнолітня донька [PERSON] , [INFO] . Однак, подружнє життя у сторін не склалося, понад п`ятнадцять років назад відповідач без будь-яких пояснень покинув сім`ю та більше ніколи не повертався. Його фактичне місце проживання позивачу не відоме, тільки знає, що чоловік виїхав за межі Закарпатської області. Оскільки вказане унеможливлює розірвати шлюб у органі державної реєстрації актів цивільного стану, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Пекарь В.І. не з`явилися, однак останній подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без їх участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Після розірвання шлюбу позивач просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, так як він знаходиться за межами Закарпатської області. Крім цього, у такій вказав, що з позовними вимогами повністю згідний, так як з позивачем тривалий час не проживає, подружніх стосунків не підтримує, відтак їх сім`я фактично не існує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 26 червня 1997 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Перечинської райдержадміністрації Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 26 (а. с. 6, 9-10). Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні характери та розходження поглядів на шлюб і сім`ю. Сторони тривалий час спільно не проживають, питання розірвання шлюбу ними обдумане, відповідач позовні вимоги визнав, тому строк для примирення подружжю не надавався. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач у зв`язку з реєстрацією шлюбу із [PERSON] змінила своє прізвище, після розірвання шлюбу згідно ст. 113 СК України має право надалі іменуватися цим прізвищем. Крім цього, частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, відповідно до квитанції № 49699092 від 10 червня 2020 року позивачем сплачено 840,80 грн. судового збору (а. с. 5). Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, [PERSON] з державного бюджету слід повернути 420,40 грн. (840,80 грн. х 50%), а інші 50% судового збору стягнути на її користь із [PERSON] , що відповідає положенням ст. 141, 142 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved