Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінанська компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду 02.11.2016 р. з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитними договорами № 13624/0007/XSGF від 17.09.2013 року та № 500/2797ВСLA від 24.04.2012 року, зазначивши підставою позову ст.ст. 509, 512, 526, 530, ст. 549, ст.ст. 610-612, ст. 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), у спосіб захисту, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Позиція позивача викладена в позовній заяві і полягає в такому. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що між ПАТ «Платинум банк» та [PERSON] було укладено два кредитні договори: № 13624/0007/XSGF від 17.09.2013 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 20000,00 грн., та № 500/2797ВСLA від 24.04.2012 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 11368,00 грн. 21.07.2015 року між ПАТ «Платинум банк» та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 20150721-Г, відповідно до умов якого ПАТ «Платинум банк» відступив [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги від відповідача коштів, включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі, право на одержання яких належить ПАТ «Платинум банк», отже [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги грошових коштів від відповідача. Відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за договорами, у звязку з чим має заборгованість: за кредитним договором № 13624/0007/XSGF від 17.09.2013 року в сумі 36624,16 грн.; за кредитним договором № 500/2797ВСLA від 24.04.2012 року в сумі 17319,84 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, у разі неявки в судове засідання відповідача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову, заявив клопотання про застосування позовної давності. 02.12.2016 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 20.12.2016 року підготовку справи до судового розгляду закінчено та призначено справу до судового розгляду в приміщенні суду з викликом сторін. Ухвалою суду від 24.01.2017 року призначено проводити заочний розгляд справи. 24.01.2017 року ухвалено заочне рішення. 10.07.2017 року від відповідача по справі до суду надійшла заява про скасування заочного рішення. 19.08.2017 року до суду від представника позивача надійшли заперечення на заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду. 19.09.2017 року в судовому засіданні представником відповідача до матеріалів справи надано додаткові письмові пояснення за заявою про перегляд заочного рішення суду від 24.01.2017 року, які долучені до справи. 06.10.2017 року на адресу суду від представника позивача електронною поштою надійшли додаткові пояснення. Ухвалою суду від 10.10.2017 року заочне рішення від 24.01.2017 року скасовано, справу передано до канцелярії суду для її розподілу. Згідно протоколу від 10.10.2017 року справу передано раніше визначеному складу суду, а саме судді Кіяшко В.О. 09.11.2017 року ухвалою суду за клопотанням представника відповідача [PERSON] судом було витребувано документи від ТОВ «Фінанська компанія «Європейська агенція з повернення боргів». 06.12.2017 року до суду від представника позивача надішли додаткові пояснення з додатками. У звязку з набранням чинності 15.12.2017 року Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції, ухвалою суду від 15.01.2018 року справу було призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження . 14.03.2018 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, останній заперечує в його задоволенні в повному обсязі, на тих підставах, що в ньому зазначені. 30.03.2018 року від ТОВ «Фінанська компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до суду надійшла заява про прийняття відповіді на відзив та сама відповідь на відзив по справі. Ухвалою суду від 30.03.2018 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, надані сторонами, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: У відповідності до вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Обраним позивачем предметом спору у даній справі і способом захисту права, передбаченим ст. 16 ЦК України, є стягнення заборгованості. У судовому засіданні встановлено наступне. Між ПАТ «Платинум банк» та [PERSON] було укладено два кредитні договори: № 13624/0007/XSGF від 17.09.2013 року, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 20000,00 грн. (а.с. 4-6), та № 500/2797ВСLA від 24.04.2012 року, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 11368,00 грн. (а.с. 21-23).\~ 21.07.2015 року між ПАТ «Платинум банк» та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 20150721-Г (а.с. 18-20), відповідно до умов якого ПАТ «Платинум банк» відступив [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги від відповідача коштів, включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі, право на одержання яких належить ПАТ «Платинум банк», отже [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги грошових коштів від відповідача. в порушення норм закону і умов кредитних договорів [PERSON] зобовязання за вказаними договорами належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість: - за кредитним договором № 13624/0007/XSGF від 17.09.2013 року в сумі 36624,16 грн., яка складається з наступного: 19492,46 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 16231,70 грн. заборгованість по процентам та комісією, 900,00 грн. пеня за порушення графіку погашення заборгованості (а.с. 14); - за кредитним договором № 500/2797ВСLA від 24.04.2012 року в сумі 17319,84 грн., яка складається з наступного: 5530,79 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 1839,79 грн. заборгованість по процентам та комісією, 9949,26 грн. пеня за порушення графіку погашення заборгованості (а.с. 35-36). Встановлюючи фактичні обставини та визначаючи зміст спірних правовідносин, суд виходив з того, що можливість предявлення до суду позову про стягнення заборгованості випливає з положень статей 15, 16, а також статей ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, ст.ст. 599, 610, ч. 2 ст. 615, ст.ст. 629, 1050, 1054 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом примусового виконання обовязку в натурі. Представник позивача, який має намір стягнути суму заборгованості за кредитними договорами з відповідача вважає, що в нього є всі законні на це підстави, має право звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (відповідач) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ «Платинум банк» та [PERSON] було укладено два кредитні договори: № 13624/0007/XSGF від 17.09.2013 року, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 20000,00 грн. (а.с. 4-6), та № 500/2797ВСLA від 24.04.2012 року, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 11368,00 грн. (а.с. 21-23). 21.07.2015 року між ПАТ «Платинум банк» та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 20150721-Г (а.с. 18-20), відповідно до умов якого ПАТ «Платинум банк» відступив [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги від відповідача коштів, включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі, право на одержання яких належить ПАТ «Платинум банк», отже [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги грошових коштів від відповідача. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту. Позивач свої зобов'язання виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти. [PERSON] не сплачував грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитних договорів своєчасно та у повному обсязі, що підтверджується розрахунками заборгованості за договорами (а.с. 14, 35-36, 201, 212-213). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 525-526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доти, доки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється по кожному дню, за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен дізнатися про порушені права. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, виходячи з вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Судом встановлено, що в порушення норм закону і умов кредитних договорів [PERSON] зобовязання за вказаними договорами належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість: - за кредитним договором № 13624/0007/XSGF від 17.09.2013 року в сумі 36624,16 грн., яка складається з наступного: 19492,46 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 16231,70 грн. заборгованість по процентам та комісією, 900,00 грн. пеня за порушення графіку погашення заборгованості (а.с. 14); - за кредитним договором № 500/2797ВСLA від 24.04.2012 року в сумі 17319,84 грн., яка складається з наступного: 5530,79 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 1839,79 грн. заборгованість по процентам та комісією, 9949,26 грн. пеня за порушення графіку погашення заборгованості (а.с. 35-36). В матеріалах справи містяться розрахунки заборгованості (а.с. а.с. 14, 35-36, 201, 212-213) відповідно до яких вбачається, що позивачу ще 08.01.2014 року та 24.02.2014 року було достеменно відомо про порушення [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитними договорами, проте до суду позивач звернувся 02.11.2016 року (а.с. 2), тобто поза межами річного строку позовної давності, встановленої до вимог про стягнення неустойки, штрафу, пені, а тому відповідно до вимог ст. 261 ЦПК України, саме з 08.01.2014 року та 24.02.2014 року розпочалися перебіги строку спеціальної позовної давності. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Отже, враховуючи клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не підлягає заборгованість за пенею за порушення графіку погашення заборгованості у розмірі 900,00 грн. згідно кредитного договору № 13624/0007/XSGF від 17.09.2013 року та 9949,26 грн., згідно кредитного договору № 500/2797ВСLA від 24.04.2012 року, які нараховані поза межами річного строку після невиконання позичальником чергового платежу після останнього, тобто з 08.01.2014 року та 24.02.2014 року. Суд не погоджується з позицією відповідача та його представника, що в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі, так як позивачем не надані оригінали кредитних договорів, договорів факторингу, а також належних доказів для обґрунтування позовних вимог, так як відповідачем не дотримані вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України. Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження щодо оскарження ним договорів кредиту чи факторингу, а також не надано доказі щодо оспорювання суми боргу. Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню. У зв'язку з чим, змінюється загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з [PERSON] у цій справі з «36624,16 грн.» на «35724,16 грн.» (19492,46 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 16231,70 грн. заборгованість по процентам та комісією) та з «17319,84 грн.» на «7370,58 грн.» (5530,79 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 1839,79 грн. заборгованість по процентам та комісією). Відповідно вимогам ст. 141 ЦПК України з відповідача варто стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 1350,00 грн., на користь держави (так як позивачем сплачений судовий збір відповідно до одного договору) 580,82 грн. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Враховуючи викладене вище, суд вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості, оскільки матеріалами справи підтверджено неналежне виконання зобовязань за кредитними договорами.

Outcome: partial