Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 07.05.2010 у розмірі 34240,41 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредитом - 12709,97 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом - 17926,75 грн., пені - 1497,00 грн., штраф - 500 грн. (фіксована частина), 1606,69 - штраф (процентна складова), та судові витрати в розмірі 1600,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 2300,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки Однак, Відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, заборгованість не погашає у зв`язку з чим Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. 17 жовтня 2017 року ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 06 листопада 2017 року ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. 05 червня 2018 року ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва. 04 вересня 2018 року ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва справу прийнято до свого провадження, та призначено до розгляду за правилами позовного провадження в спрощеному порядку з повідомленням (викликом) сторін, встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи. 04 липня 2019 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та відсутність заперечень проти розгляду справи в заочному порядку. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява представника позивача, згідно якої він просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а справу розглядати у його відсутність. Крім того, у вказаній заяві представник позивача зазначив, що не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Так, як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2010 року відповідач став клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» та отримав кредитну картку «Універсальна» 04.08.2014 року відповідачу було переоформлено кредитну карту на кредитну карту «Універсальна GOLD», відповідно до Тарифів якої відповідач отримав кредит у розмірі 2300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір між сторонами становить підписана відповідачем заява, «Умови та правила надання банківських послуг», та «Тарифи Банку». При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг», - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.6 «Умов та правил надання банківських послуг», - позичальник зобов`язаний у разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п. 2.1.1.12.10 «Умов та правил надання банківських послуг», Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленій Банком частці в разі невиконання Клієнтом своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав повністю, надав можливість відповідачу розпоряджатись кредитним коштами на умовах, передбачених Договором в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідно до Анкети-заяви від 07.05.2010, відповідачу видано платіжну карту Кредитка «Універсальна». З долученого до справи розрахунку вбачається, що отриманий кредит відповідач за умовами договору не сплачує, в результаті чого станом на 31.05.2017 має заборгованість у розмірі 34240,41 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредитом - 12709,97 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом 17926,75 грн., пені - 1497,00 грн., штраф - 500 грн. (фіксована частина), 1606,69 грн. - штраф (процентна складова). Так, відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідач в судове засідання не з`явився, зазначені в позові обставини не спростував, не надав доказів того, що сума заборгованості є меншою чи взагалі відсутня. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 07.05.2010 у розмірі - 32133,72 грн., з яких: 12709,97 грн. заборгованість за тілом кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом - 17926,75 грн., пені - 1497,00 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача штрафів (фіксованої та процентної частини) суд вважає за необхідне зазначити наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг» та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», - при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року N 6-2003цс15. За таких обставин позовна вимога в частині стягнення з Відповідача штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова) в розмірі 1606,69 грн. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial