Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Представник позивача, Воронцова М.В., діючи на підставі довіреності та в інтересах позивача, звернулась до суду з позовом до відповідача та просила стягнути з Криволап Олени Олександрівни ( 15100, Чернігівська обл., м. Городня, вул. Червоноармійська, буд. 12, ІНН 2372507380 ) на користь Публічного акціонерного товариства ‹‹Укрсоцбанк››› ( рахунок 29092010130002 в ПАТ ‹‹Укрсоцбанк››, МФО 300023, ЄДРПОУ 00039019, місцезнаходження : 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29 ) заборгованість за Договором кредиту № 941/7-8 від 14.02.2008 року в розмірі 169893,07 ( сто шістдесят девять тисяч вісімсот девяносто три гривні 07 копійок ). Також просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору в розмірі 2548,40 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач у судове засідання не зявилась. Участь в суді від імені відповідача прийняв її представник. Позовні вимоги не визнаються у повному обсязі з підстав того, що відповідач не памятає як і коли отримувала кредит, вказаний в договорі кредиту № 941/7-8 від 14.02.2008 року. Одночасно посилається на те, що від імені банку діяв [PERSON] , якому відповідач довіряла та який займався оформленням кредитних договорів, яких у відповідача було багато. Представник відповідача сумнівається, що підпис на квитанціях про отримання готівки належить відповідачу і що саме вона отримала готівкові кошти. Крім того, у випадку якщо суд дійде висновку, що такі аргументи представника є непереконливими, просить застосувати строки позовної давності. Посилаючись на правову позицію висловлену Верховним Судом України у постанові від 03.06.2015 року у справі № 6-31-цс/15. за якою у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. З цих підстав просить в позові відмовити в повному обсязі. Суд, встановивши характер взаємовідносин сторін, дослідивши усі наявні матеріали справи та докази, прийшов до наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено і цей факт підтверджується матеріалами справи, що14.02.2008 року між відповідачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк було укладено Договір кредиту № 941/7-8, відповідно до якого Банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 61680 гривень зі сплатою 14 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту 09.02.2023 року. 08.07.2009 року між відповідачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк була укладена додаткова угода № 1 відповідно до п.1.1.1 якої Банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 65804 грн 91 коп, зі сплатою 14 % річних з кінцевим терміном повернення всіх траншів 09.02.2028 року. Сторони погодилися, що погашення кредиту повинно відбуватись щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно з п. 2.5 договору кредиту повинно відбуватись кожного місяця, наступного за тим за який були нараховані проценти за користування кредитом. У відповідності до ст. 4 Кредитного договору сторони узгодили відповідальність, в тому числі щодо сплати пені, штрафу. У кредитній справі міститься копія паспорту відповідача та заява позичальника. 14.06.2010 року проведено державну реєстрацію нової редакції статуту ПАТ „Укрсоцбанк та внесено запис до Єдиного ДРПОУ. Відповідно до Статуту ПАТ „Укрсоцбанк він є правонаступником усіх прав та обвязків АКБ „Укрсоцбанк. Таким чином, позивачу належить право вимоги до відповідача. Згідно приписів ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими\~грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою /штрафом, пенею/ є грошова сума або інше майно, які боржник\~повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. На підставі ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням\~зобов'язання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У відповідності до вимог ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу\~інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами /з розстроченням/, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048\~ЦК України. Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до\~дня повернення позики. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У відповідності до ст.1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. З розрахунку заборгованості за договором (а.с. 16-19) встановлено, що станом на 17.03.2016 року заборгованість відповідача за Договором кредиту № 941/7-8 від 14.02.2008 року становить 169893 гривні 07 копійок, яка включає заборгованість за кредитом в розмірі 62378 грн 21 коп, заборгованість за відсотками 58493 грн 22 коп, пеню за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 9689 грн 91 коп, пеню за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 20625 грн 81 коп, розмір інфляційних витрат за кредитом в сумі 5738 грн 52 коп, розмір інфляційних витрат за відсотками в сумі 12967 грн 39 коп. Відповідачем фактично не заперечується підпис на договорі кредиту. Кошти надходили на персоніфікований рахунок. За вказаним договором проходили періодичні платежі, що встановлено з детальної виписки по особовому рахунку № 22035941717751 за період з 26.12.2008 по 04.03.2011 роки (а.с. 63-403 том 1). Крім того, за вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 10 червня 2010 року (а.с.10-13 том 2) встановлено, що [PERSON] (відповідач) за вказаним договором займала активну особисту позицію, зокрема, залучила поручителя [PERSON], та, знаючи, що зазначення в довідці про доходи реального розміру заробітної плати [PERSON] не дасть можливості для отримання кредиту, будучи фізичною особою-підприємцем, виконуючи організаційно-розпорядчі функції внесла в довідку про заробітну плату завідомо неправдиві відомості про розмір та період виплати заробітної плати працюючої у неї [PERSON] Тож кредитні правовідносини між сторонами виникли і тривають. Разом з тим, суд вважає законним посилання відповідача на застосування строку позовної давності. Проте застосування позовної давності повністю не звільняє відповідача від обовязку погашення заборгованості. Корегуванню підлягає тільки її розмір. Так, у відповідності до ст. 360-1 ЦПК України висновки Верховного суду України щодо застосування норми права, викладені у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1,2 частини першої статті 355 цього кодексу є обов'язковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують в своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Верховний Суд України на спільному засіданні Судових палат у цивільних та господарських справах 6 листопада 2013 року розглянув справу № 6-116цс13, предметом якої був спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором і зробив правовий висновок, згідно з яким початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, посилання представника відповідача, що в позові слід повністю відмовити, оскільки сплинув строк позовної давності не грунтується на положенні закону і правозастосовчій практиці. Відповідно до погоджених між сторонами умов строк дії Кредитного договору визначений до 09.02.2023 року, тому достроково такі правовідносини можуть припинитись виключно у звязку із повним погашенням відповідачем заборгованості. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України). Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, з урахуванням уточненого розрахунку (а.с. 32-34 том 2) за останні три роки підлягає стягненню заборгованість за кредитом і процентами, тому слід стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту в сумі 49241 грн 59 коп та заборгованість за відсотками в сумі 15931 грн 64 коп Розмір цієї заборгованості на час розгляду справи в суді визначається із застосуванням строку позовної давності за останні три роки в межах строку дії договору. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Як вбачається з уточненого розрахунку (а.с. 32-34 том 2) визначення заборгованості в частині пені повністю відповідає вище вказаним умовам. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальним видом цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11. Отже, проценти, передбачені ст.625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова ВСУ від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11). Оскільки наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника і підлягають стягненню в повному обсязі. Зясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі та укладеному договорі і висунуті позовні вимоги із застосуванням строку давності до періодичних платежів підлягають задоволенню, а до стягнення підлягає загальна сума заборгованості в розмірі 114194 (сто чотирнадцять тисяч сто девяносто чотири) гривні 86 (вісімдесят шість) копійок, що включає заборгованість за тілом кредиту в сумі 49241 грн 59 коп, заборгованість за відсотками в сумі 15931 грн 64 коп, заборгованість за пенею за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 9689 грн 91 коп, заборгованість за пенею за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 20625 гривень 81 копійка, інфляційні витрати в сумі 18705 грн 91 коп. Стороною позивача при подачі позову до суду сплачено судовий збір, суму якого слід стягнути з відповідача.

Outcome: partial