Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Руденко Ю.В. звернулася до суду з позовною заявою 27.03.2019 року, в якій просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] за минулий час, а саме за останні три роки в розмірі 1/3 від отриманих [PERSON] доходів; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування пред`явлених вимог представник позивача зазначила, що 27.10.1995 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, в якому у них народилося двоє дітей - донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.12.2013 року шлюб між ними розірвано. Після припинення шлюбно-сімейних стосунків діти залишились проживати з [PERSON] та перебувають на її утриманні. В свою чергу [PERSON] фактично забув про існування дітей, не приймає участі в їх вихованні, навчанні, переклавши тягар утримання виключно на позивача. Жодних дій спрямованих на забезпечення належного рівня життя дітей [PERSON] не здійснював. Окрім того, [PERSON] самостійно несла всі витрати, пов`язані з навчанням дітей, забезпеченнях їх необхідними благами для становлення в майбутньому. Діти страждали від явної нелюбові їх батька. Крім того, на теперішній час їх син [PERSON] є неповнолітнім, допомогу на його утримання відповідач не надає у зв`язку із чим звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. Ухвалою суду від 24.04.2019 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 08.08.2019 року позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , - за минулий час, а саме за останні три роки в розмірі 1/3 від отриманих [PERSON] доходів, залишено без розгляду. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Представник позивача [PERSON] правом присутності не скористалась, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги про стягнення аліментів на неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , підтримула в повному обсязі просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Відзив на позовну заяву не подав, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України»). Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07.07.1989 року зазначено, що «… учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.» Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача та її представника проти заочного розгляду справи. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. 27.10.1995 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Саксаганської районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, а/з №900, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 27.10.1995 року (а.с.7). У період шлюбно-сімейних стосунків у сторін народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що слідує зі свідоцтв про народження дітей (зворот а.с.7,а.с. 8). Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.12.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 13.01.2014 року (а.с.9). Як вказувала позивач, що підтверджується заочним рішенням суду від 19.12.2013 року та в силу ч.4 ст.81 ЦПК України не потребує окремого доказування, після припинення стосунків діти залишились проживати з нею, спір про визначення їх місця проживання між нею та [PERSON] відсутній. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто - Холдинг проти України», а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] вказувала на те, що протягом всього часу після припинення стосунків з [PERSON] , вона самостійно утримувала дітей, а відповідач добровільному порядку аліменти він не сплачував, у зв`язку з чим вона просить стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Надаючи оцінку таким доводам [PERSON] та обґрунтованості пред`явлених нею вимог, суд виходить з наступного. Частиною 4 статті 15 СК України встановлено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Спір у справі виник стосовно неналежного виконання [PERSON] обов`язку по утриманню неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку. Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини. Способами виконання батьками обов`язку утримувати дитину відповідно до ст.181 СК України є: домовленість між ними; сплата за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини. За вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як передбачено ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, з урахуванням викладеного та того, що відповідач [PERSON] є здоровою та працездатною людиною, інших аліментних зобов`язань не має, у зв`язку з чим має можливість щомісячно та стабільно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх неповнолітнього сина, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 27.03.2019 року та до досягнення сином повноліття. Оскільки рішення ухвалюється на користь, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому у відповідності до ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн. слід покласти на відповідача шляхом його стягнення з [PERSON] в дохід держави. В порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved