Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] по довіреності [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до розписок від 06.12.2016 року та 08.12.2016 року [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 4000 доларів США (еквівалент станом на 29.11.2017 року за офіційним курсом НБУ 107480 грн.) та 2300 гривень відповідно. Взяті кошти [PERSON] зобовязувалася повернути по першій вимозі. Коли позивач звернулася до відповідача з усною вимогою повернути отримані кошти, остання повідомила, що продасть їй в рахунок боргу частину (23/100) спільної квартири, яка належить відповідачу на праві власності. Однак в подальшому відмовилася віддавати отримані у позику кошти чи іншим чином віддати борг. 16.11.2017 року та 29.11.2017 року на імя відповідача були надіслані вимоги про повернення взятих у позику коштів. Вказані вимоги були залишені без відповіді. На підставі викладеного просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договорами позики в загальному розмірі 109\~780 грн., а саме: 4000 доларів США, що еквівалентно 107480 грн. станом на 29.11.2017 року за офіційним курсом НБУ, за договором позики від 06.12.2016 року та 2300 грн. за договором позики від 08.12.2016 року. Судові витрати покласти на відповідача. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Відповідач [PERSON] не подала суду відзив на позовну заяву. Дослідивши письмові матеріали справи, на підставі їх повного, всебічного та обєктивного дослідження суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 06.12.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики за яким відповідач [PERSON] взяла у борг 4000 доларів США. Взяті кошти зобовязалась повернути за першою вимогою позивача. За цим договором пріоритетне право купівлі-продажу квартири отримала [PERSON], що підтверджується розпискою від 06.12.2016 року. Також відповідно до розписки від 08.12.2016 року [PERSON] взяла у борг в [PERSON] 2300 грн., які також зобовязалася повернути по першій вимозі [PERSON], та зазначено пріоритетне право купівлі-продажу квартири [PERSON] Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або кількості речей. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так умовами укладеного між сторонами договору позики, що підтверджується розписками, строк виконання позичальником його зобовязання з повернення позики визначений моментом предявлення вимоги позикодавця. Судом встановлено, що позивачем 16.11.2017 року та 29.11.2017 року направлено вимоги на імя [PERSON], проте дані вимоги були проігноровані відповідачем та залишені без відповіді. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Ст.525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Ч.1 ст.533 ЦК України зазначає, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. На день направлення повторно вимоги про повернення коштів за офіційним курсом НБУ 1 долар = 26,87 грн. (станом на 29.11.2017) 4000,00 х 26,87 = 107 480 грн. Тому сума боргу станом на 29.11.2017 року складає 107480 грн. за договором позиви від 06.12.2016 року та 2300 грн. за договором позики від 08.12.2016 року, а всього 109\~780 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання, тому позов про стягнення боргу підлягає до задоволення. На підставі ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 1100 грн., сплаченого позивачем при подачі позову до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved