Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Представник КП «ХТМ» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача вартість спожитої теплової енергії у розмірі 51958,48 грн. за період з 24.01.2006 року по 14.04.2015 року, та стягнути судовий збір в розмірі 1921 грн. Позовні вимоги мотивовані наступним. Відповідачу на праві власності належали нежитлові приміщення першого поверху №22-1-:-22-5 загальною площею 46,6 кв.м. в літ. «А-5» в житловому будинку по [ADDRESS] з централізованою системою теплопостачання, які 24.07.2015 року відповідач продала іншому власнику. Відповідач користувалась тепловою енергією, яку подавав у нежитлове приміщення, а в цілому в централізовану систему теплопостачання всього будинку КП «ХТМ». Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводиться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць. За період користування тепловою енергією з 24.01.2006 року по 14.04.2015 року, відповідачем спожито теплової енергії на суму 51958,48 грн., та не сплачені останньою, хоча їй направлялись відповідні вимоги про сплату вказаної заборгованості. 23.03.2018 року представником КП «ХТМ» складено акт обстеження системи теплоспоживання, згідно якого встановлено, що система теплопостачання єдина із системою теплопостачання житлового будинку, в який вбудовано нежитлове приміщення споживача теплової енергії, а також вказано про сплату за використану енергію, що проігноровано відповідачем. Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами про підключення та відключення опалення в житловому будинку по [ADDRESS] . Таким чином, у період з 24.01.2006 року по 14.04.2015 року відповідач за рахунок позивача користувався тепловою енергією, у зв`язку з чим було спожито теплової енергії на суму 51958,48 грн. У зв`язку з тим, що позивачу стало відомо про право власності відповідача на нежитлове приміщення по [ADDRESS] лише 23.03.2018 року при поданні до підприємства правовстановлюючих документів новим власником приміщення, то строк позовної даності підлягає поновленню. Представником відповідача - адвокатом Халабурдіним С.В. подано відзив на позовну заяву, в яких він просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог, та позовні вимоги пред`явлені до колишнього власника, а тому просить в задоволенні позову відмовити. Представник позивача Діденко Д.С. в судовому засіданні просив позов задовольнити, та поновити строки позовної давності, оскільки його було пропущено з поважної причини, а саме позивач дізнався про порушення свого права лише 23.03.2018 року. Представник відповідача - адвокат Моргун Н.І. в судовому засіданні просила застосувати строки позовної давності, та вказала, що причин для його поновлення не існує, оскільки наведена позивачем причина його пропуску є неповажною, та відповідач не є на разі власником спірних нежитлових приміщень. 16.12.2019 року вказана позовна заява до Дзержинського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Штих Т.В. 18.12.2019 року судом здійснено електронний запит до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано до суду - 18.12.2019 року. 18.12.2019 року судом надано запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надійшов до суду - 08.01.2020 року. Ухвалою судді від 22.01.2020 року вказану позовну заяву направлено за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова. 25.03.2020 року вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 31.03.2020 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідач з 27.01.2006 року була власником нежитлових приміщень 1 поверху №22-1:-22-5, загальною площею 46,6 кв.м. в літ. «А-5» за адресою: [ADDRESS] . 24.07.2015 року відповідачем були відчужені іншому власникові спірні приміщення на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 24.07.2015 року, що посвідчений ПН ХМНО Чуприною Г.О. за реєст. №1928. Судом встановлено, що відповідач користувалась тепловою енергією, яку подавав у нежитлове приміщення, а в цілому в централізовану систему теплопостачання всього будинку КП «ХТМ», що підтверджується актами про підключення та відключення опалення в житловому будинку по [ADDRESS] . За період користування тепловою енергією з 24.01.2006 року по 14.04.2015 року, відповідачем спожито теплової енергії на суму 51958,48 грн., та не сплачені останньою. 23.03.2018 року представником КП «ХТМ» складено акт обстеження системи теплоспоживання, згідно якого встановлено, що система теплопостачання єдина із системою теплопостачання житлового будинку, в який вбудовано нежитлове приміщення споживача теплової енергії, а також вказано про необхідність сплати за використану енергію. Таким чином, у період з 24.01.2006 року по 14.04.2015 року відповідач за рахунок позивача користувався тепловою енергією, у зв`язку з чим було спожито теплової енергії на суму 51958,48 грн., що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Тобто регулювання відносин здійснюється щодо постачання теплової енергії, яка призначена для купівлі - продажу. Основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Згідно п. 3 Правила користування тепловою енергією споживач теплової енергії є фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. За положеннями частини першої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Таким чином, судом встановлено, що відповідач дійсно користувалась тепловою енергією за період з 27.01.2006 по 14.04.2015, та повинна була сплачувати її вартість позивачу, однак її не сплатила, що є порушенням прав останнього. Відповідно до частини першої статті 256 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною першою статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Стаття 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення рішення (стаття 267 ЦК України). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (§ 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Stubbings and Others v. the United Kingdom»; § 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом встановлено, що на ім`я відповідача було відкрито лицьовий рахунок 17400-8145 (а.с. 29), визначалось споживання гкал за місяць, нараховувалась відповідна плата, яка повинна була сплачуватись щомісячно відповідачем, та відомості про власників нерухомого майна також знаходилась в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, до якої у позивача також є доступ. Крім того, позивачем здійснювалась перевірка відповідного обладнання при підключенні та відключенні опалення в житловому будинку по [ADDRESS] . За вказаних обставин, позивач міг та повинен був дізнатись про наявність підстав, які покладені в основу даного позову, та з наявністю яких починає свій перебіг строк позовної давності, а саме з 24.07.2015 року, оскільки право власності на спірні приміщення перейшло до іншої особи, яка повинна була також сплачувати вартість теплової енергії позивачу, та оформити на своє ім`я лицьовий рахунок, а не коли позивачу надані правовстановлюючі документи - 23.03.2018 року як зазначає сам позивач, тому суд вважає вказану причину пропуску не поважною, а від так підстав для поновлення строків позовної давності у суду не існує. З вказаним позовом позивач звернувся лише у грудні 2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якої просив представник відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» в повному обсязі у зв`язку зі спливом терміну позовної давності, та вважає причину його пропуску неповажною. У відповідності до ст. 141 ч.1 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок самого позивача.

Outcome: dismissed