Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Представник позивача 21.04.2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 14494,83 грн. та судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 04.12.2012 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладена генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Угода) № б/н, відповідно до якої [PERSON] отримав кредит у розмірі 6942,76 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку, починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості перед кредитором. Банк свої зобов'язання виконав та надав відповідачу кредитні кошти. Відповідач порушив зобов'язання за договором, у зв'язку з чим у нього станом на 06.04.2017 року, виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої становить 14494,83 грн. На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов'язань за договором. В судове засідання не з'явилася представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - Сафір Ф.О., але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності в якій зазначив, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце судового засідання була повідомлена у встановленому порядку, поважних причин неявки суду не представив, чим позбавив суд можливості вислухати його пояснення та думку по суті. Заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надано. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.03.2012 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був укладений договір № б/н у вигляді анкети-заяви, та 04.12.2012 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладена генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Угода) № б/н, відповідно до якої [PERSON] отримав кредит у розмірі 6942,76 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку, починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості перед кредитором. Банк свої зобов'язання виконав та надав відповідачу кредитні кошти. Позичальник [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява-анкета разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком - Договір, що підтверджується його підписом у заяві. З умовами надання кредиту відповідач [PERSON] був ознайомлений, що підтверджується його підписами на вказаних вище документах. З наданих до позову документів вбачається, що Позивач має Банківську ліцензію за № 22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про Банки і Банківську діяльність» ті інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут ПАТ КБ «Приват Банк». Позивач виконав вимоги укладеного між ним та Позивачем кредитного договору та надав Відповідачу кредитні кошти, які в цьому договорі зазначені. З позову вбачається, що відповідач [PERSON] свої зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі щодо погашення кредиту, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася прострочена заборгованість за кредитом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини кредиту кредитор (Банк) має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань договору № б/н від 04.12.2012 року у відповідача [PERSON] станом на 06.04.2017 року, виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої, згідно розрахунку заборгованості становить - 14494 (чотирнадцять тисяч чотириста дев'яносто чотири) гривні 83 копійки, з яких: -заборгованість за кредитом - 5293,88 грн.; -заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 1967,41 грн.; -заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом - 6352,50 грн.; -штраф - 881,04 грн.(фіксована частина). Розрахунок заборгованості зазначений в позові та додано до матеріалів справи (а.с.3-3 зворот). Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором, та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, Відповідач суду не надав. Таким чином, на момент розгляду справи доказів погашення кредиту та сплати комісій, відсотків, пені, штрафу, інфляційних збитків у суду не має. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями статей 530, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. На підставі вищенаведеного суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів всієї суми заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору та ст.1050 ЦК України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового боргу та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що внаслідок невиконання Відповідачем умов кредитного договору № б/н від 04.12.2012 року, Позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням від 11.04.2017 року, на зазначену суму (а.с.35). Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними, а також такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved