Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення грошових коштів. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що [PERSON] перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 08 липня 2008 року по 29 листопада 2013 року. Під час спільного мешкання з відповідачем 08 червня 2011 року ними був придбаний автомобіль легковий універсал Hyundai Veracruz, державний номер [NUMBER], який був зареєстрований на імя [PERSON]В . У листопаді 2013 року при розірванні шлюбу між нею та відповідачем була досягнута домовленість у питанні розподілу автомобіля, відповідно до якої вартість автомобіля була визначена 30000 доларів США. На виконання досягнутої домовленості відповідач 09 грудня 2013 року виплатив позивачці частину обумовленої суми в рахунок належної їй за законом 1/2 частини вартості спірного автомобіля у розмірі 8000 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою за його особистим підписом та його поясненнями в суді при розгляді позову про розподіл автомобіля, та дорівнює 65920 грн.( згідно курсу НБУ станом на 09 грудня 2013 року). Згідно розписки [PERSON] взяв на себе обовязок виплатити позивачці в строк до 01 лютого 2014 року зазначену у розписці суму в національній валюті в рахунок належної позивачці від поділу автомобіля частки, що еквівалентно в сумі 15000 доларів США, однак свої зобовязання не виконав. Невиплачена сума згідно із домовленістю складає 7000 доларів США, що еквівалентно 91910 грн. ( згідно курсу НБУ на серпень 2014 року). В добровільному порядку виконати зобовязання відповідач відмовляється, посилаючись на те, що 04 квітня 2014 року був здійснений підпал автомобіля, у звязку з чим його вартість значно зменшилась. Вважає, що після добровільного розподілу автомобіля, передання його в володіння та користування відповідача часу утримання та тягар майна покладається на останнього, у звязку з цим він не може уникнути відповідальності за неналежне виконання зобовязання. Крім того, зазначає, що підпал автомобіля був здійснений 04 квітня 2014 року, а термін виконання зобовязання за обумовленою ними згодою було встановлено 01 лютого 2014 року. На підставі переліченого просить суд задовольнити позовні вимоги. Представник позивача, що діє на підставі довіреності, [PERSON] до судового засідання не зявилась, надавши заяву з проханням розглядати справу за її відсутністю, на задоволенні позову наполягає. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, надавши заяву з проханням провести розгляд справи без його присутності, заперечує проти задоволення позовних вимог, просив суд постановити рішення з урахуванням рішення Апеляційного суду Донецької області від 15 січня 2015 року. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволені позову за наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до розписки між [PERSON] та [PERSON] була досягнута угода щодо автомобіля Hyundai Veracruz, державний номерний знак [NUMBER], а саме зазначено, що [PERSON] зобовязується виплатити [PERSON] у строк до 01 лютого 2014 року грошову суму у розмірі 120000 грн., що в еквіваленті складає 15000 доларів США. 09 грудня 2013 року [PERSON] було отримано від [PERSON] частину суми в розмірі 8000 доларів США (а.с.10). Відповідно до вимог ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 листопада 2013 року ( справа №265/8704/13-ц; провадження 2/265/3203/13), яке набрало законної сили 10 грудня 2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано ( а.с.9). Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 листопада 2014 року ( справа №265/2520/14-ц; провадження 2/265/1487/14) позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільно нажитого майна було задоволено частково, а саме визнано за [PERSON] право власності на автомобіль Hyundai Veracruz, припинено право власності [PERSON] на зазначений автомобіль, а також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], суму 17528, 00 гривень. (а.с.21-23). Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 15 січня 2015 року (справа №265/2520/14-ц; провадження 22ц/775/128/2015(м)) вищезазначене рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя було скасовано, та ухвалено нове рішення, за яким було поділено майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, виділено в натурі [PERSON] автомобіль HYUNDAI VERACRUZ, визнавши за ним право власності на вказаний автомобіль, зобовязано виплатити вартість 1/2 частки автомобіля в сумі 17528 ( сімнадцять тисяч п'ятсот двадцять вісім) гривень 00 коп. з депозитного рахунку 37317004001000 територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області, зобовязано виплатити [PERSON] з депозитного рахунку 37317004001000 територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області 472 (чотириста сімдесят дві) грн., зайво внесені ним при сплаті 18000 грн. згідно квитанції ТВБВ 10004\\0464 від 27 листопада 2014 року (а.с. 36-37). Суд своїм рішенням дійшов висновку про те, що автомобіль HYUNDAI VERACRUZ було придбано під час шлюбу, тому він є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно вищезазначеного рішення суду вартість автомобіля складала 224 655,99 грн. Суд виходив з того, що така оцінка була надана експертом на день фактичного огляду автомобіля 19 червня 2014 року, у зв'язку з призначеною судом експертизою, та вартість 1\\2 частини спірного автомобіля складає 112328 гривень. Судом також правильно відраховано від 112328 гривень, сплачену раніше позивачем на користь відповідачки суму у розмірі 8000 доларів США, еквівалент якої розраховано у гривневому співвідношенні також станом на дату оцінки автомобіля, що склало 94800 гривень. Довід апеляційної скарги про те, що сторони досягли згоди щодо розподілу автомобіля та його вартості відповідно до умов розписки є безпідставним, оскільки вказана розписка складена і підписана тільки [PERSON], а подання позову до суду [PERSON] свідчить про наявність спору між сторонами щодо сумісного майна та його вартості. Враховуючи, що 27 листопада 2014 року [PERSON] було покладено на депозитний рахунок Територіального управління судової адміністрації в Донецькій області 18 000 гривень-вартість 1\\2 частини автомобіля, з урахуванням сплаченої ним раніше за розпискою 8000 доларів США на користь [PERSON], то на її користь з вказаного рахунку підлягає до сплати 17528 гривень.. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зі змісту вищевказаних рішень судів вбачається, що розписка про те, що [PERSON]Є та [PERSON] прийшли до домовленості щодо розділу автомобіля та [PERSON] зобовязується виплатити [PERSON] у строк до 01 лютого 2014 року грошову суму у розмірі 120000 грн., що в еквіваленті складає 15000 доларів США та 09 грудня 2013 року [PERSON] було отримано від [PERSON] частину суми в розмірі 8000 доларів США (а.с.10).,на яку посилається представник позивача в обґрунтування позовних вимог, була предметом дослідження при вирішені спору по суті, щодо якого було постановлено рішення, даній розписці та обставинам написання розписки була дана оцінка в рішенні вищевказаних судів, тому суд приходить до висновку, що дана розписка не може бути підставою вважати, що [PERSON] взяв на себе зобовязання перед [PERSON] сплатити їй грошові кошти у сумі 91910 гривень, оскільки після написання даної розписки виник спір щодо розподілу майна подружжя, який було розвязано вищевказаними рішеннями судів, тому вважає, що позовні вимоги представника позивача [PERSON] є безпідставними, внаслідок чого відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed