Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду 04.03.2021 з позовом, уточнивши його 10.04.2021, в якому просить внести зміни у свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 19.06.2020 державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О.В., визначивши право власності на транспортний засіб марки Volksvagen transporter, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 рік випуску, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , в рівних частинах по 1/2 частині за кожним із спадкоємців [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позову представник вказує, що [INFO] помер син позивача [PERSON] . Після його смерті залишилося два спадкоємці першої черги - батько [PERSON] (позивач) та дружина померлого [PERSON] (співвідповідач). Сьомою криворізькою державною нотаріальною конторою 08.11.2019 відкрито спадкову справу №505/2019. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, з якого спірним спадковим майном є транспортний засіб марки Volksvagen transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску. Зазначений транспортний засіб був подарований [PERSON] . 29.01.2016 [PERSON] , про що приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Железною О.В. посвідчено договір дарування №93. Державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О.В. 19.06.2020 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, де встановлено право власності на вказаний транспортний засіб на 1/4 частину автомобіля за позивачем та на 3/4 частини за співвідповідачем. Таким чином, ухилившись від обов`язку встановлення походження майна, державним нотаріусом Грабевник О.В. незаконно встановлено, що спадкове майно, а саме транспортний засіб Volksvagen transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , на час смерті спадкодавця перебувало у спільній сумісній власності подружжя із розрахунку 1/2 частина належала померлому та 1/2 частина - його дружині [PERSON] , оскільки відповідно до ст. 57 ЦК України, транспортний засіб був особистою приватною власністю померлого. Таким чином [PERSON] не мала права на отримання 3/4 частини даного транспортного засобу. Позивачем 02.07.2020 було направлено до відповідача - Сьомої криворізької державної нотаріальної контори заяву про досудове врегулювання та 05.08.2020 до Міністерства юстиції України - скаргу на дії державного нотаріуса Грабевник О.В. Із порушенням строків надання відповіді, 14.08.2020 відповідачем направлено відповідь на заяву про досудове врегулювання, де [PERSON] відмовлено у зміні свідоцтва права власності, що унеможливлює досудове врегулювання спору. Уточнена позовна заява ухвалою від 19.04.2021 прийнята в провадження в порядку загального позовного провадження із призначенням до підготовчого засідання та задоволено клопотання представника позивача про витребування від відповідача копії спадкової справи №505/2019 після смерті [PERSON] . Представником відповідача [PERSON] 07.05.2021 подано відзив на позовну заяву, в якій представник, посилаючись на Закон України «Про нотаріат», Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 та інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України від 04.07.2011, зазначає, що нотаріус може залучатися до судового провадження в якості відповідача лише в разі оскарження відмови від вчинення нотаріальної дії або процедури її вчинення, а також при розгляді позовів про відшкодування майнової шкоди нотаріусом. Оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту його цивільних прав, просить залишити позовні вимоги без задоволення (а.с. 39-40). На виконання ухвали суду від 19.04.2021 в частині витребування доказів, відповідачем Сьомою криворізькою державною нотаріальною конторою 11.05.2021 надано суду спадкову справу №505/2019, заведену після смерті [PERSON] (а.с. 42-87). У підготовчому судовому засіданні ухвалою суду від 16.06.2021 задоволено клопотання представника позивача, [PERSON] виключено зі складу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору та залучено в якості співвідповідача. Ухвалою суду від 03.09.2021закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] через канцелярію суду подав заяву про проведення судового розгляду за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] та співвідповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Від співвідповідача відзиву на позовну заяву не надходило. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Через неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи позицію представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, матеріали спадкової справи №505/2019, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.10.2019, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 7, 47, 57 зворот). Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємці за законом закликаються до спадкування у порядку черговості. Черговість спадкоємців залежить від ступеня спорідненості їх зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той із подружжя, який його пережив та батьки. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги були [PERSON] - батько померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.10.1965, та [PERSON] - дружина померлого, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17.10.2015 (а.с. 8, 51, 53 зворот). Судом досліджені матеріали спадкової справи №505/2019 та встановлено, що до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися 08.11.2019 [PERSON] та 03.01.2020 [PERSON] (а.с. 45, 46). Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 28.04.2021 №64545544, після смерті [INFO] спадкодавця [PERSON] Сьомою криворізькою державною нотаріальною конторою 08.11.2019 заведена спадкова справа №505/2019 (а.с. 43-44). Згідно ст.ст. 66, 67 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців, нотаріусом за місцем відкриття спадщини, за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, видається свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О.В. видані 13.03.2020 та 19.06.2020 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] спадкоємцям - [PERSON] та [PERSON] по 1/8 частці квартири [ADDRESS] (а.с. 71 зворот, 75 зворот). Також, державним нотаріусом Грабевник О.В. 19.06.2020 [PERSON] видані: свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме на автомобіль марки Volksvagen моделі transporter, тип легковий пасажирський-В, 2004 рік випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір синій, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрованого 02.02.2016 Центром 1243, що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 02.02.2016 Центром 1243; 19.06.2020 [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку вказаного автомобіля, після смерті [PERSON] (а.с. 77, 77 зворот). Свідоцтво про справо на спадщину на 1/4 частку спірного автомобіля державним нотаріусом Грабевник О.В. 19.06.2020 видано [PERSON] (а.с. 80). В період перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, 29.01.2016, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Железною О.В. за реєстровим №93 був посвідчений договір дарування автомобіля типу легковий пасажирський-В, марки Volksvagen модель transporter, 2004 рік випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , про що приватний нотаріус Желєзна О.В. повідомила у довідці від 25.06.2020 №184/01-16 (а.с. 81 зворот). Відповідно до ст. 60 СК України, в редакції на час виникнення права на спірне майно, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пунктом 2) ч. 1 ст. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (ст. 1278 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). За змістом ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців (ч. 2 ст. 1297 ЦК України). Статтею 1300 ЦК України визначено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Із заявою про досудове врегулювання спору до державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О.В. звернувся [PERSON] , яка отримана 02.07.2020, де просив внести зміни у свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 19.06.2020 серія НОІ №625595, посилаючись на ст.1300 ЦК України, оскільки транспортний засіб марки Volksvagen transporter, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 рік випуску, був подарований померлому [PERSON] . 29.01.2016 [PERSON] , згідно договору дарування №93 (а.с. 12). Після цього, 03.07.2020 державний нотаріус Грабевник О.В. звернулася до [PERSON] та [PERSON] з листами, в яких, враховуючи інформацію, отриману від приватного нотаріуса Железної О.В., просить з`явитися до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, відповідно до ст. 1300 ЦП України (а.с. 82, 82 зворот). [PERSON] 07.07.2020 державним нотаріусом Грабевник О.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частку автомобіля марки Volksvagen моделі transporter, тип легковий пасажирський-В, 2004 рік випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір синій, реєстраційний номер [NUMBER] , та зазначено, що свідоцтво про право на спадщину на другу 1/2 частку автомобіля ще не видано (а.с. 84). Повторно звернувшись 12.08.2020 до [PERSON] засобами поштового зв`язку із листом №676/02-14 про явку до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1300 ЦК України, державним нотаріусом Грабевник О.В. отримано накладну №2227055 від 13.08.2020 з відміткою «возврат, отказ от получения» (а.с. 86). Втретє на адресу [PERSON] засобами поштового зв`язку державним нотаріусом Грабевник О.В. направлено лист від 14.08.2020 №677/02-14, з проханням з`явитися до нотаріальної контори з раніше виданим свідоцтвом про право на спадщину на 1/4 частку автомобіля з метою внесення змін до свідоцтва відповідно до ст. 1300 ЦК України (а.с. 86 зворот). Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обґрунтованим. Здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема : 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Звертаючись до суду, позивач просив, посилаючись на ст. 1300 ЦК України, внести зміни у свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 19.06.2020 державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О.В., серія НОІ №625595, визначивши право власності на транспортний засіб марки Volksvagen transporter, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 рік випуску, в порядку спадкування за законом внаслідок смерті [PERSON] , померлого [INFO] , в рівних частинах по 1/2 частині за кожним із спадкоємців - [PERSON] та [PERSON] . З аналізу наведених вище норм права убачається, що правила ст. 1300 ЦК України врегульовують можливість внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за умов, відповідно, відсутності (частини першої зазначеної статті) та наявності (частини другої зазначеної статті) спору між спадкоємцями. Якщо спору між спадкоємцями не існує, то питання про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину вирішує нотаріус за місцем відкриття спадщини за згодою всіх спадкоємців, що прийняли спадщину. У випадку ж відсутності такої згоди, тобто, за наявності спору, питання про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, на вимогу одного із спадкоємців, вирішується судом. Отже, застосування цього правила є можливим у випадку, коли після видачі свідоцтв про право на спадщину з`являться інші спадкоємці. У разі настання підстав для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину законом не обумовлюється, що зміни до нього повинні вноситись внаслідок визнання попереднього свідоцтва недійсним. У такому випадку нотаріус повинен вилучити у спадкоємців раніше видані свідоцтва та замість них видати нові, з актуальною інформацією. За таких обставин, передбачений ст. 1300 ЦК України порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину є самостійним способом захисту прав спадкоємців. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 13.11.2019 у справі № 758/5329/15, провадження № 61-18376св18 та від 14.08.2019 у справі за №161/9023/18. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, у постановах Верховного суду від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 28.08.2019 у справі №487/2496/16-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В матеріалах справи відсутні докази того, що спадкоємиця [PERSON] не дає згоди на внесення нотаріусом змін до свідоцтва на право про спадщину, оскільки, як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 28.04.2021 №64565544, свідоцтво про право на спадщину серії НОІ 625594, видане 19.06.2020 [PERSON] на 1/4 частку автомобіля Volksvagen transporter, зареєстровано в реєстрі №619, має стан «видалене». 07.07.2019 [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку автомобіля Volksvagen transporter після смерті спадкодавця [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 ще не видано (а.с. 43-44, 84). Хоча у жодному судовому засіданні [PERSON] не приймала участі, з матеріалів спадкової справи вбачається, що отримавши 07.07.2019 свідоцтво про право на спадщину, співвідповідач погодилася на перерозподіл спадкового майна. Отримавши від позивача 02.07.2020 заяву про досудове врегулювання спору, державний нотаріус Грабевник О.В. зверталася до [PERSON] 03.07.2020, 12.08.2020 та 14.08.2020 із листами про явку до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, відповідно до ст. 1300 ЦК України, що не позбавляє право позивача врегулювати даний спір у позасудовому порядку (а.с. 82 зворот, 85 зворот, 86 зворот). Крім цього, нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - сторін нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Таким чином, нотаріус не є відповідачем у справах, що виникають із цивільних відносин, пов`язаних з нотаріальною дією. Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом, але не до нотаріуса, а до інших суб`єктів спірних матеріальних правовідносин, з приводу яких виник спір. Таким чином, на думку суду, відповідач по справі [PERSON] державна нотаріальна контора в межах позову [PERSON] є неналежним відповідачем, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд приходить висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову позивача [PERSON] у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в силу ст. 141 ЦПК України та з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, суд не вбачає підстав для відшкодування понесених позивачем судових витрат.

Outcome: dismissed