Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Представник позивача в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] РДА, третя особа: управління Держгеокадастру у [PERSON] районі Черкаської області про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.12.2006 року зареєстрованого в реєстрі за № 1-3578 та державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ 645679 зареєстрованого в реєстрі за номером 010778600005 від 12.01.2007 позивачем [PERSON] набуте право на земельну ділянку площею 0,2231 га, кадастровий номер 7122081900:02:002:0029 за адресою: Черкаська області, Канівський район, с. Григорівка. Земельна ділянка [PERSON] знаходиться в межах населених пунктів с. Григорівка та віднесена до категорії земель землі сільськогосподарського призначення, цільове використання для ведення особистого селянського господарства, вид угідь рілля. Відповідно, право приватної власності попереднім землевласником набуте на підставі державного акту ЯГ № 529148 зареєстрованого в реєстрі за номером 010678600023 виданого на підставі рішення Григорівської сільської ради 04.04.2006 року. Земельна ділянка позивача межує із земельною ділянкою відповідача, [PERSON], що знаходиться за межами населених пунктів Григорівської сільської ради, Канівського району, Черкаської області, право власності на яку виникло на підставі розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 19.08.2010 № 380 та посвідчено державним актом серія ЯЛ 178860 від 14.09.2010 року з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 0,7333 га. В 2010 році відповідач оформив на свою земельну ділянку державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ 178860. Однак даний акт був складений з помилками, зокрема межі його земельної ділянки частково накладаються на межі, виділеної ще в 2006 році, земельної ділянки позивача. Це підтверджується викопіюванням. Факт помилки визнано відповідачем [PERSON] Даний факт відповідач трактує в світлі того, що порушені саме її права, а не позивача, і позивач повинен відшкодувати збитки нанесенні її приватній власності. Враховуючи те, що при формуванні земельної ділянки відповідача у відповідності до законодавства необхідно погоджувати межі з усіма суміжними землевласниками і землекористувачами, а розробником документації цього зроблено не було позивач про порушення його прав дізнався лише згодом після виникнення даного права у відповідача. Відповідно, позивач не мав можливості попередити незаконне розпорядження його землями, що перебували у його приватній власності, внаслідок прийняття [PERSON] районною державною адміністрацією, на підставі документації розробленої ДП «Черкаським науково-дослідним та проектним інститутом землеустрою», при виготовленні технічної документації по видачі державних актів в замін сертифікатів на земельні частки (паї) за рахунок земель колективної власності, за межами населених пунктів Григорівської сільської ради розпорядження № 380 від 19.08.2010. При проведенні робіт з встановлення меж земельних ділянок колективної власності розробником було допущено грубу помилку та включено до земельної ділянки, частки (паю), що в подальшому була передана у власність відповідачу частину земель приватної власності позивача в межах населених пунктів, що ніяк не можуть бути віднесені до земель колективної власності. Чим грубо порушили конституційне право громадян на розпорядження своїм майном. Просить суд визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ 178860 від 14.09.2010, виданий [PERSON] на підставі розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 19.08.2010 № 380, кадастровий номер 7122081900:01:001:0789. Визнати недійсним та скасувати розпорядження [PERSON] РДА від 19.08.2010 № 380 в частині передачі у приватну власність відповідачу [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 0,7333 га. Стягнути з відповідачів в рівних долях на користь позивача сплачений останнім судовий збір за подання позовної заяви. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, направив до суду телефонограму про розгляд справи без його участі, за участю його представника [PERSON] Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити, посилаючись на матеріали позовної заяви. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні, оскільки саме її інтереси порушені. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила застосувати строк позовної давності, оскільки право власності на земельну ділянку позивач [PERSON] набув 12.01.2007 року, а відповідач [PERSON] набула право власності на земельну ділянку 14.09.2010 року, тому в задоволенні позову просила відмовити. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи: управління Держгеокадастру у [PERSON] районі Черкаської області в судове засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, щодо вирішення справи покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази по справ, вважає заявлені позовні вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Право власності громадян та юридичних осіб на землю гарантується ст. 14 Конституції України. Відповідно до положень ч.2 ст. 14 Конституції України це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Підстави набуття права на землю передбачені ст. 116 Земельного кодексу України. Відповідно до положень ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно із ч. 1 ст. 155 ЗК України - у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Поняття, зміст права власності на землю та підстави його набуття визначено в нормах ст.ст. 78, 81 і 116 Земельного кодексу України. Частиною 2 та 3 ст. 116 ЗК України визначено, що набуття права на землю громадянами і юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. При цьому безоплатна передача земельних ділянок у власність провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації. Згідно зі ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 158 ЗК України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Відповідно до ст. 11 ЦПК України цивільні справи розглядаються судом в межах заявлених фізичними чи юридичними особами вимог. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч.1 ст. 60 ЦПК України). Встановлено, що [PERSON] набув право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,3711 га, що знаходиться в с. Григорівка, Канівського району, Черкаської області на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2006 року зареєстрованого в реєстрі за № 1-3578 (а.с.5). Відповідно до державного акту серія ЯГ № 645679 від 12.01.2007 року встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер 7122081900:02:002:0029, площею 0,2231 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с. Григорівка, Канівського району, Черкаської області належить [PERSON] (а.с.6). Відповідно до державного акту серія ЯЛ № 017860 від 14.09.2010 року встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер 7122081900:01:001:0789, площею 0,7334 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться: Черкаська область, Канівський район Григорівська сільська рада за межами населеного пункту належить на праві власності [PERSON] (а.с.53). В судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер 7122081900:02:002:0029, що належить [PERSON] та земельна ділянка кадастровий номер 7122081900:01:001:0789, що належить [PERSON] межують та накладаються одна на одну (а.с.7-10). З достовірністю в судовому засіданні встановлено, що при виготовленні технічної документації із землеустрою на земельну ділянку кадастровий номер 7122081900:01:001:0789, площею 0,7334 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться: Черкаська область, Канівський район Григорівська сільська рада за межами населеного пункту, яка належить на праві власності відповідачу [PERSON], допущені помилки у встановленні координат ділянки та відповідно при виготовленні державно акту та погодженні меж земельних ділянок з суміжними власниками та землекористувачами. Відповідно до ч.3 ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно п.п.3, 4, 5, 10 ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно пп.б) п.18 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 року вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що згідно з положеннями статті 119 ЗК передача громадянину у власність або в користування земельної ділянки, якою він добросовісно, відкрито і безперервно користується протягом 15 років за відсутності документів про право на цю земельну ділянку, здійснюється у порядку, встановленому ЗК. Зворотної дії в часі ця норма не має. Згідно п.1 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 року суди мають захищати права всіх суб'єктів права власності на землю та господарювання на ній при вирішенні земельних та пов'язаних із земельними відносинами майнових спорів. Згідно п.11 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 року розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Клопотання представника позивача [PERSON] адвоката [PERSON] про застосування позовної дасності суд не може прийняти до уваги оскільки в судовому засіданні встановлено, шляхом допиту свідка колишнього голови села [PERSON], що про накладення меж земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] позивач дізнався близько року тому, коли збирався переоформити свою земельну ділянку на сина, а через дану помилку не зміг це зробити. Сторони збирались вирішити дане питання мирно, але це їм не вдалося. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач дізнався про порушення права власності на земельну ділянку близько року тому, то й застосування строків позовної давності не підлягає. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Помилка, допущена при виготовленні державного акту серії ЯЛ № 178860 від 14.09.2010 року, виданого [PERSON], позбавляє [PERSON] права розпоряджатися належним йому на праві власності нерухомим майном, а тому суд вважає за доцільне визнати недійсним та скасувати розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 19.08.2010 № 380 в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 0,7333 га та визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ 178860 від 14.09.2010, виданий [PERSON] на підставі розпорядження [PERSON] РДА від 19.08.2010 № 380, кадастровий номер 7122081900:01:001:0789.

Outcome: approved