Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Представник ПАТ «Акцент-Банк» за довіреністю [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою і просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.04.2008 року в розмірі 26104 грн. 23 коп. Також просив стягнути з відповідача на користь банку судові витрати в розмірі 261 грн. 04 коп. На обґрунтування позову повідомив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22.04.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ «Акцент-Банк» є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ «Акцент-Банк». 24.09.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 3.2, п. 3.3. умов та правилами надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правилами надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. В порушення умов договору, позичальник не виконує взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 26.06.2015 року за відповідачем числиться заборгованість у розмірі 26104,23 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 2826,00 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 13863,98 грн.; заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом - 7695,00 грн.; а також з штрафів відповідно до п.8.6 умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 1219,25 грн. - штраф (процентна складова). Таким чином, в порушення умов кредитного договору та чинного законодавства України відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, що змусило банк звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В послідуючому представник ПАТ «Акцент-Банк» за довіреністю [PERSON] звернувся до суду із заявою в якій зменшив розмір позову і просив стягнути 6297,81 грн. заборгованості по відсотках нарахованих за період з 13.07.2012 по 13.07.2015 за період відповідний терміну позовної давності згідно ст. 257 ЦК України, посилаючись на підстави наведені в позовній заяві. Також зазначив, що розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Датою 04.09 (останній день строку дії картки) визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобовязань за кредитним договором б/н від 22.04.2008 року та припинення зобовязань в цілому. Кредитний договір не є розірваним чи припиненим згідно ст. ст. 599, 651, 654 ЦК України, відповідно до п. 4.8. кредитного договору відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку за кредитом. Початок перебігу строку позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його виконання. В судовому засіданні, в режимі відеоконференції представник ПАТ «Акцент-Банк» підтримав позов і просив стягнути на користь позивача зменшену суму заборгованості по відсотках нараховану на прострочену заборгованість по кредиту. Відповідач проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що кредитного договору з позивачем він не укладав та просив застосувати строк позовної давності, про що подав суду заяву. Суд,\~\~заслухавши пояснення представника позивача та пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1\~ст. 3 ЦК України. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1051 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Пунктом 29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Статтею 629 ЦК україни визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідност. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.\~\~\~\~ Судом встановлено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві (а.с. 7). Таким чином судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 22.04.2008 року було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% у рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Виходячи з наведеного вищезазначений кредитний договір за своєю правовою природою є споживчим. Судом встановлено, що банк виконав повністю свої зобов'язання, у відповідності до умов кредитного договору та надав позичальнику кредит. Згідно розрахунку, наданого позивачем станом на 26.06.2015 року, заборгованість відповідача становить 26104,23 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 2826,00 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 13863,98 грн.; заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом - 7695,00 грн.; а також з штрафів відповідно до п.8.6 умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 1219,25 грн. - штраф (процентна складова), чим порушив умови кредитного договору (а.с. 4-6). Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22.04.2008 року за період 13.07.2012 р. по 13.07.2015 р., за [PERSON] рахується загальний залишок заборгованості (за тілом кредиту) у розмірі 2826 гривень; загальний залишок заборгованості за відсотками 13964,51 грн.; заборгованість по відсоткам за період з 13.07.2012 р. по 13.07.2015 р., яку позивач просить стягнути з відповідача становить суму 6297,81 грн. (а.с.173-176). \~Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що міститься в постанові від 20 листопада 2013 р. по справі №6-126 цс 13 роз'яснено, що п. 7 ч. 11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Матеріали справи свідчать, що за умовами договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредитних коштів частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені договором, а також встановлена відповідальність за несвоєчасне погашення мінімального платежу. Згідно з положеннями ст.ст.256, 257, 259 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України ). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З долученого позивачем до матеріалів справи розрахунку заборгованості вбачається, що\~\~[PERSON]\~на виконання умов договору було здійснено останній платіж 17.09.2009 року (а.с. 4). Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 р. (справа №6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі, погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України ) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду по розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07.02.2014 р. внесені зміни і доповнення у постанову Пленуму № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р. В даній постанові зміни стосувались застосування строку позовної давності у кредитних правовідносинах, так зазначено, що положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», де вказано, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, стосується позасудового порядку вирішення спору. У зв'язку з цим для застосування строку позовної давності у судовому порядку необхідна заява відповідача про застосування строку позовної давності в порядку ст. 267 ЦК України. Офіційне тлумачення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надано також Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.11 року. Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до виписки по вказаному картковому рахунку останній платіж за умовами договору відповідач здійснив 17.09.2009 року, після чого грошові зобов'язання за цим договором ним більше не виконувались, дія картки закінчилась у квітні 2009 року, (згідно позовної заяви), а з позовом до суду банк звернувся лише у липні 2015 року. Враховуючи викладене, перебіг строку позовної давності настав у жовтні 2009 року, коли для відповідача настав строк погашення чергового платежу, після здійснення ним останнього платежу по вказаному рахунку у вересні 2009 року, а тому у позові слід відмовити з підстав пропуску строку позовної давності. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відповідності до роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою N 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Відповідно до пунктів 2.1.1., 5.4. розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Таким чином суд встановив, що позивач звернувся до суду з\~\~позовом до [PERSON], лише 13.07.2015 року та\~\~пропустив строк позовної давності, клопотання про поновлення пропущеного строку\~\~та доказів поважності цього пропуску не подав. Враховуючи положення законодавства і правові позиції Верховного Суду України та те, що відповідач заявив клопотання про застосування строків позовної давності, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за кредитним договором б/н від 22.04.2009 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 13.07.2012 року по 13.07.2015 року. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed