Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Представники позивача звернулись до суду з даним позовом до відповідача, вказуючи, що [INFO] м. Непі Італійської Республіки у віці 70 років помер [PERSON] батько [PERSON] . Після смерті батька згідно законів Італійської Республіки Судом м. Тіволі - його відокремленим підрозділом у м. Кастельнуово-ді-Порто була проведена інвентаризація спадкового майна ( спадщини) померлого, про що 08.04.2009 року складено відповідний протокол інвентаризації. За законами Італійської Республіки [PERSON] як спадкоємець першої черги прийняв спадщину після померлого, що знаходилась на території Італійської Республіки. За життя батьку позивача належала Ѕ частка кв. [ADDRESS] . Вказану кв. було придбано батьком позивача разом зі своєю цивільною дружиною [PERSON] у рівних долях. Договір купівлі-продажу квартири було укладено у Першій маріупольській державній нотаріальній конторі та посвідчено державним нотаріусом Кулініч В.М., за реєстром №8-4349. У подальшому оригінал правовстановлюючого документу на квартиру було втрачено, у зв`язку з чим, представники позивача позбавлені можливості юридично оформити спадкові права на вищевказане нерухоме майно та змушені звернутися до суду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 19.03.2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач та представники позивача не з`явились, останні надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача не з`явився, надав заяву суду заяву з про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позову не заперечував. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У раз визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. З`ясувавши обставини справи, перевіривши їх поданими доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до короткого витягу з реєстру актів про народження з анкетними даними, виданим демографічною службою Муніципалітету м. Риму, від 1999 року, акт 00117 частина 2, серія В17 , батьками [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з витягу з акту про смерть, виданої Відділом реєстрації актів громадянського стану Муніципалітет Кампаньяно-ді- Рома , [INFO] помер [PERSON] . Згідно з протоколом інвентаризації, складної 08.04.2009 Судом м. Тіволі - його відокремленим підрозділом у м. Кастельнуово-ді-Порто, [PERSON] як спадкоємець першої черги прийняв спадщину після померлого, що знаходилась на території Італійської Республіки. Фіорамонті [PERSON] належала Ѕ частка кв. [ADDRESS] . Вказану кв. було придбано батьком позивача разом зі своєю цивільною дружиною [PERSON] у рівних долях. Договір купівлі-продажу квартири було укладено у Першій маріупольській державній нотаріальній конторі та посвідчено державним нотаріусом Кулініч В.М., за реєстром №8-4349. На момент смерті спадкодавця його сину [PERSON] було 9 років, тобто позивач був малолітньою особою, а тому в силу ч.4 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. У подальшому оригінал правовстановлюючого документу на квартиру було втрачено. Відповідно до відповіді Донецького обласного державного нотаріального архіву № 945/01-12 від 21.11.2019 року, видати дублікат договору купівлі-продажу квартири, посвідчений Першою маріупольською державною нотаріальною конторою07.09.2000 за реєстром №8-4349 не виявляється можливим, оскільки всі документи Першої маріупольської державної нотаріальної контори прийняті на зберігання в Донецькій обласний державний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких відсутній. На письмове звернення представника позивача [PERSON] до Першої маріупольської державної нотаріальної контори щодо прийняття спадщини [PERSON] після його померлого батька була отримана відповідь № 706/02-17 від 05.03.2020 за підписом завідуючої нотаріальною конторою Турченко Т.П., в якій нотаріус роз`яснила, що спадкова справа після померлого [PERSON] заводилась, [PERSON] в силу вимог ч.4 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину внаслідок свого малолітнього віку на день смерті спадкодавця, та відкриття спадщини у зв`язку з тим, що оригінал правовстановлюючого документу на квартиру наразі втрачений, нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину, та задля вирішення вказаного питання нотаріусом було рекомендовано заявнику звернутися до суду з відповідним позовом. Як вбачається з довідки №2457 від 24.06.2019 року [PERSON] та [PERSON] належить по Ѕ частки квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу №8-4349 від 07.09.2000 1 Першої маріупольської державної нотаріальної контори. Постановою нотаріуса Першої маріупольської державної нотаріальної контори№816/02-31 від 17.03.2020 року було відмовлено [PERSON] в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] 1 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що спадкові відносини регулюються ЦК України, законами України від 02.09.1993 року «Про нотаріат», від.23.06.2005 року «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Згідно абз.3 п.4 даної постанови право про спадкування нерухомого майна , згідно зі ст.71 Закону України «Про міжнародне приватне право» регулюються законодавством країни, на території якої знаходиться це майно. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власті (ст. 392 ЦК). Листом Вищого спеціалізованого суду України за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Відповідно до частин 1 статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України визначає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ст. 1258 України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення ї х від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття,крім випадків, встановлених статтею 1259цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки правовстановлюючий документ на вказану квартиру відсутній, то позивач не має змоги у здійсненні своїх законних прав та обов`язків. З огляду на викладене, суд прийшов до твердого переконання, що в судовому засіданні належними та допустимими доказами доведені обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, а саме те, що він є спадкоємцем після смерті батька, спадщина на яке складається з нерухомості у вигляді Ѕ частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , правовстановлюючий документ на яку був втрачений, що є підставою для задоволення даного позову. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить із положень ст. 1 ЦПК України, відповідно до яких задачами цивільного судового провадження є захист порушених та невизнаних прав свободі та інтересів фізичних осіб, а також положень Конституції України та Цивільного кодексу України згідно яких власник майна має права безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи. На підставі викладеного,

Outcome: approved