Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Представник відповідача - Ренійської районної державної нотаріальної контори позовні вимоги визнала, заперечень не надала, просила розглянути справу у її відсутності. Позивачка на заявлених вимогах наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження позивачки; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб між [PERSON] та [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO]; копія довідки виконкому Ренійської міськради про перейменування [ADDRESS] та присвоєння нової поштової адреси; копія договору забудови від 10.04.1958р.; копія дозволу на виконання робіт по житловому будівництву; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS], оформленого на ім'я [PERSON]; копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.07.2014р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] є донькою нині померлого [PERSON], із яким спільно проживала до його смерті, вела сумісне господарство. За життя [PERSON] на підставі договору забудови від 10.04.1958р. на праві власності належав житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS]. За життя [PERSON] належним йому майном на випадок своєї смерті не розпорядився, заповіту не залишив, [INFO] - помер. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачка не звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення позивачки до нотаріуса, оформити прийняття спадщини було б неможливо у звязку із відсутністю технічної документації на будинок. Незважаючи на це, позивачка прийняла спадщину фактичним мешканням із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступом в управління та володіння спадковим майном в порядку ст. 549 ЦК України 1963р. 25.01.2006р. технічну документацію на житловий будинок було виготовлено. В даний час оформлення спадщини нотаріусом є неможливим у зв'язку із тим, що право власності на вищевказану спадкову нерухомість не зареєстровано у встановленому законом порядку. На момент смерті [PERSON] разом із ним мешкала тільки позивачка. Після смерті батька позивачка понесла витрати на поховання, виконання поминальних обрядів, успадкувала речі побуту, що залишилися від нього. По теперішній час позивачка доглядає за житловим будинком, виконала в ньому ремонт, сплачує комунальні послуги за його утримання. Таким чином, позивачка фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлого батька і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] помер у 1998р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а позивачка фактично прийняла спадщину після його смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Згідно вимог ст. 549 ЦК України 1963р. для прийняття спадщини встановлюється строк - шість місяців, який обчислюється з моменту відкриття спадщини, якщо спадкоємець протягом вищезгаданого терміну не подав заяви про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Позивачка у справі є спадкоємицею першої черги за законом (ст. 529 ЦК України). Вона юридично не прийняла спадщину, але управляє та володіє майном померлого батька, тобто вона фактично прийняла спадщину в порядку п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК України. Згідно п.4 постанови ПВСУ «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» № 4 від 24.06.1983р. (що діяла на час виникнення спадкових правовідносин), якщо у строк, передбачений для прийняття спадщини, позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Факт прийняття спадщини позивачкою після смерті батька знайшов своє належне підтвердження в ході розгляду справи. Згідно ст. 15 ЦК України 2003р. кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України 2003р. право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб'єктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved