Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Представник Одеського державного університету внутрішніх справ звернувся до Малиновського районного суду міста Одеси з позовом до\~[PERSON] про відшкодування витрат за навчання, уточнивши який просить стягнути з відповідача витрати на навчання в сумі 28\~290,35 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 1378,00 гривень та витрати повязані з публікацією оголошення у газеті «Одеські вісті» у розмірі 180,00 гривень. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON], відповідно до вимог Закону України від 20.12.1990 №\~565-XII «Про міліцію», проходив службу в органах внутрішніх справ України з 08.08.2011 року по 09.10.2014 року. У 2011\~році був зарахований до Одеського державного університету внутрішніх справ, поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання у відповідності до наказу від 08.08.2011 року №\~136\~о/с. Відповідач закінчив Університет, отримав диплом фахівця, був відряджений для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Одеській області. Відповідно до наказу ГУМВС України в Одеській області від 09.10.2014 року №\~711 о/с Відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ за п.\~64 «Ж» (за власним бажанням). Відповідно до положень ст.\~18 Закону України «Про міліцію», особи начальницького складу ОВС, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, повязані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Згідно з вищезазначеними нормативно-правовими актами, наказами МВС від 15.02.2002 року №\~148 «Про заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України», від 17.11.2001 року №\~1515 «Про формений одяг осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, військовослужбовців спеціальних моторизованих військових частин міліції внутрішніх військ МВС та осіб начальницького складу міліції», постановами Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 року №\~594 «Про формений одяг працівників міліції», від 29.03.2002 року №\~426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального звязку та захисту інформації», Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом від 16.07.2007 року №\~419/831/240/605/537/219/534 та Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом від 16.07.2007 року №\~419/831/240/605/537/219/534, на [PERSON] фактично витрачалися бюджетні кошти, загальна сума яких за період з 08.08.2011 року по 21.06.2014 року складає 28\~290,35\~грн., про що відповідач був повідомлений та ознайомлений під підпис. Оскільки, добровільно відповідач не відшкодовує вказану суму, тому позивач вимушений звернутися з наступним позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд розглянути справу без її участі, проти задоволення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся відповідно до вимог ч.9 ст.74 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON], відповідно до вимог Закону України від 20.12.1990 №\~565-XII «Про міліцію», проходив службу в органах внутрішніх справ України з 08.08.2011 року по 09.10.2014 року. У 2011\~році був зарахований до Одеського державного університету внутрішніх справ, поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання у відповідності до наказу від 08.08.2011 року №\~136\~о/с. На виконання вимог ст.\~18 Закону України «Про міліцію», Указу Президента України №\~77/96 від 23.01.1996 року «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» та Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, затвердженого наказом МВС України №\~150 від 14.05.2007 року, між Університетом, ГУМВСУ в Одеській області та [PERSON], 26.09.2011 року укладено Договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ. Відповідач зобовязання за вказаним Договором не виконав, порушивши вимоги п.п.\~2.3.1., 2.3.2., п.\~2.3 та п.\~3 Договору, в якому передбачено підстави для відшкодування витрат на підготовку, а саме у випадку звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі. Відповідач закінчив Університет, отримав диплом фахівця, був відряджений для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Одеській області. Відповідно до наказу ГУМВС України в Одеській області від 09.10.2014 року №\~711\~о/с Відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ за п.\~64 «Ж» (за власним бажанням), що підтверджується власноруч написаним рапортом на звільнення, висновком службового розслідування за результатами розгляду рапорту та безпосередньо наказом ГУМВСУ в Одеській області про звільнення. Згідно з п.\~2 Порядку відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року №\~313, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі. Нормами Договору, укладеного між ГУМВСУ в Одеській області, Одеським державним університетом внутрішніх справ та [PERSON] 26.09.2011 року, передбачено, що в разі звільнення з ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом\~3 Договору, Відповідач зобовязаний відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком. Крім того, відповідно до зазначеного Договору, підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи зі служби протягом перших трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України. Відповідно до норм ст.\~1 Закону України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України», навчальні заклади включені до загальної структури Міністерства внутрішніх справ України, таким чином Університет є структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ. В статуті Університету, затвердженому наказом МВС України від 15.05.2012 року №\~429 також зазначається, що Університет діє у складі Міністерства внутрішніх справ України та підпорядковується йому. Університет, як розпорядник бюджетних коштів згідно із нормами бюджетного законодавства, для виконання своїх обовязків по договору, здійснювало фактичні витрати бюджетних коштів з утримання відповідача. Отже, Університет, як структурний підрозділ Міністерства внутрішніх справ України, у разі невиконання договірних відносин, з боку курсантів або молодих фахівців, випускників ВНЗ, звертається до суду для відшкодування бюджетних коштів, які виділялися з державного бюджету і були витрачені на їх утримання. Згідно з вищезазначеними нормативно-правовими актами, наказами МВС від 15.02.2002 року №\~148 «Про заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України», від 17.11.2001 року №\~1515 «Про формений одяг осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, військовослужбовців спеціальних моторизованих військових частин міліції внутрішніх військ МВС та осіб начальницького складу міліції», постановами Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 року №\~594 «Про формений одяг працівників міліції», від 29.03.2002 року №\~426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального звязку та захисту інформації», Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом від 16.07.2007 року №\~419/831/240/605/537/219/534 та Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом від 16.07.2007 року №\~419/831/240/605/537/219/534, на [PERSON] з 08.08.2011 року по 21.06.2014 року фактично витрачалися бюджетні кошти. Загальна сума, витрачених на навчання [PERSON] за період з 08.08.2011 року по 21.06.2014 року складає 28\~290,35\~грн., про що відповідач був повідомлений та ознайомлений під підпис. Відповідно до ст.ст.\~525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття\~610 ЦК України зазначає, що порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст.\~625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч.\~1 ст.\~530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ст.\~630 ЦК України, договір є обовязковим до виконання. При таких обставинах суд вважає, що відповідач порушив взяті на себе зобовязання за Договором та вимоги законодавства України, а тому позовні вимоги, які ґрунтуються на нормах ст.\~18 Закону України «Про міліцію», ст.ст.\~525, 526, 610 ЦК України, постанови Кабінету Міністрів України №\~313 від 01.03.2007 року, які регулюють виниклі правовідносини, правомірні та підлягають задоволенню. Згідно до ч.1, 3 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду; витрати повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, повязані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1\~378,00 гривень та витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 180,00 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved