Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ККП «Маріупольтепломережа» здійснює постачання теплової енергії відповідачам за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ), опалювальна площа складає 44,3 кв.м. В результаті того, що оплата за користування послугами по теплопостачанню відповідачами вносилась не в повному обсязі, за період з 01.10.2014 року по 01.01.2020 року утворилася заборгованість в сумі 31030,68 грн. Просять стягнути в солідарному порядку з відповідачів зазначену суму боргу, а також 3 % річних в сумі 2023,12 грн., інфляційні витрати в сумі 5708,85 грн., а також судовий збір в сумі 2102 грн. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що з 31.10.2015 року вона проживає разом з чоловіком без реєстрації, що підтверджується довідкою виконкому Старо-Кримсьої селищної ради № 1258 від 21.10.2015 року. У зв`язку із викладеним, просила відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з неї заборгованості за послуги по теплопостачанню. Відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги визнала частково, а саме в межах трирічного строку, який передував зверненню позивача до суду із заявою про видачу судового наказу. Просила застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог в тій частині, які виходять за межі строку позовної давності. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 березня 2020 року прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Постановлено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Суд, дослідивши надані письмові докази, вважає встановленими такі обставини. Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Пунктом 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. 01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Тому споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг між позивачем та відповідачем не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача. Як встановлено судом, місце проживання відповідача [PERSON] з 25.10.1996 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з довідки № 1258 від 21.10.2015 року, виданої виконкомом Старо-Кримсьої селищної ради, відповідач [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Представником позивача разом з позовною заявою до суду надано копію особового рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , згідно якого за зазначеною адресою проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Представником позивача під час розгляду справи було надано клопотання про витребування доказів, а саме відомостей про власника квартири за адресою: [ADDRESS] . Судом було отримано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно якої право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] з 02.07.2019 року. Будь-яких інших доказів до суду надано не було, та сторонами не ставилось перед судом питання про їх витребування. Як наголошено у Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року в аналогічній справі за № 153/1334/16-ц (провадження № 61-16362св18), які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховані судом при ухваленні рішення. Таким чином, враховуючи те, що відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири є [PERSON] з 02.07.2019 року, відомостей на підтвердження перебування у власності відповідачів квартири у період надання послуг по теплопостачанню, за який позивач просить стягнути заборгованість, до суду не надано. Наданий позивачем до суду особовий рахунок № [NUMBER] від 21.10.2015 року за адресою: [ADDRESS] , не відповідає критеріям достатньої доказів, оскільки не підтверджений будь-якими іншими доказами, та спростовується довідкою виконкому Старо-Кримсьої селищної ради № 1258 від 21.10.2015 року, в частині проживання за зазначеною адресою відповідача [PERSON] . Відповідно до у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Не дивлячись на часткове визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог в межах строку позовної давності, суд не приймає таке за визнання позову, оскільки відповідачем [PERSON] у відзиві на позовну заяву зазначено лише про підстави застосування строків позовної давності, при цьому обставини викладені у позовній заяві відповідачем визнані не були, та навпаки відповідач також посилається на недостатність такого доказу, як особовий рахунок. За таких обставин, оскільки позивачем не надано належних та достатніх доказами, які б підтверджували право користування або володіння відповідачами квартирою у період, за який утворилась заборгованість за послуги по теплопостачанню, суд приходить до висновку про необхідність відмовлення у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. При цьому суд не застосовує до спірних правовідносин інститут позовної давності, про застосування якого було зазначено відповідачем [PERSON] , оскільки суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, які в цьому випадку відсутні. Виходячи з того, що суд відмовляє в задоволенні позову, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір, що був сплачений при зверненні до суду слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed