Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що за кредитним договором №б/н від 30.12.2006 року відповідач [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних , на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач своїм підписом підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір. Відповідач зобовязання по вказаному кредитному договору не виконав. Станом на 30.04.2015 року за відповідачем рахується заборгованість по кредиту в розмірі 25960,58 грн., яка складається з: 5841,36 грн. заборгованості за кредитом; 13969,31 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 4437,50 грн. заборгованості за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання батьківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1212,41 грн. штраф (процентна складова). Позивач просив задовольнити позов та стягнути вказану суму боргу і судові витрати з відповідача. В судове засідання представник позивача [PERSON], що діє згідно доручення, подав письмову заяву, в якій підтримав позовні вимоги і просив суд задовольнити позов, та розглядати дану справу без його участі. У разі відсутності відповідача не заперечував проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати у відсутності відповідача [PERSON], подала клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В порядку, передбаченому ст. ст. 158, 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, без фіксування судового процесу і постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В ході розгляду даної справи встановлено, що за кредитним договором №б/н від 30.12.2006 року відповідач [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних , на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач своїм підписом підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір. Станом на 30.04.2015 року за відповідачем рахується заборгованість по кредиту в розмірі 25960,58 грн., яка складається з: 5841,36 грн. заборгованості за кредитом; 13969,31 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 4437,50 грн. заборгованості за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання батьківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1212,41 грн. штраф (процентна складова). Стороною відповідача до суду подано заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. З позовом до суду про стягнення суми заборгованості за кредитним договором №б/н від 30.12.2006 року з відповідача [PERSON] позивач звернувся тільки 13.07.2015 року. З матеріалів справи вбачається, що позивач пропустив строк позовної давності визначений статтею 257 ЦК України. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Жодних клопотань про поважність причин пропуску строку позовної давності позивач не заявляв. Відповідно до вимог статті 267 ЦК України - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи обставини викладені вище, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в зв'язку із спливом строку позовної давності, оскільки про її застосування заявила сторона відповідача, позивач не звертався до суду про поновлення строку та нічим не обґрунтовує причини пропущеного строку.

Outcome: dismissed