Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 081548, виданий 28.07.2004 року на підставі розпорядження Таращанської РДА Київської області від 26.04.2004 року за № 154 [PERSON] на земельну ділянку площею 2,4195 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Чапаєвської сільської ради Таращанського району Київської області, з кадастровим номером 3224487700:02:014:0036 та скасувати його державну реєстрацію, що проведена в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 106. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.01.2000 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, в тому числі на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «ім. Чапаєва» Чапаєвської сільської ради Таращанського району Київської області, розміром 2,6 умовних кадастрових гектарів, що належала спадкодавцю на підставі сертифіката серії КВ № 0090031 від 10.07.1997 року. Спадкоємцями після померлого [PERSON] на підставі ст. 529 ЦК України в рівних частинах є його діти - [PERSON] та [PERSON], яким державним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу видані 22.07.2000 року свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВМ №362543. 14 листопада 2016 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно в тому числі і право на 1/2 частину земельної частки (паю), що розташована на землях, яка перебувала у колективній власності колективного сільгосппідприємства «ім.Чапаєва» Чапаєвської (нині с. Калинове) сільської ради. Позивач є спадкоємцем всього майна після померлого [PERSON] де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось згідно заповіту посвідченого секретарем Чапаєвської сільської ради 25.08.2015 року за реєстровим № 18. В установлений законом строк позивач подала до нотаріуса відповідну заяву про прийняття спадщини після померлого [PERSON], що підтверджується витягом у спадковому реєстрі від 05.04.2017 року. При оформленні спадкового майна їй стало відомо, що право на 1/2 частину земельної частки (паю) площею 2,6 умовних кадастрових гектарів, яке відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.07.2000 року належало [PERSON] не можливо оформити, оскільки на імя відповідача [PERSON] виготовлено та видано за невідомих обставин державний акт серії КВ № 081548 на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 2,4195 га за кадастровим номером 3224487700:02:014:0036, яка розташована на землях Чапаєвської сільської ради Таращанського району Київської області. Згідно довідки Калиновецької сільської ради № 131 від 02.06.2017 року [PERSON] мав право лише на одну земельну частку (пай) розміром 2,6 умовних кадастрових гектарів відповідно до сертифіката Зазначене свідчить, що відповідач всупереч правовстановлюючому документу, яким є відповідне свідоцтво про право на спадщину виготовила державний акт на зазначену земельну ділянку. В звязку з наявністю даного державного акта серії КВ № 081548 позивач не може оформити спадщину. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, які викладені в позовній заяві, наголосивши на тому, що відповідач [PERSON] отримала вищезазначений державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ №081548 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22.07.2000 року державним нотаріусом Таращанської районної нотаріальної контори, згідно з яким вона успадкувала після смерті батька [PERSON], який помер 20.01.2000 року 1/2 частину спадкового майна, яке складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «ім. Чапаєва» Чапаєвська (нині с. Калинове) сільська рада Таращанського району Київської області розміром 2,6 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належала спадкодавцю на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0090031 від 10.07.1997 року. Відповідач [PERSON], не заперечила того факту, що дійсно на неї був отриманий вищезазначений державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 081548 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22.07.2000 року державним нотаріусом Таращанської районної нотаріальної контори, згідно з яким вона успадкувала після смерті свого батька [PERSON], який помер 20.01.2000 року, поряд із іншим майном і право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «ім. Чапаєва», Чапаєвська сільська рада Таращанського району Київської області розміром 2,6 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належала спадкодавцю на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії КВ №0090031, та визнала позов з підстав наведених в позовній заяві, вказавши, що питаннями виготовлення вказаного державного акту займалася [PERSON] мати позивачки і чому при його виготовленні не було враховано те, що 1/2 частину права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «ім. Чапаєва» Чапаєвська сільська рада Таращанського району Київської області розміром 2,6 в умовних кадастрових гектарах успадкував її брат [PERSON], який помер 14 листопада 2016 року, вона пояснити не може. Представник відповідача Таращанської РДА Київської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи - Центру надання адміністративних послуг Таращанської районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про слухання справи без його участі, вирішення даної справи покладає на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 20.01.2000 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, в тому числі на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «ім. Чапаєва» Чапаєвської сільської ради Таращанського району Київської області, розміром 2,6 умовних кадастрових гектарів, що належала спадкодавцю на підставі сертифіката серії КВ №0090031 від 10.07.1997 року. Спадкоємцями після померлого [PERSON] на підставі ст. 529 ЦК України в рівних частинах були його діти - [PERSON] та [PERSON], яким державним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу видано 22.07.2000 року свідоцтво про право на спадщину за законом серії АВМ №362543, зареєстроване в реєстрі за №2866. 14 листопада 2016 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно в тому числі і право на 1/2 частину земельної частки (паю), що розташована на землях, яка перебувала у колективній власності колективного сільгосппідприємства «ім.Чапаєва» Чапаєвської (нині с. Калинове) сільської ради. Позивач є спадкоємцем всього майна після померлого [PERSON] де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось згідно заповіту посвідченого секретарем Чапаєвської сільської ради 25.08.2015 року за реєстровим № 18. В установлений законом строк позивач подала до нотаріуса відповідну заяву про прийняття спадщини після померлого [PERSON], що підтверджується витягом у спадковому реєстрі від 05.04.2017 року. При оформленні спадкового майна їй стало відомо, що право на 1/2 частину земельної частки (паю) площею 2,6 умовних кадастрових гектарів, яке відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.07.2000 року належало [PERSON] неможливо оформити, оскільки на імя відповідача [PERSON] виготовлено та видано за невідомих обставин державний акт серії КВ № 081548 на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,4195 га за кадастровим номером 3224487700:02:014:0036, яка розташована на землях Чапаєвської сільської ради Таращанського району Київської області. В звязку з цим захистити своє право на 1/2 частину земельної частки (паю) після смерті спадкодавця [PERSON], яка в даний час виділена в натурі і входить до земельної ділянки площею 2,4195 га за кадастровим номером 3224487700:02:014:0036, позивач може вирішити шляхом звернення до суду з даним позовом про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 081548. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх субєктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України). За положеннями глави 16 ЦК України правочин може бути визнано недійсним з підстав визначених законом. У випадку визнання недійсним правочину може бути визнано недійсними і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановленого законом порядку. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки (на час виникнення спірних відносин) визнавалися документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень або цивільно-правових угод. У спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце уразі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Таку саму правову позицію було висловлено Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 26 вересня 2012\~року (справа №\~6103\~цс\~12). Також, з гідно з висловленою Верховним Судом України у постанові від 4 червня 2014 р. у справі № 6-46цс14 правовою позицією, державні акти на право власності на земельні ділянки можуть визнаватися судами недійсними з метою захисту порушених прав на землю без визнання недійсним рішення органу влади, на підставі якого такий акт виданий, у випадках видання державних актів на право власності на земельні ділянки з порушенням вимог закону, всупереч рішення чи угодам. У цьому разі таке визнання є, на думку cуду, належним та самостійним способом поновлення порушених прав на земельну ділянку в судовому порядку. У якості прикладу cуд послався на ухвалу від 30 жовтня 2013 р. Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка, застосувавши ст. 155 ЗК України, визнала помилковим висновок суду апеляційної інстанції про неможливість визнання недійсним державного акта, оспореного з підстав перевищення указаного в ньому розміру земельної ділянки над розміром, зазначеним у рішенні сільської ради про надання землі у власність Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Також, слід зазначити, що зважаючи на позицію Верховного Суду України викладену у Постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. \~Згідно положень\~ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Тобто власник порушеного права може скористатися цілком конкретним способом захисту свого права. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто\~\~не\~\~може\~\~бути протиправно\~\~позбавлений\~\~цього\~\~права\~\~чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З огляду на матеріали справи, судом були встановлені докази того, що відповідачем були порушені права позивача щодо користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В звязку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню, понесені нею судові витрати. Враховуючи викладене, з огляду на правові позиції, викладені Пленумом Верховного Суду України в постанові від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 26 вересня 2012\~року у справі №\~6-103\~цс\~12, Верховним Судом України у постанові від 4 червня 2014 р. у справі № 6-46цс14,

Outcome: approved