Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» в липні 2015 року заявив позов про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 6590,15 доларів США. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачами кредитного договору та договору поруки. Представники позивача Титаренко Д.С. та Василяк Р.О. в судовому засіданні позов підтримали пославшись на доводи та підстави викладені в позовній заяві. Відповідачі в суд не з'явились, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про причини неявки не повідомили. Оскільки, у справі достатньо даних про права взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі. Представники позивача проти такого порядку розгляду справи не заперечували. Судом встановлено таке. 25.05.2006р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту №030.29-50/992-А, на виконання якого перший надав а друга прийняла кредит в розмірі 12086 доларів США під 12% річних на строк до 24.05.2012р., для придбання автомобіля. Цього ж дня, за належне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором поручилась [PERSON] про що між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено договір поруки №030.29-50/992-А. Виходячи з установчих документів, правонаступником Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Відповідно до п. 3.3.8 договору кредиту, позичальник зобов'язався повернути в повному обсязі кредит з нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями у термін визначений Графіком погашення заборгованості по кредиту (п.1.1 договору). За порушення термінів сплати процентів та повернення кредиту позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в цей період (п.4.1 договору кредиту). Згідно з умовами п. 1.1 договору поруки, поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту. Проте, як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості за кредитом, відповідачі вказані обов'язки виконували неналежним чином, а з березня 2008 року взагалі припинили виконання, в наслідок чого, за договором кредиту, станом на 15.05.2015р. облікована заборгованість в сумі 6590,15 доларів США, що складається із заборгованості: за кредитом - 2654,44 долари США; по процентам - 2385,79 доларів США; з пені - 1549,91доларів США. Відповідно до п. 4.4 договору кредиту, у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником обов'язків визначених п. 3.3.8 договору, протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача порушенні, і вимоги позову ним правильно обґрунтовані приписами ст. 526, 527, 530, 554, 1050, 1054 ЦК України. Разом з тим, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити за таких підстав. Так, з огляду на договір позивачем надано відповідачу споживчий кредит. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 31 постанови від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що з урахуванням положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв`язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки, зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. До правовідносин, що виникають з кредитних зобов'язань застосовується загальний строк позовної давності в три роки (ст. 257 ЦК України). Інших строків сторони не погодили. Частиною п'ятою статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Строк виконання договору сторони визначили до 24.05.2012р., а дійсний позов заявлено 22.07.2015р., тобто з пропуском трирічного строку. Доказів, на поважність пропуску такого строку, а також доказів, що вказували б на зупинення або переривання строків давності, суду не надано. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови в задоволенні позову. Таким чином, суд приходить до висновку про застосування до спору наслідків пропуску строків позовної давності, як підставу для відмови в задоволенні позову. За такого висновку, витрати понесені позивачем при зверненні до суду відповідно до ст. 88 ЦПК України мають бути зараховані до відповідного бюджету держави.

Outcome: dismissed