Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

Представник заявника звернувся до Приазовського районного суду Запорізької області з заявою в якій просить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України. В обґрунтування вимоги зазначено, що [PERSON] народився [INFO] та з моменту народження він постійно та безвиїзно проживав на території України. З 06.07.1979 року по жовтень 1979 та з січня 1985 по березень 1999 року [PERSON] працював в колгоспі імені Кірова Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області. В період часу з 01.01.1991 по 01.01.1994 рр. [PERSON] постійно без реєстрації проживав в с. Вишневе Приазовського району. [PERSON] отримував паспорт громадянина СРСР, але потім втратив, та своєчасно не оформив паспорт громадянина України. Звернувшись до Приазовського районного сектору УДМС України в Запорізькій області щодо отримання паспорту громадянина України, йому було рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України. Просить встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Ухвалою суду від 17 червня 2021 року було відкрито провадження за правилами спрощеного провадження. Заяв та клопотань від учасників процесу суду не надходило. Заявник та його представник у судове засідання не з`явилися, представник заявника - адвокат Стефанкова Ю.М. надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутність та що підтримують заявлені вимоги. Представник Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області у судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшли пояснення по справі, в яких зазначено, що враховуючи додані до заяви довідку про трудову діяльність та довідку про місце проживання з додатком, можна припустити, що [PERSON] дійсно постійно проживав на території України станом на 24.08.1991 року. Вирішення справи покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню на наступних підставах. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , про що згідно інформації Приазовської РВ ДРАЦС Південно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) /а.с. 6/ складений актовий запис Першотравневим міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, батьком якого є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , запис № 115 від 01.11.1961 року та видане первинне свідоцтво про народження [NUMBER] від 01.11.1961 року. Згідно довідки, виданої Комунальним архівним підприємством «Трудовий архів Приазов`я» Приазовської селищної ради № 1-К-89 від 28.04.2021 року /а.с. 7/ [PERSON] , [INFO] , перебував членом колгоспу імені Кірова Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області та працював у колгоспі з 06 липня 1979 року по жовтень 1979 року та з січня 1985 року по березень 1999 року. Згідно довідки Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області № 1694 від 09.06.2021 року /а.с. 8/ [PERSON] , [INFO] , згідно інформації, що міститься у по господарській книзі № 1 по селу Вишневе Приазовської сільської Ради народних депутатів на 1991 р., 1992 р., 1993 р., 1994 р. дійсно проживав за адресою: [ADDRESS] . Про що також свідчать, копії з погосподарської книги № 1 по селу Вишневе Приазовської сільської Ради народних депутатів на 1991 р., 1992 р., 1993 р., 1994 р /а.с. 9-11/. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України,у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2ст. 256ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положеньст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, та 13.11.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215. Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Крім того, пунктом 44 вищевказаного Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Враховуючи наведене, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що заявник [PERSON] постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року, а тому є всі підстави для встановлення зазначеного факту у судовому порядку.

Outcome: approved