Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 25778 грн. 79 коп. за кредитним договором № DNH4KP29540127 від 28.07.2016 року, яка складається з: 374 грн. 76 коп. заборгованості за кредитом; 9546 грн. 09 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 14154 грн. 19 коп. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; штрафів: 500 грн. (фіксована частина) та 1203 грн. 75 коп. (процентна складова). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 28.07.2006 року відповідач отримала кредит у розмірі 4108 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, однак в порушення взятих на себе зобовязань, у неї перед позивачем утворилась заборгованість на загальну суму 25778 грн. 79 коп. Не погоджуючись з позовними вимогами відповідач надала до суду заперечення, в яких просила застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором №DNH4KP29540127 від 28.07.2016 року та в задоволені позову відмовити. Сторони в судове засідання не зявились, надавши заяви про слухання справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 28.07.2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») №DNH4KP29540127 (надалі Договір), відповідно до умов якого відповідач отримала строковий кредит у сумі 4108 грн. на строк 24 місяці по 28.07.2008 року включно, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09% у місяць, на суму залишку заборгованості. Погашення заборгованості, відповідно до умов Договору відповідачем має здійснюватись щомісяця в період з 10 до 17 числі кожного місяця у сумі 220 грн. 13 коп. (а.с.5-10). На час звернення позивача до суду відповідач в порушення ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України вимоги Договору щодо своєчасності погашення заборгованості не виконала, в звязку з чим утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 374 грн. 76 коп., заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 9546 грн. 09 коп., в звязку з чим позивачем нараховано наступні неустойки: пеню за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у сумі 14154 грн. 19 коп. та штрафи: 500 грн. (фіксована частина) та 1203 грн. 75 коп. (процентна складова). Сума наведеної заборгованості відповідачем не оскаржувалась. З приводу клопотання відповідача про застосування позовної давності до вимог позивача суд приходить до наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Адже, зміст пункту 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника від 26.07.2006 року, містить розбіжності. Крім того, у заяві позичальника від 26.07.2006 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. У звязку із цим Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 26.07.2006 2006 року, в звязку з чим суд приходить до висновку про збільшення позовної давності за домовленістю сторін. Зазначену думку висловив Верховний Суд України у Правовій позиції у справі №6-16цс15. Відповідно до наданих розрахунків заборгованості (а.с.3-4, 85-87) та інформації про рух грошових коштів на рахунках відповідача (а.с.122-222), встановлено, що відповідач і після 28.07.2008 року продовжувала частково сплачувати заборгованість за Договором, тобто мало місце переривання перебігу позовної давності. Останнє погашення заборгованості відповідачем за Договором мало місце 27.05.2013 року (а.с.219), а отже позивач звернувся до суду в межах строків загальної позовної давності. Що ж стосується строків спеціальної позовної давності в один рік, яка відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України має застосовуватись до неустойки (штрафу, пені), суд приходить до висновку про необхідність її застосування, в звязку з чим в задоволені позовних вимог щодо стягнення пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у сумі 14154 грн. 19 коп. та штрафів: 500 грн. (фіксована частина) та 1203 грн. 75 коп. (процентна складова) необхідно відмовити. У відповідності до ст.88 ЦПК України, відповідачі повинні відшкодувати позивачу судові витрати. Тому суд вважає, що з відповідача також має бути стягнуто на користь позивача судові витрати в сумі 1218 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial