Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Представники позивачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, збільшили розмір позовних вимог та просять суд зобов'язати комунальне підприємство «Рівнекнига» Рівненської обласної ради (далі - КП «Рівнекнига») припинити розповсюдження (продаж) у книгарні № 8 «Слово», що знаходиться за адресою місто Рівне, вулиця Соборна,57, контрафактних наклейок та контрафактних пазлів, на яких незаконно розміщено твори (персонажі аудіовізуального твору «[INFO]»), а саме: персонаж «[INFO]» і персонаж «[INFO]», та надати [PERSON] і ТзОВ «Маша і Мєдвєдь» або їх представникам інформацію про третіх осіб: виробника та постачальника (постачальників), задіяних у виробництві та розповсюдженні цієї контрафактної продукції; стягнути з КП «Рівнекнига» на користь ТзОВ «Маша і Мєдвєдь» компенсацію за порушення майнових авторських прав за розповсюдження (продаж) контрафактних наклейок та контрафактних пазлів у розмірі по 20 мінімальних розмірів заробітної плати, встановленої на час ухвалення рішення у справі; накласти на КП «Рівнекнига» штраф у розмірі 10% від суми, присудженої на користь ТзОВ «Маша і Мєдвєдь» та стягнути з КП «Рівнекнига» на користь ТзОВ «Маша і Мєдвєдь» судові витрати по справі. Представник КП «Рівнекнига» адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву. Позовні вимоги вважає необґрунтованими та безпідставними і просить суд в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання представника ТзОВ «Маша і Мєдвєдь» [PERSON], допитаної за її згодою як свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. Судом встановлено, що громадянин Російської Федерації [PERSON] своєю творчою працею створив головних персонажів: [INFO] з однойменного мультиплікаційного серіалу «[INFO]» (мовою оригіналу «[INFO]»). Даний факт є загальновідомим, про що свідчать безліч інформаційних ресурсів, доступних і у глобальній мережі Інтернет. Окрім того, про це зазначено на ліцензійних товарах, наприклад книгах видавництва «РОСМЭН». ООО «Маша и Медведь» (далі - ТзОВ «Маша і Мєдвєдь») є юридичною особою, яка зареєстрована за законодавством Російської Федерації, ІПН 7717673901. [PERSON] передав ТзОВ «Маша і Мєдвєдь» виключні майнові права на художні твори (зображення головних персонажів мультфільму) [INFO], що підтверджується Ліцензійним договором № ЛД-1/2010 від 08 червня 2010 року. [PERSON] є власником немайнових (невідчужуваних) авторських прав на персонажів [INFO] вказаного аудіовізуального твору. Кожен персонаж аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу «[INFO]», є частиною твору, що може використовуватись самостійно, а тому у відповідності до статті 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визнається окремим твором, що може захищатися незалежно від інших об'єктів авторського права, що є складовою аудіовізуального твору «[INFO]» (назва мовою оригіналу). Вперше персонажі [INFO] були оприлюднені (випущені у світ) у російському мультиплікаційному серіалі з однойменною назвою «[INFO]» («[INFO]» - мовою оригіналу). Цей мультфільм (аудіовізуальний твір) «[INFO]» було оприлюднено (випущено у світ) на російському телебаченні ще у 2009 році. Також мультфільм було оприлюднено на телеканалах Франції, Швейцарії та Канади. Трансляція вказаного аудіовізуального твору в Україні здійснювалася телеканалом «ІНТЕР» (у 2011 році). Після виходу перших серій аудіовізуального твору мультфільм став популярним на території усієї України, а, відповідно, головні та другорядні персонажі з нього також стали добре відомими в Україні. 09 вересня 2013 року позивачам стало відомо, що відповідач здійснює незаконне розповсюдження наклейок та пазлів на яких розміщені контрафактні персонажі аудіовізуального твору «[INFO]». Продаж контрафактного товару (наклейок та пазлів) здійснюється в книгарні № 8 «Слово», що знаходиться за адресою місто Рівне, вулиця Соборна,57. Факт продажу відповідачем контрафактного товару підтверджується показаннями представника ТзОВ «Маша і Мєдвєдь» [PERSON], допитаної за її згодою як свідка, фіскальним чеком від 09 вересня 2013 року та речовими доказами (наклейками та пазлами). З показань [PERSON] та оглянутих судом речових доказів слідує, що контрафактні наклейки, які продавалися у книгарні № 8 «Слово», були розміщені на вітрині книгарні поряд з канцелярськими товарами (зліва від входу) у кількості більше 15 штук. На вказаних наклейках зображено 9 окремих творів персонажа «[INFO]» та один твір персонажа [INFO]. У сукупності на одній наклейці зображено 10 творів без дозволу їх правовласників. На наклейках та їх упаковках не міститься жодної інформації про особу виробника такого товару для дітей. Якість товару є сумнівною. Жодних відомостей про автора персонажів теж не зазначено, як і відомостей про власника виключних майнових прав на них. Окрім того, твори були змінені виробником. На момент придбання, контрафактні пазли були наявні на вітрині книгарні (зліва від входу) у кількості біля десяти упаковок. Упаковка пазлів містить два окремих твори (зображення персонажа) «[INFO]» та один твір (зображення персонажа) «[INFO]». Окрім того, контрафактні твори (зображення персонажів [INFO], розміщені на цих товарах), зазнали змін (були обрізані). Ідентифікувати особу виробника на цих товарах не вбачається можливим. Суд визнає, що своїми діями, а саме продажем контрафактних примірників творів, КП «Рівнекнига» допускає порушення немайнових (право на ім'я, право на недоторканість твору) [PERSON] та майнових авторських прав (право на використання твору шляхом його продажу) ТзОВ «Маша і Мєдвєдь». Відповідно до статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» ( далі - Закон № 2709-IV) іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. Згідно зі статтею 4 Закону № 2709-IV право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Згідно положень статті 37 Закону № 2709-IV до правовідносин у сфері захисту прав інтелектуальної власності застосовується право держави, у якій вимагається захист цих прав. Відповідно до пункту «д» частини першої статті 3 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (далі - Закон № 3792-ХІІ) дія цього закону поширюється на твори та об'єкти суміжних прав, які охороняються відповідно до міжнародних договорів України. Відповідно до Закону України № 34/95-ВР від 27 січня 1995 року в Україні ратифіковано Угоду про співробітництво в галузі охорони авторського права і суміжних прав. Відповідно до статті 2 вищезазначеної Угоди, учасницями якої є Україна та Російська Федерація, Держави-учасниці застосовують Всесвітню конвенцію про авторське право 1952 року як до творів, створених після 27 травня 1973 року, так і до творів, що охоронялися за законодавством Держав - учасниць до цієї дати, на тих же умовах, які встановлені національним законодавством щодо своїх авторів. Відповідно до статті 1 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року, кожна Договірна Держава зобов'язується вжити всіх заходів, необхідних для забезпечення достатньої і ефективної охорони прав авторів і всіх інших власників авторських прав на літературні, наукові і художні твори, зокрема, твори живопису, графіки. Випущені в світ твори громадян будь-якої Договірної Держави, рівно як і твори, вперше випущені в світ на території такої Держави, користуються в кожній іншій Договірній Державі охороною, яку така Держава надає творам своїх громадян, які вперше випущені в світ на її власній території. Не випущені в світ твори громадян кожної Договірної Держави користуються в кожній іншій Договірній Державі охороною, яку ця Держава надає творам своїх громадян, що не випущені в світ (стаття 2 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року). Під «випуском у світ» у розумінні цієї Конвенції слід розуміти відтворення в якій-небудь матеріальній формі і надання невизначеному колу осіб примірників твору для читання або ознайомлення шляхом зорового сприйняття. (статті 6 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року). Російська Федерації є учасницею Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів 1971 року з 13 березня 1995 року, Україна є учасницею цієї ж Конвенції з 25 жовтня 1995 року. Відповідно до статті 1 Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів 1971 року країни, до яких застосовується Конвенція, утворюють Союз для охорони прав авторів на їх літературні і художні твори. Відповідно до статті 5 вказаної Конвенції щодо творів, з яких авторам надається охорона на підставі цієї Конвенції, автори користуються в країнах Союзу, крім країни походження твору, правами, які надаються нині або будуть надані в подальшому відповідними законами цих країн своїм громадянам, а також правами, особливо надаваними цією Конвенцією. Користування цими правами і здійснення їх не пов'язані з виконанням будь-яких формальностей; таке користування і здійснення не залежать від існування охорони в країні походження твору. Отже, крім установлених цією Конвенцією положень, обсяг охорони, рівно як і засоби захисту, що забезпечують автору охорону його прав, регулюються виключно законодавством країни, в якій виникає потреба в ній. Положення Закону № 3792-ХІІ спрямовані на захист особистих немайнових прав і майнових прав, зокрема, осіб, які мають авторське право. Згідно статті 1 Закону № 3792-ХІІ визначено, що примірник твору - копія твору, виконана у будь-якій матеріальній формі; аудіовізуальний твір - твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайд-фільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими. Стаття 9 Закону № 3792-ХІІ передбачає, що частина твору, яка може використовуватись самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону. Відповідно до статті 437 ЦК України, частини другої статті 11 Закону № 3792-ХІІ авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Відповідно до статті 7 Закону № 3792-ХІІ суб'єктами авторського права є автори та особи, яким автори передали свої авторські майнові права. [PERSON] та ТзОВ «Маша і Мєдвєдь» є суб'єктами авторського права. [PERSON] є власником немайнових авторських прав на створені ним твори, а ТзОВ «Маша і Мєдвєдь» є власником майнових авторських прав на підставі відповідних договорів. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 438 та статті 439 ЦК України автору твору належить право на недоторканість його твору, а також право протидіяти будь-якому перекручуванню, спотворенню або іншій зміні твору чи будь-якому іншому посяганню на твір. Стаття 1 Закону № 3792-ХІІ Закону визначає, що розповсюдження об'єктів авторського права - будь-яка дія, за допомогою якої об'єкти авторського права безпосередньо чи опосередковано пропонуються публіці. Згідно зі статтями 440,443 ЦК України, частиною першою статті 15 та частиною першою статті 32 Закону № 3792-ХІІ до майнових прав автора належить виключне право на використання твору, а також виключне право надавати дозвіл або забороняти використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами іншими особами. Відповідно до статті 441 ЦК України використанням твору є його: 1) опублікування (випуск у світ); 2) відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; 3) переклад; 4) переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; 5) включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; 6) публічне виконання; 7) продаж, передання в найм (оренду) тощо; 8) імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо. 2. Використанням твору є також інші дії, встановлені законом. Стаття 14 Закону № 3792-ХІІ визначає перелік особистих немайнових прав автора. Так, автору належать такі особисті немайнові права: 1) вимагати визнання свого авторства шляхом зазначення належним чином імені автора на творі і його примірниках і за будь-якого публічного використання твору, якщо це практично можливо; 2) забороняти під час публічного використання твору згадування свого імені, якщо він як автор твору бажає залишитись анонімом; 3) вибирати псевдонім, зазначати і вимагати зазначення псевдоніма замість справжнього імені автора на творі і його примірниках і під час будь-якого його публічного використання; 4) вимагати збереження цілісності твору і протидіяти будь-якому перекрученню, спотворенню чи іншій зміні твору або будь-якому іншому посяганню на твір, що може зашкодити честі і репутації автора. Особисті немайнові права автора не можуть бути передані (відчужені) іншим особам. Відповідно до пунктів «а», «д» статті 50 Закону № 3792-XII порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтею 14 Закону № 3792-XII, та їх майнові права, визначені статтею 15 Закону № 3792-XII, а також вчинення дій, що створюють загрозу порушення авторського права і (або) суміжних прав. Згідно пункту «г» частини другої статті 52 Закону № 3792-XII суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При визначенні розміру компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пунктом «г» цієї частини межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та наміри відповідача. Згідно роз'яснень, наведених у пункті 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04 червня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», відповідно до пункту «г» частини першої статті 52 Закону № 3792-ХІІ суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Приймаючи до уваги встановлені по справі обставини та враховуючи роз'яснення, наведені у пункті 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04 червня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», а також загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК України, зокрема справедливість, добросовісність та розумність, суд вважає необхідним стягнути з КП «Рівнекнига» на користь ТзОВ «Маша і Мєдвєдь» компенсацію у розмірі по 20 мінімальних заробітних плат за кожен випадок порушення авторського права. Враховуючи, що розмір мінімальної заробітної плати на час ухвалення рішення становить 1218 гривень, стягненню підлягає компенсація у розмірі по 24360 гривень (1218 х 20) за розповсюдження (продаж) як контрафактних наклейок, так і контрафактних пазлів. Згідно частини 3 статті 52 Закону № 3792-XII, суд може постановити рішення про накладення на порушника штрафу у розмірі 10 відсотків суми, присудженої судом на користь позивача. Сума штрафів передається у встановленому порядку до Державного бюджету України. Суд визнає, що застосування до відповідача штрафних санкцій буде виконувати превентивну функцію, а тому вважає необхідним накласти такий штраф. У своїх запереченнях представник відповідача посилається на недоведеність як факту належності авторського права [PERSON] на персонажі [INFO], так і факту самої реалізації КП «Рівнекнига» контрафактної продукції. Вказані заперечення суд при ухваленні рішення до уваги не приймає, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими по справі доказами та встановленими обставинами.

Outcome: approved