Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 12 жовтня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 150102018892016, згідно з яким відповідачу банком було надано кредит в сумі 200000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,9 % на рік за весь час фактичного користування кредитом на строк з 12 жовтня 2011 року по 12 жовтня 2016 року. В порушення зобовязань за договором відповідач допустив заборгованість за кредитом в розмірі 200683 гривні 32 копійки. 02 грудня 2013 року позивачем з публічним акціонерним товариством «Астра Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги за укладеним банком та відповідачем кредитним договором від 12 жовтня 2011 року. З огляду на набуте право вимоги, представник позивача просив в судовому порядку стягнути з відповідача кошти в сумі 200683 гривні 32 копійки та понесені судові витрати в розмірі 3010 гривень 25 копійок. В судове засідання представник позивача не зявився, в поданій до суду заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Заперечуючи проти позову зазначила, що позивач не надав належних та допустимих доказів наявності у її довірителя боргових зобовязань перед ним. Представник третьої особи Національного банку України в судове засідання не зявився, про розгляд справи третя особа повідомлена належним чином. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Статтею 14 ЦК України передбачено, що цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що між публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та відповідачем 12 жовтня 2011 року було укладено кредитний договір № 150102018892016, згідно з яким відповідачу банком було надано кредит в сумі 200000 гривень. Згідно пунктів 1.1, 1.4 договору процентна ставка встановлена в розмірі 17,9 %. Кредит надано на строк з 12 жовтня 2011 року по 12 жовтня 2016 року. Дата остаточного повернення кредиту 12 жовтня 2016 року. Згідно п. 1.1 кредитного договору кредитор відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію та встановив позичальнику кредитний ліміт в розмірі 200 000 (Двісті тисяч) гривень 00 копійок, а позичальник зобовязався повернути фактично отримані кошти, сплатити проценти за користування отриманими кредитними коштами та комісії в порядку, розмірі та в строк, що передбачені цим договором. Відповідно до заяви на видачу готівки № 48385 від 12 жовтня 2011 року [PERSON] було видано через касу банку кредитні кошти в розмірі 188000 гривень. Згідно меморіального ордеру № 118627 від 26 березня 2012 року було здійснено надання кредиту відповідачу в розмірі 12000 гривень відповідно до кредитного договору № 150102018892016 від 12 жовтня 2011 року. Дані обставини підтверджені копією заяви на видачу готівки № 48385 від 12 жовтня 2011 року, копією меморіального ордеру № 118627 від 26 березня 2012 року. Встановлено, що банк свої зобовязання за кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором. Відповідно до п. 2.7 кредитного договору, повернення кредиту здійснюється позичальником шляхом перерахування суми коштів, достатньої до повернення кредиту на транзитний рахунок, визначений в п. 2.8 цього договору, відповідно до графіку зниження кредитного ліміту/заборгованості за кредитною лінією, викладеному в додатку №1. Повне повернення кредиту здійснюється позичальником в кінці строку дії цього договору, не пізніше останнього дня строку кредитної лінії, визначеного в п.1.1 цього договору. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 02 грудня 2013 року публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з яким ПАТ «Дельта Банк» набуло усі права вимоги за кредитними договорами, укладеними банком, в тому числі одержало право вимагати від боржників належного виконання всіх зобовязань за кредитними договорами. Дані обставини підтверджені доданим до матеріалів справи договором купівлі-продажу прав вимоги, актом приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 2013 року. Згідно пункту 2.3. договору та п. 2 акту приймання-передачі прав вимоги продавець передав, а покупець прийняв права вимоги, зазначені в додатку до акту. За змістом додатку до акту приймання-передачі прав вимоги позивач прийняв право вимоги до відповідача на суму боргу 154166, 63 грн., відсотків 2341, 52 грн. З матеріалів справи вбачається, що відповідач листом АТ «Дельта Банк» від 06 грудня 2013 року був повідомлений, що права вимоги за кредитним договором були відступлені новому кредиторові на підставі договору купівлі продажу прав вимоги від 02 грудня 2013 року та додаткових угод до нього. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач набув право вимоги до відповідача про стягнення основного боргу, процентів та комісії в межах заборгованості, яку він мав на час укладання договору купівлі-продажу прав вимоги, та згідно умов договору - право вимоги на майбутні платежі (п. 1.1. договору). Станом на 19 грудня 2016 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором складає 200683 гривні 32 копійки, з яких: 124278 гривень 19 копійок тіло кредиту, 32671 гривня 13 копійок заборгованості за відсотками, 43734 гривні заборгованості за пенею. Пеня на тіло кредиту та на проценти розрахована позивачем за період з грудня 2015 року по грудень 2016 року в сумі відповідно 36892,54 грн. та 6841,46 грн. Дані про розмір заборгованості підтверджені доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості за кредитом, випискою по рахунку. Розрахунок заборгованості містить інформацію про : період нарахування; кількість днів, суму заборгованості поточну; відсоткову ставку; нараховані відсотки на поточну суму заборгованості; суму заборгованості (прострочену); відсоткову ставку (по простроченій заборгованості); нараховані відсотки на прострочену суму заборгованості; сплачену заборгованість; сплачені відсотки. Згідно положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Вказані норми процесуального права вказують на необхідність доведення сторонами належними та допустимими доказами заявлених вимог та обставин, якими заперечуються позовні вимоги. Посилання представника відповідача на неправильність розрахунку не ґрунтуються на конкретних доводах та не підтверджуються жодними фактами та доказами щодо неправильності розрахунку заборгованості та суми заборгованості. Згідно з правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вказане правило, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 3010,25 гривень. На підставі викладеного, ст.ст. 6, 16, 512, 514, 516, 526, 527, 530, 536, 1049, 1054, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: approved