Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з заявою в якій вказує, що батько позивачки [PERSON], помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Дівоче прізвище позивачки «[PERSON]» змінене на «[PERSON]» внаслідок укладення шлюбу. Після смерті її батька відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS]. Спадщину прийняла її матір, [PERSON], як дружина спадкодавця, її сестра [PERSON], її брат [PERSON] та [PERSON], оскільки вони на день смерті були постійно зареєстровані та проживали разом із спадкоємцем і фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. [INFO] помирає матір позивачки, [PERSON]. Спадкоємцями її 5/8 частки є її сестра [PERSON], також її брат [PERSON]. Враховуючи те, що відповідно довідки ЖРЕП №15 позивачка не була зареєстрована і не проживала разом із спадкоємцем, оскільки виписана 09.09.1988 року, остання є такою, що не прийняла спадщину в порядку фактичного вступу у володіння майном. Натомість, подати в шестимісячний строк до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини [PERSON] не могла з об'єктивних на те причин. Вказує також, що позивачка важко хворіла і неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні в період відкриття спадщини після смерті її матері. Фактично [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 24.12.2001 року по 19.08.2002 рік з періодичним двотижневим перебуванням вдома з обов»язковим суворим режимом. Шестимісячний строк на прийняття спадщини після смерті своєї матері спливав 10.06.2002 року,однак, враховуючи те, що згідно виписки вона перебувала на стаціонарному лікуванні, остання пропустила строк з поважних причин. Згодом, 16.10.2002 року позивачка була вимушена виїхати за кордон в Італію. Фактично прибувши на територію України в лютому 2014 року [PERSON] звернулася до Другої державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO]. Нотаріусом було видано постановупро відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку із тим, що вона не подала до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк і відповідно до ст. 1270 ЦК України пропустила строк для прийняття спадщини, не надала доказів про постійне проживання із спадкодавцями на час відкриття спадщини і згідно ст. 1272 ЦК України та вважається такою, що не прийнята спадщину. Вказує також, що [PERSON] померла [INFO], так і не оформивши спадщину, хоча фактично прийнявши спадщину. В неї є син [PERSON], який на день її смерті приживав з нею, а тому є таким, що фактично прийняв спадщину після смерті матері. Спадкоємцем частки майна [PERSON] є також її син [PERSON], який помер [INFO], який також не оформив спадщину. В нього є спадкоємці першої черги: доньки - [PERSON], [PERSON] та дружина - [PERSON]. Однак, останні на день його смерті з ним не проживали та не подали заяв про прийняття спадщини. Оскільки [PERSON], [INFO], була неповнолітньою, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. Просить суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], та після смерті рідного брата [PERSON], який помер [INFO], терміном два місяці з дня набрання рішенням законної сили. Представники позивача [PERSON], в судовому засіданні позов підтримав та надав пояснення аналогічні позовним вимогам, просить їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, вважають його не обґрунтованим, просять суд відмовити в позові за безпідставністю. Представник Чернівецької міської ради в судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, вирішення справи поклали на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 26.07.2013 року батько позивачки [PERSON] помер [INFO], у віці 60 років про що 10.08.1987 року складено відповідний актовий запис № 1207. Дівоче прізвище позивачки «[PERSON]» змінене на «[PERSON]» внаслідок укладення шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Після смерті батька позивачки відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS], яку в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, прийняли: матір позивачки [PERSON], як дружина спадкодавця, сестра позивачки [PERSON] (донька спадкодавця), брат позивачки [PERSON] (син спадкодавця) та позивачка - [PERSON] (донька спадкоємця), оскільки вони на день смерті були постійно зареєстровані та проживали разом із спадкодавцем і фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, згідно довідки ПП «Садгора-Сервіс» № 643 від 08.02.2014 року. Згідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 07.02.2014 року, [PERSON] померла [INFO], у віці 74 роки про що 13.12.2001 року зроблено відповідний актовий запис № 2417. Після смерті матері позивачки відкрилась спадщина на частину житлового будинку [ADDRESS], яку прийняла сестра позивачки [PERSON], оскільки вона на день смерті була постійно зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем і фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, згідно довідки державного нотаріуса Другої чернівецької державної нотаріальної контори Суружіу Н.Д.№ 64/02-14 від 23 січня 2014 року. Згідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 14.01.2007 року [PERSON] померла [INFO]. Відповідно довідки КЖРЕП № 15 № 973 від 07.03.2013 року позивачка не була зареєстрована і не проживала разом із спадкодавцем, оскільки виписана 09.09.1988 року, остання є такою, що не прийняла спадщину в порядку фактичного вступу у володіння майном.(а.с.16) Судом встановлено, що 11 лютого 2014 року постановою державного нотаріуса Другої чернівецької державної нотаріальної контори Суружіу Н.Д. позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв»язку з пропуском строку на прийняття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 550 ЦК Української РСР 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Цей строк може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. У випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред'явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні. Вирішуючи питання про визначення позивачу [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому суд виходить з того, що поважними є причини, пов»язані з об»єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом встановлено, що позивач [PERSON] причиною пропуску строку для прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO], вказує те, що вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 24.12.2001 року по 19.08.2002 рік з періодичним двотижневим перебуванням вдома з обов»язковим суворим режимом, що підтверджується виписками з медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] №1521, №298, 399, 1089, 1131, 1389, 1613 (а.с.20-26). Також поважність пропуску строку прийняття спадщини обґрунтовує тим, що вона вимушена була виїхати за кордон в Італію, що підтверджується відміткою в закордонному паспорті, фактично прибувши на території України в лютому 2014 року (а.с.28). Однак безспірних доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивачем суду не надано. А тому суд вважає, що слід відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, однак в супереч вказаній статті позивач не надав суду безспірних доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed