Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Представник позивача Борисов П.М., в інтересах позивача Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 07.10.2008 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір № 221/п-О2, відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 10000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та на умовах, визначених договором. З метою забезпечення виконання зобов'язання за даним кредитним договором, 07.10.2008 року [PERSON] уклав з ПАТ «Кредобанк» договір поруки № 221/п-О2/S-1. Відповідно до його умов [PERSON] несе солідарну відповідальність з [PERSON] перед банком за виконання умов основного зобов'язання всім належним йому майном та грошовими коштами. В порушення умов вищезазначеного договору відповідачі взяті на себе зобов'язання належним чином не виконали, у зв'язку з чим станом на 21.10.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 1843,94 грн. Тому, позивач просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів зазначену суму заборгованості та судові витрати. У судове засідання представник позивача Маленко О.В. не з'явився. Надав суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON].у судові засідання призначені на 16.05.2017 року, 09.06.2017 року та 27.06.2017 року не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку та завчасно. 15.05.2017 року подала до суду заяву, в якій просить застосувати позовну давність і відмовити ПАТ «Кредобанк» у задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності. Відповідач [PERSON] у судові засідання призначені на 16.05.2017 року, 09.06.2017 року та 27.06.2017 року не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. 19.05.2017 року подав до суду заяву, згідно якої просить відмовити позивачу у задоволенні позову, застосувавши позовну давність до заявлених вимог. Суд визнав за можливе розглянути справу без участі відповідачів, в порядку заочного розгляду, відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається із матеріалів справи, 07.10.2008 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 221/п-О2, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 10000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та на умовах, визначених договором. З метою забезпечення виконання зобов'язання за даним кредитним договором, 07.10.2008 року відповідач [PERSON] уклав з ПАТ «Кредобанк» договір поруки № 221/п-О2/S-1. Відповідно до умов договору поруки [PERSON] несе солідарну відповідальність з [PERSON] перед банком за виконання умов основного зобов'язання всім належним йому майном та грошовими коштами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За умовами договору, відповідачі зобов'язувалися солідарно погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Кінцевим строком повернення боргу є 01.10.2010 року. Згідно розрахунку заборгованості за договором, в порушення умов кредитного договору, відповідачами не надано грошові кошти для погашення заборгованості і починаючи з 26.07.2010 року погашення боргу не здійснювалося. Таким чином, судом встановлено неналежне виконання відповідачами взятих на себе зобов'язань відповідно до умов укладеного договору, що спричинило порушення його умов. Проте, відповідачі, відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України, подали до суду заяви про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Верховний Суд України у постанові від 06.11.2013 року у справі № 6-116цс13 зазначив, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно із правовою позицією у справі № 6-31цс15, висловленою Верховним Судом України у постанові від 03.06.2015 року, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Судом встановлено, що починаючи з 26.07.2010 року (що підтверджено розрахунком заборгованості) погашення заборгованості відповідачами не здійснювалось, кінцевим строком повернення боргу є 01.10.2010 р., а позовна заява подана до суду лише 28.02.2017 року. Отже, позивач пропустив встановлений законом строк позовної давності для звернення з позовом до суду. Стаття 267 Цивільного кодексу України встановлює, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи те, що відповідачі заявили про застосування позовної давності, а позивач не зазначив поважні причини пропуску строку давності і не надав суду доказів, що підтверджують поважність причини пропуску, суд вважає можливим застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог за спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed