Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

Представник Державної іпотечної установи звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором про відкриття відновлювальної лінії №772 pv6-07 від 04 квітня 2007 року за період з 09 січня 2019 року по 15 червня 2020 року в розмірі 23944,32 грн, з яких 14000,05 грн- сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення виконання грошового зобов`язання та 9944,27 грн- три відсотки річних від простроченої суми боргу, а також стягнути з [PERSON] на користь держави 2270,00 грн судового збору. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.06.2020 Івано-Франківським апеляційним судом по справі № 343/2207/18 винесено рішення на користь Державної іпотечної установи про стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] за Договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 772рv6-07 від 04 квітня 2007 року, яким ухвалено стягнути з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 772рv6-07 від 04 квітня 2007 року у загальному розмірі 129 692,07 грн, з яких: основна заборгованість - 100421,92 грн, що еквівалентно 4601,74 доларів США; заборгованість за відсотками - 7758,81, що еквівалентно 355,54 доларів США; пеня - 21 511,34 грн. Стягнути з [PERSON] на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 772 pv6-07 від 04 квітня 2007 року у загальному розмірі 134067,06 грн, з яких: основна заборгованість - 55844,03 грн, що еквівалентно 2559 доларів США; заборгованість за відсотками - 63706,71 грн, що еквівалентно 2919,3 доларів США; пеня - 14516,20 грн. Вказане рішення набуло законної сили 04.06.2020. Станом на день звернення з позовною заявою, рішення Івано-Франківського апеляційного суду від 04 червня 2020 не виконано. За даним рішенням з відповідача на користь позивача було стягнуто достроково всю суму заборгованості за кредитним договором, останній припинив свою дію, тому позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за таким договором, адже нарахування процентів, відсотків за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору чинним законодавством не передбачено. Однак, з моменту ухвалення судового рішення, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобов`язань боржника, правовідносини сторін кредитного договору не припиняються, а переходять в площину виконання судового рішення. На день подачі позову, відповідач не сплатив заборгованість, визначену постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 04.06.2020 по справі № 343/2207/18, в розмірі 265964,41 грн. Таким чином, за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії №772рv6-07 від 04 квітня 2007 року за період з 09.01.2019 по 15.06.2020 позивачем було нараховано заборгованість в розмірі 23 944,32 грн, яка визначена рішенням суду, яких: 14000,05 грн - сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення виконання грошового зобов`язання; 944,27 грн- три відсотки річних від простроченої суми боргу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання, згідно з яким зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та винесення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, скерувала на адресу суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Згідно з ч.3 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між 04 квітня 2007 року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого згідно з договору відступлення права вимоги №17/4-В від 11 лютого 2015 року є Державна іпотечна установа, та [PERSON] було укладенено догорів про відкриття відновлювальної кредитної лінії №772рv6-07 від 04 квітня 2007 року на суму 25883 доларів США зі сплатою 15% річних за користуванням кредитом та кінцевим терміном повернення 04 квітня 2022 року. Додатковою угодою №1 від 30 вересня 2008 року встановлена процентна ставка за користуванням кредитом у розмірі 16% річних, а додатковою угодою №2 від 01 червня 2009 року відновлювальна кредитна лінія замінена на невідновлювалюному, розмір кредитної лінії встановлено на рівні 14026 доларів США. В забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору між Банком та [PERSON] 04 квітня 2007 року було укладено договір поруки №24/ПФО/0407. Рішенням Долинського районного суду від 7 лютого 2020 року позов Державної іпотечної установи задоволено частково. Ухвалено стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії №772рv6-07 від 04 квітня 2007 року в сумі 85323,44 грн, а також по 2205,40 грн на відшкодування сплаченого судового збору, відмовивши в решті позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 червня 2020 року рішення Долинського районного суду від 17 лютого 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов Державної іпотечної установи до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 772рv6-07 від 04 квітня 2007 року у загальному розмірі 129 692,07 грн, з яких: основна заборгованість - 100421,92 грн, що еквівалентно 4601,74 доларів США; заборгованість за відсотками - 7758,81, що еквівалентно 355,54 доларів США; пеня - 21 511,34 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 772 pv6-07 від 04 квітня 2007 року у загальному розмірі 134067,06 грн, з яких: основна заборгованість - 55844,03 грн, що еквівалентно 2559 доларів США; заборгованість за відсотками - 63706,71 грн, що еквівалентно 2919,3 доларів США; пеня - 14516,20 грн (а.с.11-25). Вищевказане рішення набуло законної сили 04 червня 2020 року, однак станом на день звернення з позовною заявою - 20 квітня 2021 року, дане рішення не виконане. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Доказів погашення заборгованості або спростування її розміру відповідачка не надала. Позивач надав суду розрахунок заборгованості за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії №772 pv6-07 від 04 квітня 2007 року за період з 09.01.2019 по 15.06.2020, з якого бчачається про те, що було нараховано заборгованість в розмірі 23944,32 гривень, з яких 14000,05 грн - сума боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь період прострочення виконання грошового зобов`язання та 9944,27 грн- три відсотки від простроченої суми боргу (а.с.8-10). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем на підтвердження наявності невиконаних кредитних зобов`язань надано належні та допустимі докази. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.83 ч.3 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Згідно з ч.2 ст.43 ЦПК України, відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача, на думку суду, свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Отже, позивач належними та допустимими доказами довів факт укладення договору та наявність заборгованості у [PERSON] . Відповідачка не надала жодних доказів, які б підтверджували факт виконання нею зобов`язань за договором. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріально права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції до суду першої інстанції. Враховуючи те, що позивач надав обґрунтовані та правові докази порушення та невиконання [PERSON] умов договору, а відповідачка жодних доказів відсутності у неї заборгованості перед позивачем не надала, суд вважає, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи знаведеного, враховуючи положення ст.ст.133 та 141 ЦПК України та взявши до уваги те, що у зв`язку із розглядом справи в суді позивач, поніс судові витрати, а саме, сплатив судовий збір у розмірі 2270,00 гривні суд стягує з [PERSON] вищенаведені витрати у повному обсязі, на користь позивача.

Outcome: approved