Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення [PERSON] та виселення [PERSON], [PERSON] з будинку [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником садового будинку [ADDRESS]. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19.12.2012 року зобов'язано [PERSON] звільнити садовий будинок та земельну ділянку [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18.04.2013 року залишено без змін рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19.12.2012 року в частині звільнення [PERSON] садового будинку, рішення суду набрало законної сили. Відповідачі рішення суду не виконують, будинок не звільняють, продовжують проживати в ньому, позивача до будинку не пускають. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON], який також представляє інтереси [PERSON] на підставі довіреності, в судовому засіданні визнав позов повністю. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19.12.2012 року по справі №2-316/12 позов [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON], [PERSON] солідарно грошові кошти у сумі 40 650,0 Євро, що за курсом НБУ становить 428 170,52 грн. Стягнуто з [PERSON] грошові кошти у сумі 16 000,00 грн. Зустрічний позов [PERSON] задоволено частково, зобов'язано [PERSON] звільнити садовий будинок та земельну ділянку [ADDRESS] (а. с. 12 - 13 - копія рішення). Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18.04.2013 року (а. с. 14 - 16) рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19.12.2012 року скасовано в частині солідарного стягнення грошових коштів у сумі 40 650 євро, що за курсом НБУ становить 428 170, 52 грн. з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] та стягнення судових витрат. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 40 650 євро, що за курсом НБУ становить 428 170,52 грн. та судові витрати у розмірі 1 820,00 грн. В частині позову [PERSON] до [PERSON] відмовлено. В іншій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19.12.2012 року залишено без змін. Зокрема, залишено без змін рішення суду в частині зобов'язання [PERSON] звільнити садовий будинок та земельну ділянку [ADDRESS]. Рішення суду від 18.04.2013 року набрало законної сили та є обов'язковим для виконання. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серії САВ №936701 від 18.04.2013 року, [PERSON] на праві приватної власності належить об'єкт нерухомого майна, а саме, садовий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] (а. с. 6 - копія свідоцтва). Дана обставина також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 7 - копія витягу). Відповідачі рішення суду від 18.04.2013 року не виконують, не звільняють садовий будинок та земельну ділянку [ADDRESS], позивача до будинку не пускають. Сторонами визнається, що відповідачі без відповідних правових підстав проживають в [ADDRESS]. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України) Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Основними засадами судочинства є обов'язковість рішень суду (ч. 3 ст. 129 Конституції України). В порушення вказаних норм судове рішення не виконується, [PERSON] не звільняє садовий будинок. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 109 ЖК Української РСР передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення (ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСР). Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР (ст. 155 ЖК Української РСР). На підставі наведеного встановленими є обставини, що відповідачі незаконно проживають в [ADDRESS], не допускають позивача до будинку, який є її власністю, чим порушують права позивача на користування і розпорядження своєю власністю, а тому на підставі ст. 391 ЦК України та ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР, [PERSON] та [PERSON] підлягають виселенню з будинку [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], який також представляє інтереси [PERSON] на підставі довіреності, в судовому засіданні визнав позов повністю. Частинами 1, 2, 4 статті 174 ЦПК України встановлено: позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» з'ясовуючи після доповіді про обставини справи, чи підтримує позивач свої вимоги, чи визнає відповідач вимоги позивача та чи не бажають сторони укласти мирову угоду або звернутися для вирішення спору до третейського суду, головуючому необхідно уточнити, в якому обсязі та з яких підстав підтримується позов або в якій частині визнається позов, а якщо сторони мають намір укласти мирову угоду, то на яких конкретно умовах (стаття 173 ЦПК). У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання позову в даній справі є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позов визнано особисто відповідачем [PERSON], а також останнім як представником [PERSON] на підставі довіреності. Враховуючи наведене, наявні всі підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки вони знайшли підтвердження в ході судового розгляду, є належним чином доведеними і визнані відповідачами.

Outcome: approved