Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість у розмірі 77\~261,94 грн. за кредитним договором, а також судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до умов договору б/н від 17.10.2018 року відповідач отримав кредит у розмірі 69\~000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладанні\~договору сторони\~керувались ч.\~1\~ст.\~634\~ЦК України,\~згідно якої\~договором приєднання\~є договір,\~умови якого\~встановлені однією\~із сторін\~у формулярах\~або інших\~стандартних формах,\~який може\~бути укладений\~лише шляхом\~приєднання другої\~сторони до\~запропонованого договору\~вцілому.\~Друга сторона\~не може\~запропонувати свої\~умови договору. Відповідно до Умов поповнення картрахунку здійснюється шляхом внесення коштів в готівковій або безготівковій формі і зарахування їх Банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору. Згідно Договору зміни в Умови та правила надання банківських послуг вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналі зв`язку, серед яких офіційний сайт банку, СМС повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач [PERSON] не виконав свої зобов`язання за договором кредиту, у зв`язку з чим за ним виникла заборгованість станом на 30.09.2019 року у загальному розмірі 77\~261,94 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 66\~327,80 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 6\~778,81 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 3\~655,33 грн. Представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з тих підстав, що банком не підтверджено, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови кредитування. Зазначає про відсутність у заяві відсоткової ставки, умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Вказує, що матеріали справи не містять належних доказів укладення договору на умовах, зазначених у позовній заяві. Зазначає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Звернув увагу на той факт, що ні в позовній заяві, ні в розрахунках, що до неї додані, позивачем не тільки не доведено факт отримання грошових коштів, а взагалі не зазначено коли та які суми були отримані відповідачем. На підставі вищевикладеного просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представником позивача надано до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що зміст кредитного договору зафіксовано в кількох документах: заяві відповідача, Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином між банком та відповідачем укладено договір у письмовій формі, що не суперечить чинному законодавству. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії для придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч.2 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заява, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими відповідач ознайомлений, про що свідчить підпис в заяві. Згідно наданої виписки з карткового рахунку відповідачу було встановлений кредитний ліміт та він користувався грошима, а отже отримав кредитну картку «Platinum». Також зазначив, що банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Також зазначив, що з наданих до суду фото відповідача з кредитною карткою, випискою по картрахунку, які є підтвердженням, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Представник відповідача в своїх запереченнях на відповідь на відзив зазначив, що надані банком Тарифи та Умови не можуть розцінюватись як стандартна форма, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Вважає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ті Тарифи та Умови, на які посилається позивач, розумів та ознайомлювався і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил. В своїх поясненнях представник позивача зазначив, що в матеріалах справи міститься наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг, виписка по рахунках та довідка щодо виданих кредитних карток відповідачу. Вказані документи підтверджують чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, а також укладення саме кредитного договору та його подальше виконання, а не лише звернення відповідача до банку з метою подальшого укладення договору. В запереченнях на пояснення представник відповідача зазначив, що посилання позивача на ту обставину, що підтвердженням діючої редакції Умов та правил надання банківських послуг є надана позивачем копія наказу про їх затвердження є не лише безпідставним, оскільки наказ датований 06.03.2010 року, в той час коли відносини з відповідачем виникли значно пізніше 17.10.2018 року, тобто через 8 років, при цьому за вказаний час Умови та правила неодноразово змінювались. Ні заява-анкета ні Витяг з Умов та правил ні наказ про затвердження Умов та правил не містять жодного посилання на дату тієї редакції тих Умов та правил, яка діяла саме станом на момент виникнення правовідносин. Ухвалою судді від 14.11.2019 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. В судове засідання представник позивача не з`явився, просив справу розглянути без його участі. Відповідач в\~судове засідання\~не з`явився,\~його представник\~в судовому\~засіданні просив\~відмовити в\~задоволенні позовних\~вимог,\~посилаючись на\~обставини зазначені\~у відзиві,\~заперечення на\~відповідь на\~відзив,\~запереченні на\~пояснення. Наполягала на тому, що позивачем не тільки не доведено факт отримання грошових коштів відповідачем, а взагалі не зазначено коли та які суми були отримані ним. Суд, заслухавши вступне слово представника відповідача, з`ясувавши обставини, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний\~окремо та\~у сукупності\~й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 10, 81 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Судом встановлено та підтверджено наявними матеріалами справи, що 17 жовтня 2018 року [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк». У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті \~https://privatbank.ua/terms/. Як на\~підставу позовних\~вимог,\~представник АТ\~КБ «Приватбанк»\~посилається на\~те,\~що свої зобов`язання за договором кредиту відповідач не виконав, у зв`язку з чим за ним виникла заборгованість станом на 30.09.2019 року, згідно наданого розрахунку, у загальному розмірі 77\~261,94 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 66\~327,80 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 6\~778,81 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 3\~655,33 грн. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за\~законом\~надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Обґрунтовуючи наявність між сторонами кредитних правовідносин, АТ КБ «ПриватБанк» посилається на наявність анкети-заяви відповідача від\~\~17 жовтня 2018 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, виписок за картковими рахунками, виданих на ім`я [PERSON] , наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором, витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Platinum», а також фото відповідача з кредитною карткою. Дослідивши зазначені документи судом встановлено, що вони не підтверджують факт існування у [PERSON] кредитної заборгованості на підставі укладеної з банком анкети-заяви відповідача від\~\~17 жовтня 2018 року. Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку\~від 17.10.2018\~року, яка є\~єдиним документом\~з підписом\~відповідача, не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії.\~ Крім того,\~позивач,\~обґрунтовуючи своє\~право вимоги,\~посилається на\~розрахунок кредитної\~заборгованості за\~договором від\~17.10.2018\~року,\~та на\~витяг із\~Тарифів обслуговування\~кредитних карт\~«Platinum».\~Також позивачем\~долучено до\~матеріалів справи\~в якості\~підтвердження отримання\~відповідачем кредитних\~коштів фото\~відповідача з\~кредитною карткою,\~однак зазначене\~зображення не\~може бути\~доказом того,\~що відповідач\~отримав суму кредитних коштів в тому розмірі, який вказує позивач у позовній заяві так само як факт самого отримання коштів на картковий рахунок. При цьому суд зауважує, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту. Відповідач та його представник отримання суми кредитного ліміту, обумовленої у позові, заперечує. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч.1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що неможливо встановити, яку саме суму тіла кредиту отримав відповідач та чи отримував взагалі.\~ Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання відповідачем кредитного ліміту у розмірі обумовленому у позові, що є його процесуальним обов`язком, то відсутні правові підстави для покладання на відповідача обов`язку сплатити на користь банку суми у розмірі, заявленому у позові. Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю. Будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов`язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивач посилається, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України\~та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed