Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою в якій, після уточнення позову, просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ « Агрома» грошові кошти у розмірі 4\~081\~339,00 грн., з яких сума основної заборгованості 2571 000,00 грн., інфляційні витрати 1439 760 грн., 3 % річних від суми заборгованості - 70\~579, 00 грн. (т. 1, а.с. 2-3, 85-88) В обґрунтування вимог зазначив, що в 2012 р. між ТОВ «Агрома» та [PERSON] укладено договір про фінансову допомогу на зворотній основі, за умови якого товариством надано останньому грошові кошти у розмірі 5285000,00 грн. в продовж 2012-2013 року відповідачем повернуто грошові кошти на суму 2\~714 000,00 грн. У серпні 2014 року та у червні 2015 року позивачем поштою направлено відповідачу вимоги про повернення грошових коштів у розмірі 2\~571\~000, 00 грн. Однак обидві вимоги [PERSON] проігноровані, сума боргу не повернута. Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на підстави, зазначені в позові, прохав вимоги задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати за сплату судового збору. Представник відповідача в судове засідання зявився, прохав суд у задоволені позову відмовити, у звязку з недоведеністю позивачем підстав своїх вимог. Зазначив, що належним та допустимим доказом наявності самого зобовязання і боргу за невиконаним договором фінансової допомоги може слугувати лише сам договір про надання фінансової допомоги, але позивач такого договору суду не надав. За відсутністю визначених строків виконання грошового зобовязання є неможливим нарахування та відповідно стягнення інфляційних витрат та 3% річних за порушення строків виконання зобовязань на підставі ст. 625 ЦК України. Представник відповідача вважає, що скерована відповідачу 18.06.2015 року вимога про виплату грошових коштів не може вважатися встановленим строком виконання грошового зобовязання, оскільки строк виконання грошового зобовязання чи його відсутність має підтверджуватись лише самим договором фінансової допомоги. На думку представника відповідача, висновок судової економічної експертизи ХНІДІСЕ ім. засл. проф. [PERSON] № 585 від 29.03.2016 р. не може слугувати доказом наявності грошового боргу у відповідача перед позивачем. Представник відповідача, посилаючись на висновок експертного дослідження Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в Харківській області № 15 від 22.08.2016 р. та на аудиторський звіт аналізу висновку економічної експертизи № 585 від 29.03.2016 р., складений 20.06.2016 року аудитором [PERSON] аудиторської фірми ТОВ «Альянс-Аудит», вважає, що експерт, підтвердивши наявність документального підтвердження заборгованості відповідача, провів неповне дослідження, що призвело до необґрунтованого та необєктивного висновку судової експертизи у справі. Крім того, у звязку з тим, що дати операцій перевищують трьохрічний строк дати звернення до суду позивачем - 15 вересня 2015 року, представником відповідача подана заява про застосування позовної давність щодо вимог, обґрунтованих видатковими касовими ордерами: № 181 від 24.07.2012 р, № 182 від 26.07.2012 р., № 183 від 27.07.2012 р, № 188 від 02.08.2012 р., № 189 від 08.08.2012 р., № 190 від 10.08.2012 р., № 211 від 20.08.2012 р., № 212 від 21.08.2012 р., № 213 від 22.08.2012 р., № 235 від 01.09.2012 р., № 236 від 03.09.2012 р., № 237 від 04.09.2012 р, № 238 від 05.09.2012 р., № 239 від 07.09.2012р. Представник відповідача прохав суд стягнути з позивача на його користь судові витрати в сумі 18030 грн. 17 коп., які складаються із оплат: вартості аудиторського звіту від 20.06.2016р. - 1000,00 грн. та комісійного збору - 17,00 грн., аудиторського звіту від 15.08.2016 р. - 3000,00 грн. та комісійного збору- 36,00 грн., економічного дослідження НДІЕКЦ МВС- 2814,00 грн. та комісійного збору, судової - економічної експертизи ХНДІСЕ- 11088,00 грн. та комісійний збір. Суд, заслухавши пояснення відповідача, представників сторін, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, у період з 26.07.2012 року по 22.08.2013 рік ТОВ «Агрома» видало [PERSON] поворотну фінансову допомогу. Факт отримання поворотної фінансової допомоги не заперечується відповідачем та підтверджується видатковими касовими ордерами, касовими книгами за 2012- 2014 р., фінансовими звітами субєкта малого підприємств та зворотно-сальдовими відомостями ( том № 1 ас. 15-36, 89-107,129-165; том №2 а.с. 22- 290). Відповідно до ст. 13 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога сума коштів, що надійшла платнику податків за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсації у вигляді плати за користування такими коштами, та є обовязковою для повернення. За своєю цивільно-правовою природою поворотна фінансова допомога є позикою, тому правовідносини у справі регулюються ст. ст. 1045-1053 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей ( ч.2 ст. 1047 ЦК України). Як було зазначено вище, на підтвердження видачі [PERSON] поворотної фінансової допомоги позивач надав суду видаткові касові ордери, які у відповідності до Положення про ведення касових операцій в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004р. № 637 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 р. за № 40/10320, є первинними документами, на підставі яких здійснюється видача готівкових грошових коштів з каси підприємства. Згідно Положення про ведення касових операцій в Україні у реквізитах видаткового касового ордеру не зазначається строк повернення поворотної фінансової допомоги. Таким чином, матеріалами справи підтверджено існування між сторонами правовідносин безстрокової позики. Згідно наявних в матеріалах справи видаткових касових ордерів, касових книг за 2012- 2014 р., фінансових звітів субєкта малого підприємств та зворотно-сальдових відомостей ТОВ «Агрома» видало [PERSON] поворотну фінансову допомогу в сумі 5\~285\~000, 00 грн. Відповідач [PERSON] у період з 24 липня 2012 року по 28.05.2013 рік повернув ТОВ «Агрома» лише частину поворотної фінансової допомоги у розмірі 2 707 000,00 грн., що підтверджується прибутковими касовими ордерами, які у відповідності до Положення про ведення касових операцій в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004р. № 637 є первинними документами, що оформлюють надходження грошових коштів до каси підприємства, а також касовими книгами за 2012- 2014 р. та фінансовими звітами субєкта малого підприємства (том № 1 а.с. 37-70,\~108-126, 166-202; том №2: а.с. 22- 290). Отже, як стверджує позивач, у відповідача перед позивачем існує непогашена заборгованість у розмірі 2 571 000,00 грн. Відповідач наявність у нього заборгованості перед позивачем у сумі 2571000,00 грн. заперечує. За клопотанням представника відповідача по цивільній справі була призначена судова-економічна експертиза, проведення якої доручено експертам ХНДІСЕ м. Харкова ім. засл. проф. [PERSON], яких попереджено про кримінальну відповідальність за відмову від виконання службових обовязків при проведені експертизи та за завідомо неправдивий висновок відповідно до вимог ст.ст. 384, 385 КК України. Висновком судової економічної експертизи № 585, складеним 29.03.2016 р. судовим експертом ХНДІСЕ м. Харкова ім. засл. проф. [PERSON] [PERSON] підтверджено здійснення видаткових касових операцій у період з 24 липня 2012 року по 01 листопада 2015 рік між ТОВ «Агрома» та [PERSON] на загальну суму 5285 000,00 грн., здійснення прибуткових касових операцій у період з 24 липня 2012 року по 01 листопада 2015 рік між ТОВ «Агрома» та [PERSON] на загальну суму 2 707\~000, 00 грн. Крім того, за даними бухгалтерського обліку підтверджено документально заявлену у позовних вимогах ТОВ «Агрома» заборгованість [PERSON] у сумі 2571 000 грн. 00 коп. за період з 24 липня 2012 року по 01 листопада 2015 рік (т.1, а.с.323-328). Не погоджуючись з зазначеним висновком експерта, на підтвердження своїх заперечень, представником відповідача надано суду висновок експертного дослідження № 25, складений 22.08.2016 року спеціалістом Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в Харківській області [PERSON] На думку представника відповідача зазначений висновок експертного дослідження повністю спростовує висновок судової економічної експертизи №585, складений 29.03.2016 р. судовим експертом ХНДІСЕ м. Харкова ім. засл. проф. [PERSON] [PERSON] Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. \~ Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 59 ЦПК України). Суд не бере до уваги наданий представником відповідача висновок експертного дослідження Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в Харківській області № 25 від 22.08.2016 року, оскільки він був проведений на підстави заяви представника відповідача - адвоката [PERSON], а не на підставі ухвали суду, у звязку з чим спеціаліст не набула прав і обов'язків судового експерта та не попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, відповідно до вимог ст. ст. 384, 385 КК України. Також, вказане експертне дослідження здійснено спеціалістом на підставі лише того обєму документів, які надані адвокатом [PERSON]Л, що суттєво відрізняється від обєму документів, наданих на дослідження судовому експерту ХНДІСЕ м. Харкова ім. засл. проф. [PERSON], про що зазначено у самому висновку експертного дослідження № 15 від 22.08.2016 р. ( т.2 а.с.366-389). Крім того, заперечуючи проти висновку судової експертизи, представником відповідача був наданий аудиторський звіт аналізу висновку економічної експертизи № 585 від 29.03.2016 р. ХНДІСЕ м. Харкова ім. засл. проф. [PERSON], складений 20.06.2016 року аудитором [PERSON] аудиторської фірми ТОВ «Альянс-Аудит», зі змісту якого вбачається, що виконані процедури, не є аудиторською перевіркою, тому упевненість, яку виражає аудит має відповідний характер. Процедури були виконані з метою надання допомоги в оцінці достовірності визначення наявності і можливої величини заборгованості [PERSON] перед ТОВ « Агрома» у період з 24.07.2012 року по 01.11.2015р. Отже, аудиторський звіт носить інформативний характер та \~не має доказової переваги перед висновком судової експертизи, яка була призначена на підставі ухвали суду. У звязку з тим, що під час розгляду справи представник відповідача висловлював сумніви щодо обґрунтованості та обєктивності висновку судової економічної експертизи № 585, складений 29.03.2016 р. судовим експертом ХНДІСЕ м. Харкова ім. засл. проф. [PERSON] [PERSON], на виконання положень ч.4\~ст.10 ЦПК України, суд, сприяючи всебічному і повному з'ясовано обставин справи, неодноразово роз'яснював йому право заявити клопотання про призначення у справі повторної експертиза, проведення якої буде доручена іншому експертові, проте представник відповідача не скористався наданим йому процесуальним правом. За таких обставин, суд приймає до уваги висновок судової економічної експертизи № 585, складений 29.03.2016 р. судовим експертом ХНДІСЕ м. Харкова ім. засл. проф.. [PERSON] [PERSON] Суд не бере до уваги пояснення представника відповідача - [PERSON], яка була допитана у якості свідка щодо фальсифікації позивачем касової книги ТОВ «Агрома» за 2013 рік, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені в договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства , а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором та законом. Враховуючи зазначене, судом достовірно встановлено, що станом на 22.09.2016 рік у [PERSON] перед ТОВ «Агрома» існує заборгованість у сумі 2571 000 грн. 00 коп., у звязку з чим, позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу у розмірі 2571 000 грн. 00 коп., підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання, а також трьох відсотки річних від простроченої суми, суд зазначає наступне. Порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобовязання, настають наслідки, передбачені договором або законом( ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З аналізу вказаних статей вбачається, що доведенню підлягає строк з якого починається прострочення виконання грошового зобовязання. Як було встановлено вище, між позивачем та відповідачем існують правовідносини безстрокової позики, тому, у відповідності до ч. 2 ст. 1049 ЦК України, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це. Представник позивача посилається на те, що відповідачу було направлено вимоги про повернення боргу 26.08.2014 р. та 18.06.2015 р. у звязку з чим нарахування інфляційних та річних позивач здійснював за період з 01.09.2014р. по 01.08.2015р. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. На підставі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підтвердження направлення вимоги відповідачу у серпні 2014р. позивачем суду надано копію повідомлення про вручення поштового відправлення, яке вручено адресату 26.08.2014р. (т.1, а.с. 128) Однак, суд зазначає, що вказане повідомлення про вручення поштового відправлення не може вважатись належним доказом направлення відповідачу вимоги про повернення боргу, оскільки з нього не вбачається, що саме вимога про повернення грошових коштів була направлена відповідачу. Разом з цим, позивачем надано належні докази направлення відповідачу 18.06.2015р. вимоги про повернення суми боргу у розмірі 2571000,00 грн., що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком Укрпошти від 18.06.2015р. (т.1, а.с. 128) Отже, враховуючи приписи ч. 2 ст. 1049 ЦК України, з огляду на те, що вимога про повернення боргу позивачем направлена відповідачу 18.06.2015р. та на те, що позивач просив стягнути суми інфляційних витрат та річних, розрахованих станом на 01.08.2015р., прострочення виконання грошового зобовязання по поверненню позики у відповідача почалось з 19.07.2015р. і розрахунок інфляційних та річних слід здійснювати за період з 19.07.2015р. по 01.08.2015р., звертаючи увагу на неможливість виходу за межі заявлених позовних вимог. Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат, суд зазначає що згідно даних Мінфіну у період з 19.07.2015р. по 01.08.2015р. мали місце дефляційні процеси (відємний індекс інфляції), тобто інфляційні витрати відсутні. Таким чином, суд повністю відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення 1439 760 грн. інфляційних витрат. Що стосується позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних, то вони підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 2\~958,41 грн., нарахованих за період з 19.07.2015р. по 01.08.2015р. Щодо заяви представника відповідача про застосування позовної давності до вимог, обґрунтованих видатковими касовими ордерами: № 181 від 24.07.2012 р, № 182 від 26.07.2012 р., № 183 від 27.07.2012 р, № 188 від 02.08.2012 р., № 189 від 08.08.2012 р., № 190 від 10.08.2012 р., № 211 від 20.08.2012 р., № 212 від 21.08.2012 р., № 213 від 22.08.2012 р., № 235 від 01.09.2012 р., № 236 від 03.09.2012 р., № 237 від 04.09.2012 р, № 238 від 05.09.2012 р., № 239 від 07.09.2012р., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Строк повернення [PERSON] грошових коштів ТОВ «Агрома», визначений судом 18.07.2015 р. (із врахуванням спливу 30 днів з моменту предявлення [PERSON] вимоги про повернення позову 18.06.2015 р.). Враховуючи зазначене, те, що ТОВ « Агрома» звернулося до суду з позовом 23.09.2015 року, тобто в межах загального строку позовної давності, суд вважає за необхідне в задоволені заяви представника відповідача про застосування позовної давності відмовити. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача 2571000,00 грн. основного боргу та 2\~958,41 грн. трьох відсотків річних. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи приписи ст. 88 ЦПК України суд, вважає за необхідне розподілити судові витрати між сторонами наступним шляхом. Стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Агрома» судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (63,1 %) у розмірі 38629,88 грн. Стягнути з ТОВ «Агрома» на користь [PERSON] витрати за проведення судової економічної експертизи ХНДІСЕ м. Харкова ім. засл. проф. [PERSON] № 585 від 29.03.2016 р. пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (36,9%) у розмірі 4091,47 грн. Відмовити представнику відповідача у задоволені вимог щодо стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат за проведення : аудиторського звіту від 20.06.2016 р.-1000,00 грн. та комісійного збору 17,00 грн., аудиторського звіту від 15.08.2016 р.- 3000,00 грн. та комісійного збору -36,00 грн., економічного дослідження НДІЕКЦ МВС- 2814,00 грн. та комісійного збору 19,70 грн., оскільки зазначені витрати не відносяться до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, перечень яких, зазначений ч.3 ст. 79 ЦПК України.

Outcome: partial