Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Мєшнік К.І. у липні 2020 року звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 20.11.2017 року. Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язався виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 20000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка № [NUMBER] . За розрахунком позивача станом на 17.03.2020 відповідач має заборгованість у розмірі 81207,79 грн., яка складається з наступного: 47706,08 грн. - заборгованість за тілом кредита; 33501,71 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Ураховуючи, що відповідач, не виконуючи належним чином зобов`язання за договором, порушує його умови, представник позивача просить суд стягнути із відповідача заборгованості за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 20.11.2017 у розмірі 81207,79 грн. станом на 17.03.2020 року та стягнути судові витрати, понесені при подачі позову у розмірі 2102,00 грн. Ухвалою суду від 09.07.2020 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.33). Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час і місце судового розгляду (а.с.82), жодного разу в засідання не прибув, поважних причин неявки до суду 04.11.2020 не повідомив. [PERSON] відзив на позов не подав, 20.10.2020 року надіслав заяву про відкладення розгляду справи на інший день у зв`язку з тим, що він знаходиться на самоізоляції та повідомив, що під час телефонної розмови з представником відповідача станом на 19.10.2020 року складає 75769,87, а в позовній заяві просить стягнути заборгованість у сумі 81207,79 грн. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із таких мотивів. Судом установлено, що [PERSON] 20.11.2017 підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг у ПАТ «Універсал Банк» (а.с. 7). У вказаній Заяві зазначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. У тексті указаної заяви є посилання на те, що підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови. З довідки позивача судом установлено, що відповідачу [PERSON] був відкритий рахунок [NUMBER] і з терміном дії до квітня 2024 (а.с.75). За розрахунком позивача станом на 17.03.2020 відповідач має заборгованість 81207,79 грн., яка складається з наступного: 47706,08 грн. - заборгованість за тілом кредита; 33501,71 грн. - заборгованість за пенею та комісією (а.с.5-6). У зв`язку із розбіжностями стосовно сум, які сплачував [PERSON] , які відображені у первісному розрахунку заборгованості (а.с.5-6) та виписці про рух коштів по картковому рахунку [NUMBER] (а.с.71-74), про що викладено у листі суду адресованому позивачу від 21.10.2020 (а.с.79) позивач 04.11.2020 надіслав пояснення та уточнений розрахунок заборгованості з посиланням на помилковість відображення у первісному розрахунку сум поповнень за період з 24.02.2020 по 17.03.2020 по картці [NUMBER] , які здійснювались [PERSON] по іншій картці [NUMBER] . При цьому у новому уточненому розрахунку заборгованості сума спірного боргу, обчислена позивачем за тілом кредиту в сумі 47706,08 грн., пенею та комісією 33501,71 грн. не змінились, лише колонка «Сума погашення за наданим кредитом» не містить відповідних платежів відповідача з 24.02.2020, як це було відображено у первісному розрахунку (а.с. 103-105.) Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення з [PERSON] заборгованості, яка розрахована позивачем, суд виходить з такого. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди повинні оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів у їх співвідношенні. При цьому суд має з`ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом. За змістом Анкети-заяви від 20 листопада 2017 року вона разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг складають між сторонами договір про надання банківських послуг. Наданий позивачем витяг з Умов та правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» та Тарифів не містять ні прізвища, ім`я та по-батькові відповідача та його підпису, який є лише в Анкеті-заяві від 20 листопада 2017 року (а.с.8-22). Паспорт споживчого кредиту позивачем до суду не надано. Доказів накладення [PERSON] електронного цифрового підпису під відповідною редакцією з Умов обслуговування рахунків фізичних осіб та Тарифів позивачем не надано. Позивачу судом пропонувалось подати на виконання обов`язків, передбачених статтями 12, 81 ЦПК України всі підписані відповідачем договори, заяви (інші) документи за змістом яких сторонами було погоджено Умови кредитування (а.с.54). Проте, позивач до суду крім виписки про рух коштів по картці, не подав до суду інших заяв, довідок з підписом [PERSON] , які б містили обов`язок відповідача сплачувати відсотки, які нараховувались позивачем з 31.12.2017 по 30.06.2019, пеню та комісію, які нараховувались з 01.02.2019 позивачем до суду не надано. За таких обставин, надані позивачем Тарифи, Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичних осіб з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачем, та якщо ці умови прямо не передбачені в заяві-анкеті позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих умов та приєднання як другої сторони договору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також неустойку та розмір комісії. Відтак підстави для сплати відповідачем пені та комісії, які нараховані позивачем на підставі Тарифів, Умов обслуговування рахунків фізичних осіб, не узгоджених з відповідачем - відсутні. Таким чином, вимоги позивача про стягнення 33501,71 грн. заборгованості за пенею та комісією, є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання чи є підстави для стягнення з [PERSON] боргу за тілом кредиту, суд виходить з такого. Відповідачеві банком встановлено кредитний ліміт у розмірі 20000 грн., який [PERSON] з 23.11.2017 року почав використовувати та періодично повертав використані кошти, але станом на 18.10.2018 року він повністю використав кредитній ліміт, у зв`язку з чим почався утворюватися негативний баланс за кредитною карткою № [NUMBER] . Ураховуючи досліджену судом уточнену виписку про рух коштів установлено, що додатково після повного використання [PERSON] встановленого ліміту 20000 грн., 18.10.2018 року шляхом оформлення «Виплати у розстрочку» відповідач отримав кредит у розмірі 20648,00 грн. (щомісячно з 18.10.2018 по 18.07.2019 протягом 10 місяців з картки списувались по 1176,19 грн., тобто всього на 11761,9 грн., а 29.07.2019 банком було списано розстрочку на суму 8886,10 грн.). Таким чином, загальна сума використаних відповідачем коштів за кредитною карткою № [NUMBER] склала 40648 грн. (20000 грн. кредитного ліміту та 20648 грн. за послугою розстрочка). Разом з тим, відповідачем у період з 18.10.2018 по 16.04.2020 року було поповнено кредитну картку на загальну суму 6120 грн. (31.10.2018 - 200 грн., 30.11.2011 - 1050,00 грн., 29.12.2018 -1100,00 грн., 01.02.2019 - 1200,00 грн., 25.03.2019 - 1000,00 грн., 11.04.2019 - 1450,00 грн., 16.04.2019 - 120 грн.). Указані суми, сплачені [PERSON] позивачем безпідставно спрямовувались на погашення сум відсотків, які не передбачені умовами укладеного сторонами справи договору і які безпідставно не зараховувались у повному обсязі на оплату зобов`язань відповідача за тілом кредиту. З урахуванням сплачених [PERSON] сум коштів з 31.10.2018 по 16.04.2020 (6120 грн.) заборгованість за тілом кредиту становить 34528 грн. (40648 грн.- 6120 грн.). Отже, позов підлягає задоволенню в частині стягнення боргу за тілом кредиту визначеним судом в сумі 34528 грн., в іншій частині позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 34528 грн. грн., тобто на 42,52 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 893 грн. 77 коп. (2102,00 грн.* 42,52 %) судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial