Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області в особі виконавчого комітету про визнання права власності на майно в порядку спадкування,після смерті батька позивача - [PERSON], мотивуючи наступним. [INFO] помер [PERSON], який доводився позивачу батьком. Відповідно до вимог чинного законодавства позивач прийняв спадщину подавши у шестимісячний строк від часу відкриття спадщини в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Позивач звернувся до приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рудого Михайла Євгеншовича для отримання свідоцтва про право на спадщину. Проте у нього, після смерті батька, відсутній правовстановлюючий документ на зазначений житловий будинок і місцезнаходження його йому невідоме. У зв'язку з чим приватний нотаріус, відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене нерухоме майно і запропонував звернутися до суду для вирішення цього питання. Відповідно до довідки, наданої Виконавчим комітетом Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області за вих. № 02-09/1448-ВС від.05.09.2017 року, згідно з записами книг погосподарського обліку, головою господарчого двору та власником домоволодіння, розташованого за адресою [ADDRESS] являвся [PERSON], який помер [INFO]. Присадибна земельна ділянка за зазначеною адресою знаходилась у нього в користуванні. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, при цьому зазначив, що підтримують позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, але подав до суду також заяву про розгляд справи за їх відсутності, при цьому в заяві зазначено, що проти даного позову заперечень не має. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] дійсно помер [PERSON], який доводився позивачу батьком, що підтверджуються копіями документів: свідоцтва про смерть [NUMBER], свідоцтва про народження позивача [NUMBER]. З матеріалів справи суд вбачає, що після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Після смерті батька позивача, з'ясовано, що у позивача відсутній правовстановлюючий документ на зазначений житловий будинок і місцезнаходження його йому невідоме. Як вбачається з письмової відповіді приватного нотаріуса від 04.09.2017 р. № Д-10/02-17, останній йому відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене нерухоме майно з вищевикладених обставин. З повідомлення приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рудого М.Є. від 20.09.2017 р. за вих. № 1266/02-14 та з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 49162866 від 20.09.2017 р., вбачається, що після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа № 25/2017, копію якої направлено на адресу суду і знаходиться в матеріалах справи. З копії спадкової справи суд вбачає, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] звертався лише син [PERSON], який є позивачем у даній справі. При цьому з даної спадкової справи також вбачається, що донька померлого [PERSON] зверталася до приватного нотаріуса із заявою від 23.02.2017 р. про відмову від належної їй частки спадкового майна, яке залишилось після смерті її батька, що передбачено ч.1 ст. 1273 ЦК України. Згідно з записами книг погосподарського обліку, головою господарчого двору та власником домоволодіння, розташованого за адресою [ADDRESS] являвся [PERSON], який помер [INFO], присадибна земельна ділянка за зазначеною адресою знаходилась у нього в користуванні, що підтверджується довідкою, наданою Виконавчим комітетом Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області за вих. № 02-09/1448-ВС від.05.09.2017 року. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за вихідним № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Із технічного паспорту на будинок, виготовленого ТОВ «Томаківське БТІ» станом на 11 вересня 2017 року, вбачається, що батько позивача, згідно експлікації до плану будинку, фактично являвся власником житлового будинку загальною площею 63,60 кв. м.; житловою площею 28,80 кв. м. та господарськими будівлями. Будинок та інші господарські будівлі 1954 та 1981 років побудови, не є аварійними та придатні до користування. Згідно з висновком ТОВ «Грандторгстрой» дійсна вартість житлового будинку з господарськими будівлями станом на 09.11.2016 року складає 43 121,00 гривень. Відповідно до вимог глави 10 пункту 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначене нерухоме майно, так як відсутні правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Викладені обставини та письмові докази свідчать про те, що спадкодавець [PERSON] дійсно являвся власником спірного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що не суперечило та не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб, а після його смерті, позивач має право на отримання спадщини за законом навіть при тих обставинах, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу на домоволодіння і місцезнаходження його йому не відоме. Виходячи із наведеного, враховуючи ту обставину, що ніхто, крім позивача, із спадкоємців померлого не претендує на спадщину після його смерті, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позивач не просить відшкодувати йому судові витрати, тому суд вважає можливим звільнити відповідача від відшкодування витрат та залишити сплачений судовий збір на користь держави, за письмовим клопотанням представника позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved