Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Представник позивача 14.02.2017 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою та в обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 10.12.2013 між сторонами укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до умов банк надав відповідачу кредит у розмірі 8940,13 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, в обмін на зобов'язання відповідача погашати кредит шляхом надання банку щомісячних платежів, починаючи з 1 по 25 число кожного місяця. Своїм підписом відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та Банком Кредитний договір. При укладенні зазначеного Кредитного договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою дано визначення договору приєднання. У порушення умов вищевказаного кредитного договору та ст. ст. 526, 530 ЦК України, відповідач покладених на неї зобов'язань по погашенню кредиту належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 07.12.2016 утворилася заборгованість у розмірі 16070,22 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом - 5664,76 грн. - заборгованості по процентам за користуванням кредитом - 2279,25 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом- 5199,75 грн. - штрафу відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди - 2926,46 грн. Дану заборгованість представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача, а також судові витрати у сумі 1600,00 грн. Представник позивача правом на участь у судовому засіданні не скористався, в прохальній частині позовної заяви просив справу розглядати за відсутності представника банку, а у разі неявки відповідача, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку (а.с.4). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилася, повідомлена належним чином, про що засвідчує її підпис у повідомленні про отримання поштового відправлення (а.с.55-57), причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За викладених обставин суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів згідно ст.224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних законних підстав. Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти відповідно до ст. 1048 цього ж Кодексу. За ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч. 1ст. 611 ЦК України). Згідно з ст. 549 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, він повинен передати кредиторові неустойку (штраф, пеню), під якою розуміється грошова сума або інше майно. Судом встановлено, що з метою створення сприятливих умов для виконання Позичальником - [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, укладеним 12.07.2006 між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також приєднання до Умов і Правил надання продукту кредитних карт, між сторонами укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 10.12.2013 (далі, - Генеральна угода) (а.с.10). Своїм підписом у Генеральній угоді [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що дана Угода разом із запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами і Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір. При укладанні даного договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 1.5. Генеральної угоди підписання даної Угоди не є рішенням банку про анулювання заборгованості позичальника. За змістом пп. 1.1.1 зазначеної Угоди сторони дійшли згоди щодо зменшення розміру заборгованості, виниклої у [PERSON] в період з дати надання кредиту, а саме: процентів - на 2395,24 грн., штраф на 531,22 грн. Відповідно до п.2.1. Генеральної угоди позивач надав відповідачу кредит на споживчі цілі в сумі 8940,13 грн. на строк 24 місяці, з 10.12.2013 по 31.12.2015, шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, в обмін на зобов'язання відповідача повернути кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % на місяць (18,0 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом в зазначені в Заяві, Умовах і Правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає Банку щомісячний платіж в сумі 447,36 грн. для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентів та інших витрат, передбачених Умовами і Правилами. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 31.12.2015. Відповідно до підпункту 2.2. пункту 2 Генеральної угоди при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в Генеральній угоді більш ніж на 31 день, вона має сплатити банку штраф у розмірі 2926,46 грн. У порушення умов спірної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконала. Як слідує з наданого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунку заборгованості (а.с.7), станом на 07.12.2016 банком нараховано заборгованість у загальному розмірі 16070,22 грн., що включає в себе: - заборгованість за кредитом - 5664,76 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом - 2279,25 грн. - заборгованість за комісією - 5199,75 грн. - штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди - 2926,46 грн. Однак, проаналізувавши наявні у справі докази, умови спірного кредитного договору, суд вважає, що включення позивачем до розрахунку заборгованості такого платежу як заборгованість по «комісії» у сумі 5199,75 грн. не ґрунтується на умовах спірного кредитного договору та вимогах Закону, у зв'язку з чим, вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 509 ЦК України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України). Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 14 ЦК України, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Системний аналіз наведених вище норм Закону, приводить суд до переконання, що при здійсненні будь-яких кредитних нарахувань, включених до кредитної заборгованості, банк повинен суворо дотримуватися умов, встановлених договором, у тому числі і в частині формулювання назв таких нарахувань, що забезпечило б прозорість і однозначність вимог банку. Але матеріали справи свідчать про існування неузгодженості між умовами спірного кредитного договору та пред'явленими позивачем вимогами. Так, умовами спірної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 10.12.2013 та Умовами та Правилами надання банківських послуг не передбачений такий платіж як «комісія», не визначено ставки за якими вона нараховується, тобто фактично комісія відсутня, що спростовує правомірність вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості саме за комісією у сумі 5199,75 грн. (а.с. 10, 11-34). Судом взято до уваги те, що окремим щомісячним платежем, обов'язок по сплаті якого покладений на відповідача за договором, виступає «пеня», яку позивач не просить стягнути з відповідача на користь позивача, будь-яких застережень стосовно тотожності даного платежу з «комісією», про яку представник позивача зазначає у своєму позові та розрахунку заборгованості та в своїй заяві (а.с.7,8,9,10) не надає, а суд з власної ініціативи позбавлений можливості вирішувати незаявлену позивачем вимогу, зважаючи на положення ч.1 ст.11 ЦПК України та п. 3 постанови Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14, в силу чого можливість задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача винагороди за надання фінансового інструменту - виключається. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14). Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем допущено порушення умов Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 10.12.2013, у зв'язку з чим, із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню заборгованість за вищевказаною Угодою, станом на 07.12.2016 у розмірі 10870,47 грн., що включає в себе: заборгованість за кредитом - 5664,76, грн., заборгованість по процентам за користуванням кредитом - 2279,25 грн. та штраф - 2926,46 грн. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що позивачу частково задоволено позовні вимоги у розмірі 10870,46 грн., замість 16070,22 грн., що становить 67,64 % заявлених вимог (10870.46 грн. х 100% / 16070,22 грн. = 67,64 %), тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 1082,24 грн. (1600,00 грн. х 67,64 % / 100% = 1082,24 грн.).

Outcome: partial