Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 07 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500377133, згідно з яким відповідачу надано кредит у розмірі 20000 грн., з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 0,01 % річних, з кінцевою датою повернення 09 листопада 2015 року. 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» був укладений договір факторингу, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 500318350 від 07 листопада 2012 року, що був укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 500318350 від 07 листопада 2012 року, що був укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло прав кредитора за договором, укладеним з [PERSON] . Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконувала. Сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 45110,38 грн. Посилаючись на ті обставини, що заборгованість до даного часу відповідачем не погашена, представник позивача просив в судовому порядку стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором, а також понесені позивачем судові витрати. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 11 січня 2018 року відкрито провадження у справі. Відповідач відзиву на позов не подала. В судове засідання представник позивача не з`явився, в надісланій до суду заяві просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялась за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не відомі. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явилася до суду, причин неявки в судове засідання не повідомила, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надала, враховуючи правила ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Відповідно до правил ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов належить задовольнити. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. На підставі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що 07 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500318350, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 20000 грн., а відповідач зобов`язалася використати його за цільовим призначенням, а також сплатити проценти, виходячи зі ставки 0,01 % річних, з кінцевою датою повернення 09 листопада 2015 року. Датою видачі кредиту є день списання коштів з позичкового рахунку банку з метою їх подальшого зарахування на рахунки вказані в договорі. Вказані положення передбачені п. п. 2.1 - 2.4.1 договору. Порядок повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та інших платежів за договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах визначених договором та відповідно до графіку платежів, який є додатком до договору. Вказане положення передбачене п. п. 2.6. договору. Банк виконав взяті на себе зобов`язання за договорами, надавши відповідачу кредити. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Правові наслідки порушення зобов`язання передбачені статтею 611 ЦК України, згідно якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077 ч. 1 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1078 ч. 1 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» був укладений договір факторингу, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 500318350 від 07 листопада 2012 року, що був укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 500318350 від 07 листопада 2012 року, що був укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло прав кредитора за договором, укладеним з [PERSON] Про відступлення права вимоги за кредитними договорами відповідач у встановленому законом порядку була повідомлена. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Сума заборгованості за кредитним договором № 500318350 від 07 листопада 2012 року на час укладення договору факторингу з врахуванням основного боргу та інших нарахувань склала 45110,38 грн. Вказана обставина підтверджена витягом з додатку № 1-1 до договору факторингу № 2016-1 ДМГ/ЄАПБ з реєстру боржників від 10 жовтня 2016 року. Таким чином, відповідач допустила неналежне виконання умов, визначених змістом зобов`язання. При укладанні договорів відповідач отримала повну інформацію щодо умов надання кредитів, своїм підписом підтвердила факт надання їй такої інформації та допустила неналежне виконання умов, визначених змістом зобов`язання. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідач у судове засідання не з`явилася, заперечень на позов та доказів, що спростовують зазначені у позовній заяві обставини, не подала. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» ґрунтуються на законі, підтверджені матеріалами справи і підлягають задоволенню. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 1600 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 512, 514, 516, 525 - 527, 530, 610 - 612, 1054, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: approved