Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Представник МБСБУ - Капля Ю.С. в серпні 2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшк одування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позову зазначив, що 17.12.2018 року, в м. Києві на вул. Зодчих, 72 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] та автомобілем марки «Нісан», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок зазначеного ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 11.07.2019 року провадження у справі відносно [PERSON] було закрито в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Зазначив, що з вказаної постанови вбачається, що раптово втратив свідомість. Крім того, вказав, що хоч і досліджений в судовому засіданні висновок комісійної судово-медичної експертизи № 39 від 05.06.2019 року не дає однозначної відповіді коли саме виник хворобливий стан у [PERSON] , в умовах дорожньо-транспортної пригоди, чи коли закінчився, однак вказує, що потьмарення свідомості та раптовий короткочасний сон у [PERSON] могли мати місце при ДТП. Станом на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, потерпіла особа звернулась до позивача з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до звіту № 1532 від 26.12.2018 року про оцінку вартості відновлювального ремонту, спричиненого автомобілю потерпілої особи, ринкова вартість автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] становить 147042,13 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] на момент настання страхового випадку становить 269036,52 грн. Зазначив, що відповідно до розрахунку розмір регламентної виплати становить 85042,13 грн., із розрахунку ( 269036,52 грн. вартість відновлювального ремонту - 147042,13 грн. ринкова вартість транспортного засобу). Відповідно до звіту № 61/01/19 виконаного оцінювачем [PERSON] від 21.01.2019 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Нісан», д.н.з. [NUMBER] , з урахування зносу становить 320064,77 грн., ліміт відповідальності становить 100000,00 грн., вартість послуг аварійного комісара 900,00 грн. Водій пошкодженого транспортного засобу «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] та автомобіля «Нісан», д.н.з. [NUMBER] звернулись до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. МТСБУ було проведено виплату страхового відшкодування в розмірі 85042,13 грн. власнику пошкодженого автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] та 100000,00 грн. власнику пошкодженого автомобіля «Нісан», д.н.з. [NUMBER] , які позивач в порядку регресу просить стягнути з відповідача а також витрати понесені позивачем у вигляді оплати послуг аварійного комісара в розмірі 1824,00 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.11.2020 року провадження у справі відкрито та розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні з викликом сторін. Відповідач у встановлений судом строк не подав відзиву на позов, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.12.2018 року, в м. Києві на вул. Зодчих, 72 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] та автомобілем марки «Нісан», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок зазначеного ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 11.07.2019 року провадження у справі відносно [PERSON] було закрито в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с. 7-9). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] був фізично знищений, внаслідок чого його власнику завдано матеріальних збитків. Станом на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 19.12.2018 року відповідно до положень ст. 33 ЗУ «Про «ОСЦПВ», потерпілий [PERSON] подав позивачу повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 42). Відповідно до Звіту № 1534 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспорту, складеного ФОП « [PERSON] ». вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] становить 269036,52 грн., ринкова вартість автомобіля становить 147042,13 грн., вартість автомобіля в пошкодженому стані становить 62000,00 грн. (а.с. 47-52). Як вбачається з матеріалів справи розмір регламентної виплати становить 85042,13 грн., який було виплачено власнику автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] 17.02.2020 року згідно платіжного доручення № 990021 від 17.02.2020 року (а.с. 73). Крім того, в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Нісан», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] отримав механічні пошкодження та його власнику було завдано матеріальних збитків. 18.12.2018 року відповідно до положень ст. 33 ЗУ «Про «ОСЦПВ», потерпілий [PERSON] подав позивачу повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.11). Відповідно до Звіту № 61/01/19 від 21.01.2019 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспорту, складеного ФОП « [PERSON] ». вартість відновлювального ремонту автомобіля «Нісан», д.н.з. [NUMBER] становить 320064,77 грн. (а.с. 16-19). Як вбачається з матеріалів справи розмір регламентної виплати, який було виплачено власнику автомобіля «Нісан», д.н.з. [NUMBER] становить 100000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1475912 від 04.03.2020 року (а.с. 41). Відповідно до ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Відповідно до пп. а) п. 41.1. ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок кошті в фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Так, згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. При цьому, пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено судам, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Це означає, що у справах, що стосуються відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (внаслідок ДТП), обов`язок відшкодування шкоди виникає за наявності наступних умов: 1) дії завдавача шкоди були неправомірними; 2) між діями завдавача шкоди та шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення. П. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» також визначено, що «відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне порушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода, та чи сталася вона з вини відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). В ч. 2 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено судам, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. Разом із тим, за положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, положення ст. 1187 ЦК України регулюють правовідносини зі спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки іншій особи, і у цьому випадку особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності у випадках визначених зазначеною нормою. На відміну від зазначених положень, ст. 1188 ЦК України регулює правовідносини щодо шкоди спричиненої взаємодією декілька джерел підвищеної небезпеки та спричинення шкоди кожному з них і при цьому враховують дії кожного володільця джерела підвищеної небезпеки, зокрема, порушення ним Правил дорожнього руху, наявність причинного зв`язку не тільки з дорожньо-транспортною пригодою, а і її наслідками. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у і тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1: частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 зазначеної постанови пленуму, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Зобов`язання із заподіяння шкоди (деліктні зобов`язання) це зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав абсолютного характеру і мета яких забезпечити поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, відповідальної за шкоду. Законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. За змістом статті 6 цього Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування можуть розглядатись наявні перешкоди страховику переконатись, що подія є страховим випадком. Згідно зі статтею 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 32.1 статті 32 Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Враховуючи те, що постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 11.07.2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, то суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. Оскільки в позові відмовлено повністю, відповідно ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed