Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Представник ПАТ\~КБ «ЄВРОБАНК»\~звернувся до\~суду із\~позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 11 серпня 2011 року між ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» та [PERSON] був укладений договір кредиту № Н-31, згідно якого [PERSON] отримала кредит в іноземній валюті в розмірі 46 000 дол. США 00 центів та зобовязалася повернути отриману суму кредиту до 10 серпня 2012 року, а також сплачувати за користування кредитними коштами відсотки у розмірі 24 % річних. Сплата нарахованих відсотків здійснюється не пізніше 10 числа місяця наступного за звітнім, починаючи з 01.09.2011 року. Зазначив, що у відповідності до п. 4.1 договору кредиту у випадку прострочення відповідачем строків сплати відсотків, визначених п. 2.4 Договору кредиту, а також прострочення строків повернення кредитних коштів, визначених п.п. 1.1, 2.6.3, 3.2.3, 4.3, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 1 відсотка від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період. Згідно п. 4.2 договору кредиту у випадку порушення відповідачем вимог п. 1.3, п.п. 3.3.2-3.3.10 договору кредиту, відповідач зобовязаний сплатити позивачу штраф у розмірі 1 відсоток від суми кредиту, визначеного п. 1.1, за кожний випадок. За період з 01.08.2014 року по 20.07.2017 року заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 1\~669\~394, 44 гривень, яка складається із заборгованості: по нарахованим процентам у розмірі 582 долари США 67 центів, що є еквівалентом 15\~116, 87 грн., за курсом НБУ на дату розрахунку, за простроченими процентами у розмірі 33\~580 доларів США 00 центів, що є еквівалентом 871\~203, 85 грн., за курсом НБУ на дату розрахунку; пені за несвоєчасне погашення процентів з 20.07.2016 року по 19.07.2017 року у розмірі 771\~139, 42 грн., за курсом НБУ на дату розрахунку; штраф за порушення умов визначених п. 4.2 договору у розмірі 460 доларів США 00 центів, що еквівалентом 11\~934, 30 грн., за курсом НБУ на дату розрахунку. На день розрахунку по курсу НБУ 1,00 долар США склав 25, 944129 грн. Пояснив, що відповідальність відповідачів є солідарною, оскільки з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед позивачем за договором кредиту, між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки № Н-310/П-1 від 11 серпня 2011 року, згідно умов якого, останній зобовязався нести відповідальність за виконання [PERSON] умов договору кредиту. Станом на момент подання позову відповідачі свої зобовязання за укладеними договорами щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті відсотків користування ним не виконують. А тому представник позивача звернувся до суду та просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за договором кредиту № Н-310 від 11.08.2011 року в розмірі 1\~669\~394, 44 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 25\~040, 00 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав до суду заяву в якій розгляд справи просив проводити за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Зазначив, що твердження відповідача про пропуск позивачем терміну позовної давності для стягнення відсотків є безпідставними, оскільки відповідно до умов кредитного договору повернення відсотків визначено періодичними щомісячними платежами, термін позовної давності обчислюється з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. А пеня нарахована за один рік, тобто в межах скороченого терміну позовної давності. Щодо тверджень відповідача про закінчення строку, установленого договором поруки, тобто шести місяців, зазначив, що це суперечить закону та не відповідає матеріалам справи. Строк виконання основного зобовязання настав 10.08.2012 року, а позивач звернувся до боржника та поручителя до суду 30.05.2012 року, позовні вимоги судом було задоволено. Таким, чином строк для звернення до суду до поручителя на момент подання позову закінчився. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні оскільки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України порука є припиненою. Також заявив клопотання про застосування наслідків пропуску строків звернення до суду, оскільки позиція позивача в частині стягнення процентів в межах позовної давності не вірна, так як позовна давність сплила на все кредитне зобовязання, а відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. Вивчивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що 11 серпня 2011 року між ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» та [PERSON] був укладений договір кредиту № Н-31, згідно якого [PERSON] отримала кредит в іноземній валюті в розмірі 46 000 дол. США 00 центів та зобовязалася повернути отриману суму кредиту до 10 серпня 2012 року, а також сплачувати за користування кредитними коштами відсотки у розмірі 24 % річних (а.с. 5-7). З метою забезпечення виконання зобовязань [PERSON] перед банком, 11.08.2011 року між ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» та [PERSON] було укладено договір поруки № Н-310/П-1, згідно умов якого останній зобовязався перед банком відповідати за виконання [PERSON] кредитних зобовязань відповідно до кредитного договору № Н-310 (а.с. 9-10). В звязку з тим, що відповідачі неналежно виконували умови договорів, позивач 23 травня 2012 року надіслав відповідачам вимоги про дострокове повернення кредиту, сплату процентів, пені та штрафних санкцій протягом семи днів з моменту отримання цієї вимоги (а.с. 171-172) та вимоги про виселення (а.с. 173-174). \~ \~ \~ \~Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17.09.2012 року позов ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» до [PERSON], [PERSON], третя особа КПЖ і КГ Вишгородської міської ради про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення було частково задоволено. В рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності [PERSON] для задоволення вимог ПАТ КБ «Євробанк», що виникли на підставі Договору кредиту № Н-310 від 11 серпня 2011 року у розмірі 442 045 грн. 68 коп., встановити спосіб реалізації зазначеної квартири шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» і з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку». Встановлено початкову ціну на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] на підставі висновку субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання, залученого в межах процедури виконавчого провадження згідно Закону України «Про виконавче провадження». Стягнуто з [PERSON] судовий збір у розмірі 3 219 грн. 00 коп. на користь ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» (а.с. 58-62). Рішенням Апеляційного суду Київської області від 30.05.2013 року зазначене рішення було змінено. Доповнено резолютивну частину рішення після словосполучення 442 045 грн. 68 коп. (чотириста сопок дві тисячі сорок пять гривень 68 копійок) та перед словосполученням встановити спосіб текстом наступного змісту « яка складається з: 367\~609 грн., що становить 46\~000 доларів США, - заборгованість за кредитом 5\~146, 53 грн., що становить 644 доларів США, заборгованість за поточними відсотками 50\~602, 18 грн., що становить 6\~332 доларів США, - заборгованість за простроченими відсотками 120, 86 грн., - пеня за несвоєчасне погашення відсотків 3\~676, 09 грн., що становить 460 доларів США нарахований штраф за порушення умов договору (а.с. 63-64). Аналізуючи викладене, судом зазначається проте, що, позивач в звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, змінив строк виконання зобовязання за кредитним договором з 10 серпня 2012 року на травень 2012 року та мав право звернутися до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості. Таким правом позивач скористався і його позовні вимоги були частково задоволені рішенням суду від 17.09.2012 року. Після зміни строку виконання зобовязання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою від 23 травня 2012 року позичальник був зобовязаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної у вимозі дати й усі наступні щомісячні платежі за графіком після письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості не підлягали виконанню. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 року (№ 61-2404св 18). Відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором) предявити вимоги до поручителя. Таким чином, після направлення відповідачам письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено. З моменту ухвалення вказаного рішення, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобовязань відповідачів, правовідносини сторін перейшли в іншу площину виконання судового рішення. Ці правовідносини врегульовані спеціальним Законом України «Про виконавче провадження». Крім того, згідно положень абзацу 2 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07.02.2014), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, і не надає права на нарахування і отримання відсотків за Кредитним договором (нарахування і отримання яких можливо лише у разі стягнення коштів за виконавчим написом нотаріуса, згідно положень абзацу 3 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5). За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими що не підлягають до задоволення. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed