Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Представник відповідача - Новосільської сільради Ренійського району позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO]; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO]; копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.04.2004р.; копія рішення Новосільської сільради від 29.02.2000р. № 90 про передачу безоплатно земельної ділянки для житлового будівництва; копії експлікації на генерального плану житлового будинку; копія заповіту [PERSON] від 30.09.1999р., оформленого на ім'я [PERSON]; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS]; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.03.2014р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] За життя [PERSON] належали: житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS]; право на земельну частку (пай) у КСП «Новосільське» та грошові вклади у банківській установі. Факт належності житлового будинку [PERSON] підтверджується рішенням Новосільської сільради від 29.02.2000р. № 90 про передачу йому безоплатно земельної ділянки для житлового будівництва. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, [INFO] - помер. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини ні позивачка (як донька померлого), ні [PERSON] (як дружина померлого) не звернулися до нотаріальної контори із заявою про її прийняття, однак, [PERSON] понесла витрати на поховання, виконання поминальних обрядів, успадкувала речі побуту, що залишилися від чоловіка та продовжила мешкати у спадковому будинку, згодом робила поточні ремонти у житлі. Таким чином, [PERSON] фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлого чоловіка, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, а інший спадкоємець (донька померлого) на неї не претендувала і спадщину не прийняла. За юридичним оформленням прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] не зверталася. [INFO] [PERSON] померла. На випадок смерті вона розпорядилася належним їй майном, 30.09.1999р. залишила заповіт на ім'я позивачки. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. За результатами звернення нотаріусом було заведено спадкову справу та 01.04.2004р. видано на її ім'я свідоцтво про право на спадщину за заповітом стосовно спадкування прав на земельну частку (пай), що належали [PERSON] та [PERSON] та грошові вклади. Оформлення прийняття спадщини позивачкою стосовно житлового будинку, що [PERSON] фактично прийняла після смерті [PERSON], але юридично не оформила, є неможливим у зв'язку із відсутністю належної реєстрації нерухомості у Державному реєстрі прав власності. Незважаючи на це, позивачка прийняла спадщину за заповітом, своєчасно звернулася за її прийняттям до нотаріуса, але оформлення спадщини є неможливим за відсутністю належних правовстановлюючих документів на нерухомість, тому питання про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування повинно вирішуватися у судовому порядку. По теперішній час позивачка мешкає у спадковому будинку, доглядає за ним, сплачує комунальні послуги. Таким чином, позивачка прийняла спадщину за заповітом в порядку п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., що залишилася після померлої матері і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] та [PERSON] померли у [INFO] та [INFO] відповідно (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого. За ст. 534 ЦК Української РСР 1963р. кожний громадянин може залишити за заповітом все своє майно або його частину одній або декільком особам, які як входять, так і не входять у коло спадкоємців за законом, а також державі і т.д. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п.п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, причому ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, матір позивачки прийняла спадщину за законом після смерті свого чоловіка в порядку п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. Позивачка після смерті матері прийняла спадщину за заповітом в порядку п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., вона у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, але лише на частину спадкового майна. Стосовно житлового будинку, що належав [PERSON] та не був юридично оформлений в порядку спадкування на ім'я [PERSON], видати позивачці свідоцтво про право на спадщину за заповітом неможливо, оскільки нерухоме майно не було зареєстроване у передбаченому законом порядку. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку [PERSON] прийняла спадщину на житловий будинок після смерті чоловіка, а позивачка прийняла спадщину за заповітом після смерті матері, воля позивачки була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви нотаріусу та щодо фактичного управління та володіння спадковим майном (догляд за будинком та мешкання в ньому, сплата витрат по його утриманню, зберігання відповідних документів на майно та ін.). Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає, що позивачка є суб'єктом набуття права власності на спірний житловий будинок з підстав прийняття спадщини за заповітом після смерті матері, однак, за незалежними від неї причинами вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на спадщину, у звязку із чим була вимушена звернутися за захистом прав та інтересів до суду. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved