Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 06.06.2008 року було укладено кредитний договір №ODIVGA0000000015, відповідно до якого позивачем надано [PERSON] кредит у розмірі 14463,00 доларів США на термін до 06.06.2018 року. Відповідач [PERSON] прийняті на себе за договором кредиту зобов`язання щодо своєчасного його погашення не виконувала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість станом на 15.07.2020 року у розмірі 96000,24 доларів США, яка складається з наступного: 10255,35 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 9849,14 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2611,02 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 73284,73 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором було укладено договір поруки з поручителем [PERSON] . Представник позивача зазначив, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, на підставі чого просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість у розмірі 22715,51 доларів США, що складається з 10255,35 заборгованість за кредитом, 9849,14 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2611,02 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, що за курсом 27,14 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.07.2020 року складає 616498,94 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте в позовній заяві зазначив про розгляд справи у його відсутність, на задоволені позову наполягав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, просила провадження по справі закрити, оскільки 25.02.2014 року суддею Іванівського районного суду Одеської області було винесено рішення по справі №499/939/13. Суд ухвалив позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про звернення стягнення задовольнити. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ОDIVGА0000000015 від 06.06.2008 року, в розмірі 29781.66 [Долар США] що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06.06.2013 року складає 237955.49 грн., - звернути стягнення на квартиру загальною площею 36.10 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № ОDIVGА0000000015 від 06.06.2008 р.) ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та інших осіб , які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири. Стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк судові витрати в розмірі 114 гривень 70 копійок та 2379,55 гривень понесені позивачем при звернені до суду з даним позовом. У зв`язку з чим на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України просила провадження по справі закрити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення судової повістки, заяв та клопотань не надав, відзиву не надіслав, про причини неявки не повідомив. Представник позивача надав відповідь на відзив (пояснення) відповідача [PERSON] , відповідно до якого на позовних вимогах наполягав, зазначив, що дійсно рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 25.02.2014 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки за вказаним кредитним договором, предмет іпотеки було реалізовано та кошти від реалізації направлено на погашення заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості, однак дана обставина не призвела до повного виконання зобов`язання, воно не припинилося, також відзначив, що предмети вказаних позовів є різними, а отже положення п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України в даному випадку не підлягають застосуванню. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. У зв`язку з посиланням відповідача [PERSON] на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 25.02.2014 року, судом було витребувано з архіву суду для дослідження справу №499/939/13-ц по якій було ухвалене вказане рішення. Заочним рішення Іванівського районного суду Одеської області від 25.02.2014 року, ухвалене за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про звернення стягнення, позовну заяву було задоволено в повному обсязі, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором №№ODIVGA0000000015 від 06.06.2008 року. Рішення набрало законної сили 20.10.2014 року. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Заочним рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 25.02.2014 року. Яке набрало законної сили 20.10.2014 року встановлено, що відповідно до укладеного договору № ОDIVGА0000000015 від 06.06.2008 року [PERSON] 06.06.2008 року отримала від позивача кредит у розмірі 14463,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.06.2018 року. У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] - відповідач по справі 06.06.2008 року уклали договір іпотеки №ОDIVGА0000000015. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 36.10 м2, житловою площею 18.30 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Майно належало відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 87 372 грн. 00 коп. Даним рішенням було в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ОDIVGА0000000015 від 06.06.2008 року, в розмірі 29781.66 доларів США, що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06.06.2013 року складає 237955.49 грн., звернуто стягнення на квартиру загальною площею 36.10 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № ОDIVGА0000000015 від 06.06.2008 р.) ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК ПРИВАТБАНК (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ ПРИВАТБАНК всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та інших осіб , які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири. У судовому засіданні також встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки від 06.06.2008 року №ОDIVGА0000000015, відповідно до п.2 якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаю сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно п.16 договору поруки, предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №ОDIVGА0000000015 від 06.06.2008 року, згідно якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 14463,00 доларів США. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за договором №ОDIVGА0000000015 від 06.06.2008 року, у зв`язку з невиконанням зобов`язання у [PERSON] утворилася заборгованість станом на 15.07.2020 року у розмірі 96000,24 доларів США, яка складається з наступного: 10255,35 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 9849,14 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2611,02 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 73284,73 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, що підтверджено розрахунком заборгованості, відповідачами не спростовано та не оспорювалося. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачами по справі суду не представлено. Відповідно до умов Договору поруки, а саме п.5, Позивачем було направлено на адресу Відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за Договором №ОDIVGА0000000015. Згідно з п.6 Договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред`явлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобов`язання, залишена без задоволення, що підтверджується розрахунком заборгованості, відповідачами не оспорювалася. Статтею 1054\~Цивільного Кодексу\~України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 Цивільного кодексу України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст.\~612\~цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачкою по справі суду не представлено. За приписами ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст.\~530\~ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно ч. 2 ст.\~1050\~Цивільного кодексу\~України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Позивач скористався своїм правом на дострокове погашення кредиту в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України, звернувши стягнення на предмет іпотеки, останній був реалізований, внаслідок чого кредит був часткового погашений. Відповідно до ст.\~599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст.\~7\~Закону України\~«Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно із ст.\~33\~Закону України\~«Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Судом встановлено, що на момент розгляду справи рішення Іванівського районного суду Одеської області від 25.02.2014 року виконане, предмет іпотеки реалізовано, про що вказав позивач, однак кошти виручені від реалізації предмету іпотеки борг у повному обсязі не погасили, і відповідно, повне погашення вимог кредитора за рахунок іпотеки не відбулося, що підтверджується розрахунком заборгованості. Отже, зобов`язання відповідача [PERSON] за кредитним договором не припинилося, право вимоги банку про повернення кредиту і сплату відсотків залишалося дійсним і підлягає судовому захисту. Згідно ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Отже, якщо кошти були передані в іноземній валюті, то і нарахування процентів та штрафних санкцій також нараховується в іноземній валюті. Однак, грошове зобов`язання необхідно виконувати у гривнях, а тому необхідно провести еквівалент з іноземної валюти у гривні за офіційним курсом НБУ відповідної валюти. Враховуючи наведене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону, кредитному договору та договору поруки, відповідачем не було повернуто борг, в строк після пред`явлення вимоги про повернення коштів, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також суд встановлює, чи визначено зобов`язання в іноземній валюті, чи у гривні з визначенням грошового еквівалента в іноземній валюті. У разі визначення зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню. Гривневий еквівалент іноземної валюти, що підлягає стягненню, визначається за офіційним курсом НБУ на момент виконання грошового зобов`язання, яким є дата зарахування коштів на рахунок стягувача або видачі йому готівки. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням. Зазначене узгоджується з постановою Великої Палати у справі № 761/12665/14-ц від 4 липня 2018 року (провадження № 14-134цс18). Суд зазначає, що забезпечувальне зобов`язання має похідний характер, а не альтернативний основному. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання як такого, що вважається виконаним згідно зі ст. 599 ЦК України. Отже, кредитний договір не припинив свою дію і повинен виконуватись відповідно до умов, погоджених сторонами. Враховуючи викладені обставини суд приходить до висновку, що відповідачі не виконали зобов`язання за вказаними договорами належним чином, чим порушили зазначені норми закону та умови договору, а тому суму, що включає заборгованість за кредитом, за відсотками та комісією по кредиту слід стягнути з відповідачів у солідарному порядку за рішенням суду. Вказане зазначене у висновках Верховного Суду України, викладених у прийнятих ним рішеннях від 9 вересня 2014 року у справі № 3-71гс14 та від 3 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15. У зв`язку з чим клопотання відповідача [PERSON] про закриття провадження по справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України задоволенню не підлягає. Застосовуючи норми процесуального права, суд зазначає. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до вимог ст.\~141\~ЦПК України судові витрати у виді судового збору необхідно стягнути у солідарному порядку з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved