Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу та відсотків за договором позики, який в подальшому уточнив та подав клопотання про визнання причин пропуску позовної давності поважними та поновлення строку на подання позову за захистом цивільних прав. В обґрунтування позову представник позивача [PERSON] зазначив, що 13.05.2014 року позивачем [PERSON] було надано в борг за розпискою суму в розмірі 3800 доларів США відповідачу [PERSON] в термін до 15.07.2014 року зі сплатою 2 відсотків від позики в місяць, що підтверджено наявною у позивачки розпискою як бортового зобов`язання. Розписка була укладена у присутності свідка [PERSON] . На момент звернення до суду відповідач [PERSON] борг за розпискою позивачці [PERSON] не повернув. Позивачка неодноразово зверталася в усному та письмовому порядку з проханням повернути їй суму боргу, але відповідач відмовляв їй у цьому, у зв`язку із чим позивачка вимушена була звернутися до суду з позовом. Розписку укладено 13 травня 2014 року з терміном повернення 15 липня 2014 року. Трирічний строк позовної давності спливав 15 липня 2017 року. Позов подано в жовтні 2018 року. Подання позову з перевищенням строку позовної давності були викликані поважними на то причинами та обставинами непереробної сили за яких позивачка не мала істотної та фізичної можливості подати позов до суду, у зв`язку з чим вважає що судом мають бути визнано поважними причини пропущення позовної давності, а її порушене право підлягає захисту. 19.11.2013 року позивачка перенесла криптогенний ішемічний інсульт. З того часу вона постійно перебуває на лікуванні в лікарнях. Її фізичний стан не дозволяє пересуватись, заборонені тривалі поїздки, хвороба потребує постійних витрат на придбання ліків, що не дозволяло їй за майновим станом звернутись до адвоката з приводу складення позову про стягнення боргу. У період до 2016 року вона майже постійно перебувала на лікуванні в лікарні, що підтверджується наявними виписками та лікарняними листками. 11.04.2016 року позивачці поставили діагноз « Рак лівої нирки T2N0M0. Макрогематургія ». Тому з того часу, маючі дві серйозні хвороби - її фізичний, психологічний стан та матеріальне забезпечення істотно погіршилось. Вона була вимушена до часу звернення до суду проходити постійне та тривале лікування, що знову не дозволяло їй вчасно подати позов. В той же час, відповідач своїми навмисними діями щодо не повернення боргу погіршував її стан. 03.03.2014 року позивачці була надано ІІІ група інвалідності терміном до 1 квітня 2015 року. 23.06 2016 року надано ІІІ групу інвалідності безстроково. Таким чином, за поважності зазначених причин вважає що її цивільне право на звернення до суду з позовом до відповідача з перевищенням строку позовної давності має бути поновлене. Загальна сума заборгованості за спірним договором позики складає 8968 доларів США, з яких 3800 доларів США сума боргу та 5168 доларів США сума несплачених 2 відсотків, яка складається виходячи з наступного 3800 доларів США х 2% = 76 доларів США (відсотки на місць). З часу невиконання боргових зобов`язань пройшло 68 місяців, а тому 68 міс. х 76 дол. США = 5168 дол. США. В грошових одиницях України за офіційним курсом НБУ на час звернення до суду борг складає 3800 дол. США х 25,08 (курс НБУ) = 95304 грн. та несплачені відсотки 5168 дол. США х 25,08 (курс НБУ) = 129613 грн. 44 коп., що загальною сумою складає 224917 грн. 44 коп. На підставі вищевикладеного просить визнати поважними причини пропущення строку позовної давності та поновити їх, шляхом захисту порушеного права та стягнути суму боргу 95304 грн. та несплачені відсотки у розмірі 129613 грн. 44 коп., а всього на суму 224917 грн. 44 коп. та судові витрати у розмірі 2601 грн. 58 коп. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, але до суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи за їх відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримали, просили суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та поновити строк на звернення до суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, але надав заяву в якій просить справу розглядати за його відсутності та залишити позовну заяву без задоволення. Окрім того, надав відзив на позовну заяву та відзив на змінену та доповнену позовну заяву, в яких зазначив, що 13.05.2014 року позивачем було надано в борг за розпискою суму в розмірі 3800 доларів США відповідачу в термін до 15.07.2014 року за сплатою 2 % від суми позики в місяць, що підтверджено наявною у позивачки розпискою. Розписка була укладена у присутності свідка. Заперечує проти не повернення боргу позивачці, зазначав що борг повернув повністю та заперечує, що позивачка надсилала йому вимогу про повернення боргу. Заявив клопотання про застосування до спору трирічного строку позовної давності. Зазначив, що у період з 2014 року по липень 2019 року проживав на півострові Крим. Просив суд не брати до уваги надані позивачкою лікарняні листки та медичні довідки адже вважає, що вони не дають право на поновлення строку позовної давності у спорі та не підтверджують поважність причин строку звернення з позовом за перевищенням трирічного строку давності. Просив позовну заяву залишити без задоволення та скасувати заходи забезпечення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ознайомившись з поясненнями сторін, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно зі статтею 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному) підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини: створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі: інші юридичні факти. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин 1 та 2 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 13 травня 2018 року відповідач [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] , отримав у борг від позивачки [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] , грошові кошти у розмірі 3800 доларів США, на підтвердження чого надав позивачу боргову розписку, написану власноруч (а.с.8). Відповідно до боргової розписки, яка міститься в матеріалах справи, відповідач зобов`язався повернути борг в строк до 15.07.2014 року. Відповідач (позичальник) свої зобов`язання щодо повернення суми грошових коштів у розмірі 3800 доларів США не виконав, допустив порушення своїх боргових зобов`язань. Докази, надані позивачем не оспорив, не подав доказів на їх повне або часткове спростування. Суд критично відноситься до тверджень відповідача про повернення всього боргу позивачці, адже належних та допустимих доказів на підтвердження цього факту матеріали справи не містять. 17.08.2018 року на адресу відповідача [PERSON] була направлена вимога про повернення боргу (а.с. 10). Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З огляду на вище зазначені норми цивільного законодавства за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Тобто, розписка - це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи. Крім того, розписка має також містити дату отримання коштів. Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені). Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позов підлягає задоволенню як такий, що ґрунтується на законі та підтверджений обставинами, встановленими судом під час перевірки їх доказами, які сул вважає достовірними, належними та допустимими. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Позивачем складено розрахунок в розмірі 2% на місяць від простроченої суми починаючи з 15.07.2014 року. Так, відповідач прострочивши виконання зобов`язання на 68 місяців, що складає (3800 доларів США х 2% = 76 доларів США (відсотки на місяць). З часу невиконання боргових зобов`язань пройшло 68 місяців, а тому 68 місяців х 76 доларів США 5168 доларів США. В грошових одиницях України за офіційним курсом НБУ на час звернення до суму несплачені відсотки 5168 дол. США х 25,08 (курс НБУ) = 129613 грн. 44 коп. Перевіривши правильність складеного розрахунку суд приходить до висновку, шо позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Стосовно спливу строку позовної давності у спорі, судом встановлені наступні обставини. Розписку укладено 13.05.2014 року з терміном повернення до 15.07.2014 року. Трирічний строк давності сплив 16.07.2017 року. З позовом позивачка звернулась 16.10.2018 року. Позивачка подала клопотання про визнання причин пропуску позовної давності поважними та поновлення строку на подання позову за захистом цивільних прав. Долучила письмові докази на підтвердження поважності причини пропуску строку на звернення до суду: листки непрацездатності за період 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 років, з яких вбачається, що тривалий час вона перебувала на лікуванні, виписки з медичної картки стаціонарного хворого та довідки про проходження обстеження та лікування у цей же період, довідку до акту огляду МСЕК. З вище зазначених документів встановлено, що 19.11.2013 року позивачка перенесла криптогенний ішемічний інсульт та з того часу постійно перебувала на лікуванні та обстеженні в лікарнях. 11.04.2016 року позивачці встановлено діагноз « Рак лівої нирки T2N0M0. Макрогематургія». 03.03.2014 року позивачці була надана медико-соціальною експертною комісією - ІІІ група інвалідності терміном до 1 квітня 2015 року. 23.06 2016 року комісією надана ІІІ групу інвалідності безстроково. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 267 ЦК України: «Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.» Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Принцип змагальності є основоположним компонентом концепції справедливого судового розгляду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. У розумінні «справедливого балансу» кожній стороні повинна надаватися розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення у справі «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 р., заява № 17748/91 п. 38). За таких обставин, щодо істотного погіршення стану здоров`я позивачки у період з 2014-2018 років, суд визначає поважними причинами пропуску позовної давності у спорі і вважає за необхідне поновити строк на подання позову за захистом цивільних прав, шляхом стягнення суми боргу та відсотків за договором позики. Твердження відповідача щодо неповажності визначених позивачем причини суд не бере до уваги, адже вони не спростовують надані позивачем письмові докази та не встановлюють їх неналежність та недопустимість. Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які данні на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов задоволено в повному обсязі, то витрати на сплату судового збору в сумі 2601 гривень. 58 копійок, понесені позивачем і документально підтверджені, підлягають стягненню відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved