Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

Представник позивача за довіреністю звернувся до суду з позовною заявою 14.07.2014 року, в якій просив суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 640 787,18 грн. яка складається із заборгованості за кредитом 345203,13 грн, по відсотках 218185,22 грн.; пені 77398,83 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 грн. Ухвалою суду від 17.07.2015 року позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 29432,00 доларів США, що еквівалентно на дату звернення до суду 345 203,13 грн., та по відсотках у розмірі 8799,99 доларів США, що еквівалентно на дату звернення до суду 103213,64 грн, які були стягнуті за рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17.04.2012 року, залишені без розгляду (а.с. 176 т.1). 24.07.2015 року представник позивача звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог та просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 451 868,47 грн, а саме заборгованість по відсотках за період з 18.04.2012 року по 24.07.2015 року 306 586,43 грн., та пеню в розмірі 145 282,04 грн., а також судовий збір у розмірі 3654,00 грн. (а.с. 181-184 ч.1). В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказував на те, що 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк» та ТОВ ФК «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу, відповідно до п.2.1, 2.2. якого Банк відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» також укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. Договору Клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 25.09.2008 року № 0308/0908/71-246, позичальником згідно якого є [PERSON] та відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у сумі 30000,00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань [PERSON], що випливають з основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 25.09.2008 ВАТ «Сведбанк», правонаступник - ПАТ «Сведбанк», укладені договори поруки №0308/0908/71-246-Р-1 з [PERSON] та № 0308/0908/71-Р-2 з [PERSON] Відповідач [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору. Представник позивача в ході судового засідання, уточнюючи позовні вимоги, вказував на те, що рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17.04.2012 року, станом на 24.10.2011 року була стягнута заборгованість за кредитом, яка не виплачена, в результаті чого наявна прострочена заборгованість за кредитним договором, яка складається з заборгованості за відсотками в період з 24.10.2011 року по 24.07.2015 року в сумі 13 925,81 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку 24.07.2015 року (1 долар США = 22,0157 грн. складає 306 586,43 грн. Також позивач вказує на заборгованість по пені станом на 15.06.2014 року в розмірі 19 409,21 доларів США, яку позивач просить стягнути за останні 12 місяців з 15.06.2013 року по 15.06.2014 року в сумі 6599,02 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 24.07.2015 року по курсу НБУ (1 долар США = 22,0157 грн.) дорівнює 145 282,04 грн. Вказану заборгованість представник позивача [PERSON] просив стягнути з відповідачів солідарно. Відповідачі [PERSON], [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористалися. [PERSON] повідомлений належним чином про розгляд справи на 29.07.2015 року, 16.10.2015 року, 30.11.2015 року, 02.03.2016 року, 21.03.2016 року, 05.04.2016 року, 25.04.2016 року, 10.06.2016 року, (а.с.193,195, 203, 240 т.1, 35,61,62, 63 т.2), але жодного разу не зявився. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вказуючи, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не набуло право вимоги за кредитним договором № 0308/0908/71-246 від 25.09.2008 року. Кредит за цим договором був наданий в іноземній валюті, а позивач ліцензію на здійснення валютних операцій не отримував. Крім того, вважали договори факторингу, укладені між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вектор Плюс», а також між ТОВ «Вектор-Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення права вимоги за спірним кредитним договором недійсними, оскільки первісний кредитор у зобовязанні не підтвердив належним чином факту передачі новому кредиторові документів, які засвідчують його право вимоги за кредитом. Оскільки договори поруки за договором факторингу не передавалися, поручителів не було повідомлено про зміну кредитора, тому вважає поруку припиненою. Також вказують на неправильність розрахунку заборгованості, оскільки неможливо визначити за яким курсом іноземної валюти по відношенні до національної грошової одиниці він був здійснений. 17.04.2012 року Криворізьким райсудом вже прийняте судове рішення про стягнення кредитної заборгованості з відповідачів, а отже строк кредитного договору закінчується та позивач втратив право на нарахування процентів за користування кредитом та неустойкою. Зазначає, що в разі задоволення позову відбудеться подвійне стягнення за кредитом з відповідачів, оскільки крім вищевказаного рішення, також рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу 02.09.2013 року звернуло стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечене основне зобовязання по спірному кредитному договору. Але не заперечували того факту, що заборгованість за рішенням суду не сплачена до цього часу, як не звернено стягнення на предмет іпотеки із-за мораторію.. Суд, вислухавши представників сторін, відповідача [PERSON], дослідивши докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 25.09.2008 року ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» (а.с.122 т.2), та [PERSON] уклали Кредитний договір № 0308/0908/71-246 (а.с. 5-8 т.1). Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, Банк зобов'язується надати Боржнику кредит у сумі 30 000,00 доларів США на строк з 25 вересня 2008 року по 24 вересня 2038 року, а позичальник зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитний договором. Пунктом 1.3 договору встановлено розмір процентної ставки за користування кредитом 12,5 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Пунктом 8.1 договору встановлена відповідальність позичальника за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом у виді пені за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості. В забезпечення виконання зобовязань [PERSON], що випливають з основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 25.09.2008 року ВАТ «Сведбанк», правонаступник - ПАТ «Сведбанк», [PERSON] уклали Договори Поруки № 0308/0908/71-246-Р-1 з [PERSON] (а.с. 14 т.1) та № 0308/0908/71-246-Р-2 з [PERSON] (а.с. 17 т.1), згідно п.п. 1, 2 яких поручитель зобовязався перед банком солідарно з позичальником відповідати за виконання зобовязань щодо повернення коштів, наданих банком позичальником у вигляді кредиту. 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступник ВАТ «Сведбанк» (а.с.122 т.2) та ТОВ ФК «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу №15, відповідно до п.2.1, 2.2 якого Банк відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів (а.с. 20-33 т.1). В свою чергу, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу, згідно якого Клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») також відступив Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах (а.с. 34-44 т.1). При цьому п. 2.3 вказаного договору передбачено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в дату відступлення, якою є дата укладення цього договору, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Сторони в день укладення цього договору також складають та скріплюють своїми печатками [PERSON] прийому-передачі реєстру заборгованості, за формою встановленою в Додатку №2 до цього договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором, при цьому ст.1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до ст.1080 Цивільного Кодексу України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно до ст.1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом; заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст.516 ЦК України). Внаслідок укладення вказаних договорів факторингу відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 25.09.2008 року № 0308/0908/71-246, позичальником згідно якого є [PERSON], що підтверджується відповідними актами прийому передачі, реєстрами заборгованостей боржників, платіжними дорученнями, довідками про сплату та отримання клієнтом від фактора грошей (а.с.45-49,59-61 т.1, 110-126 т.2), а тому твердження відповідача та представника відповідачів, що позивач не набув право вимоги заборгованості за кредитним договором не може бути прийняте до уваги судом. Як вказав позивач, всупереч умовам кредитного договору зобовязання щодо повернення кредиту та сплати процентів позичальником не виконувалися, а тому ПАТ «Сведбанк» звернувся до суду із позовними вимогами до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17.04.2012 року вказаний позов ПАТ «Сведбанк» задоволений, стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором №0308/0908/71-246 від 25.09.2008 року станом на 24.10.2011 року в сумі 317 675,49 грн., а також стягнуті судові витрати по справі (а.с. 80-83 т.1). Крім того, рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.03.2013 року, задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0308/0908/71-246 від 25.09.2008 року, яка станом на 01.02.2013 року складає 426506,09 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру, що розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гутовського, 63/37, яка належить [PERSON] (а.с. 106-109 т.2), що також вбачається із дослідженої судом цивільної справи № 211/2418/13ц. Розглядаючи заперечення представника відповідачів щодо неможливості повторного позову банку про стягнення кредитної заборгованості у виді відсотків та пені слід зазначити наступне. Вказані судові рішення на момент розгляду справи не виконані (а.с. 223, 224 т.1), предмет іпотеки не реалізовано, і відповідно погашення вимог кредитора за рахунок іпотеки не відбулося, що не оспорювалось сторонами. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне, а тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобовязанням. Отже звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобовязанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобовязання як такого, що вважається виконаним згідно зі ст. 599 ЦК України (правова позиція Верховного суду України, викладена в постанові №3-71гс-14 від 09.09.2014 року). Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Враховуючи, що кредитний договір продовжував діяти, строк виконання вказаний в п. 1.1 договору 24.09.2038 року, з 24.10.2011 року проценти за користування кредитом та пеня за порушення строків погашення заборгованості (п. 8.1 Кредитного договору) продовжували нараховуватися, станом на 24.07.2015 року сума нарахованих прострочених процентів склала 13925,81 доларів США, що за курсом НБУ станом на день розрахунку ( 1 долар США = 22,0157 грн.) становить 306 586,43 грн., що вбачається з розрахунку (а.с. 5-6, 71-72 т.2) , а сума пені в період з 15.06.2013 року по 15.06.2014 року ( в межах заявлених позовних вимог) склала 6599,02 долари США, що за курсом НБУ станом на день звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог 24.07.2015 року ( 1 долар США = 22,0157 грн.) становить 145 282,04 грн. (а.с. 61 т.1, 66 т.2) Суд вважає, що відповідачем [PERSON] належним чином не виконувалися умови кредитного договору: своєчасно не здійснювалося погашення заборгованості за тілом кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, що дає позивачу право вимагати виконання всіх зобовязань за цим договором. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він на вимогу кредитора зобовязаний сплатити грошову суму, при цьому ч.2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обовязок позивальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Отже, вимоги Позивача в частині стягнення суми заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами та пені за кредитним договором з позичальника [PERSON], є доведеними. При цьому доводи представника відповідача про те, що для вчинення дій, які випливають з договорів факторингу, ТОВ «Кредитні ініціативи» необхідна ліцензія на здійснення валютних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки ТОВ «Кредитні ініціативи» при укладенні договору факторингу валютні операції не здійснювалися, а відтак і ліцензія для здійснення таких операцій не потрібна. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В той же час, згідно із ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлений порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимог до поручителя. Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст. 252 ЦК України). Згідно п. 10 кожного з договорів поруки від 25.09.2008 року № 0308/0908/71-246-Р-1 та № 0308/0908/71-246-Р-2, цей договір набуває чинності з моменту його підписання. Сторони,

Outcome: partial