Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON], в інтересах позивача [PERSON] акціонерного товариства «Кредобанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 26.11.2008 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк» та відповідачем був укладений договір № 4/д-02, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 9000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та на умовах, визначених договором. З метою забезпечення виконання зобовязання за даним кредитним договором, 26.11.2008 року [PERSON] уклав з ВАТ «Кредобанк» договір поруки № 4/д-О2/S-1. Відповідно до його умов [PERSON] несе солідарну відповідальність з [PERSON] перед банком за виконання умов основного зобовязання всім належним їй майном та грошовими коштами. В порушення умов вищезазначеного договору відповідачі взяті на себе зобов'язання належним чином не виконали, у зв'язку з чим станом на 04.08.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 15155,91 грн. Тому, позивач просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів зазначену суму заборгованості та судові витрати. У судове засідання представник позивача не зявився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача [PERSON] надав суду заперечення проти позову, згідно якого, посилаючись на ту обставину, що позов предявлено зі спливом трирічного строку, просив у позові відмовити, застосувавши позовну давність до заявлених вимог та розглянути справу без його участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається із матеріалів справи, 26.11.2008 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір № 4/д-02, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 9000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та на умовах, визначених договором. З метою забезпечення виконання зобовязання за даним кредитним договором, 10.02.2009 року відповідач [PERSON] уклав з ВАТ «Кредобанк» договір поруки № 4/д-О2/S-1. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За умовами договору, відповідачі зобовязувалися солідарно погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно розрахунку заборгованості за договором, в порушення умов кредитного договору, відповідачами не надано грошові кошти для погашення заборгованості і починаючи з березня 2010 року погашення боргу не здійснювалося. Таким чином, судом встановлено неналежне виконання відповідачами взятих на себе зобов'язань відповідно до умов укладеного договору, що спричинило порушення його умов. Протее, відповідно до вимог ч.3 ст.267 ЦК України, представником \~подано заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Так, судом встановлено, що починаючи з 01.10.2010 року (що підтверджено розрахунком заборгованості) погашення заборгованості відповідачами не здійснювалось, кінцевим строком повернення є 01.11.2011 рік, а позовна заява подана до суду\~20.09.2016 року. Таким чином, на підставі викладеного, судом встановлено, що на момент подання позову сплили строки давності предявлення позовних вимог по зазначеному у позові періоду, оскільки позивач у встановленому законом порядку вимоги до відповідача у межах строку позовної давності фактично не предявив. Стаття 267 Цивільного кодексу України встановлює, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи те, що представник відповідача заявив про застосування позовної давності, а позивач не зазначив поважні причини пропуску строку давності і не надав суду доказів, що підтверджують поважність причини пропуску, суд вважає можливим застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог за спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed