Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 20 липня 2011 року в розмірі 106146 гривень 26 копійок та судовий збір у розмірі 1600 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 20 липня 2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підпис [PERSON] у анкеті-заяві підтверджує згоду останнього, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті htt://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між ним та банком договір. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання, якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг- позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використовування, за перевитрати платіжного ліміту, комісії на умовах передбачених цим договором. Позивач свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі. Проте відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, таким чином не виконавши свого зобовязання. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31 серпня 2017 року має заборгованість в розмірі 106146 гривень 26 копійок. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Тончевій Н.М., яка ухвалою від 10 жовтня 2017 року відкрила провадження по справі та призначила судове засідання. Судом врахована та обставина, що 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України №6232 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» Так в п. 9 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції 15 грудня 2017 року зазначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. До суду надано відповідь на запит з Тарутинського районного сектору ГУ ДМС України в Одеській області, що [PERSON], [INFO] знятий з реєстрації у звязку зі смертю. Судом було спрямовано запит до Тарутинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області стосовно підтвердження або спростування даної інформації. У відповідь до суду повідомлено інформацію, що у Тарутинському районном відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області наявна актова запис № 54 від 31 липня 2012 року про смерть [PERSON], померлого 28 липня 2012 року. З відповіді на запит до Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області щодо надання інформації судом зясовано, що після смерті [PERSON], померлого 28 липня 2012 року заведена спадкова справа № 14/2013 за заявою спадкоємця за законом, сина померлого [PERSON], який подав відповідну заяву. Таким чином ухвалою суду від 07 листопада 2017 року [PERSON] був залучений до участі у справі як правонаступник відповідача [PERSON]. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився. На адресу суду від представника відповідача адвоката [PERSON] надійшов відзив на позов (а.с. 83-84), в якому він зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та незаконними з наступних підстав. Так, спадкоємці несуть зобовязання погасити нараховані проценти, штрафні санкції тільки в тому випадку, якщо вони здійснені позичальником за життя. Інші нараховані зобовязання фактично не повязані з особою позичальника і не можуть присуджуватись для сплати спадкоємцям. Виходячи з розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, заборгованість [PERSON] за договором №б/н від 20 липня 2011 року розрахована станом на 31 серпня 2017 року. Проте, [PERSON] помер 28 липня 2012 року та з цього часу його цивільна правоздатність припинена. Тож, позивачем проведено розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором за той час, коли він вже не мав цивільної правоздатності. Крім того, представник відповідача надав суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с.85), в якій зазначив, що цивільним законодавством визначено строк у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого права або інтересу, який називається позовною давністю. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих вимог, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність тривалістю в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов , тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином у разі неналежного виконання позичальником зобовязаннь за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів , процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Враховуючи, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором сальдо простроченої заборгованості за кредитом виникло 26 серпня 2011 року, тобто з цього часу позивач довідався про порушення свого права, як наслідок розпочався відлік позовної давності, який закінчився відповідно 26 серпня 2014 року. Разом з тим, позовна заява подана 15 вересня 2017 року, тобто після спливу строку для предявлення вимог. Просив суд, відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, застосувавши строки позовної давності. Також, представник відповідача надав заяву про розгляд справи за їх відсутністю. Представник позивача 26 квітня 2018 року надав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що позивачем не пропущено строк предявлення кредиторських вимог, що підтверджується наступним. Так, про смерть [PERSON] позивачу стало відомо лише під час розгляду справи в суді. Відповідач [PERSON] в свою чергу не повідомив банк про смерть позичальника. Крім того, згідно кредитного договору, [PERSON] отримав кредитну картку Універсальна №5211537900190989 зі строком дії до 12.2015 року, тобто до 2015 року, що підтверджується довідкою про строк дії картки. Оскільки, строк дії картки до 12.2015 року, то відповідно і строк предявлення вимоги до позичальника починається саме з першого дня першого місяця 2016 року та з урахуванням ч.2 ст. 1281 ЦК України спливає 2018 року. З позовом позивач звернувся до суду 24 вересня 2017 року, тобто в межах строку предявлення позовних вимог. Також, у відповіді на відзив, представник позивача зазначив, що Банком буде підготовлено та направлено до суду уточнену позовну заяву про стягнення заборгованості саме зі спадкодавця [PERSON]. Також, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутністю (а.с.39). Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази по справи, проаналізувавши обставини справи, позицію та відзив відповідача, надавши їм оцінку в сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджував, що відповідно до укладеного договору №б/н від 20 липня 2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення умов договору відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на 31 серпня 2017 року та відповідно до розрахунку заборгованості за договором (а.с.4-5), відповідач має заборгованість у розмірі 106146 гривень 26 копійок, яка складається з наступного: 4554 гривні 99 копійок - заборгованість за кредитом; 91516 гривень 35 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4544 гривні 15 копійок - заборгованість за пенею та комісією; також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина); 5030 гривень 77 копійок - штраф (процентова складова). Судом встановлено, що в рахунок погашення заборгованості позичальником [PERSON] востаннє вносились кошти в розмірі 225 грн. 17.07.2012 року ( а.с. 4 зв.), та 28.07.2012 року останній помер ( а.с. 49). Згідно інформації щодо спадкової справи наданої завідувачем Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 17.10.2017 року № 1390/01-16 судом встановлено, що після смерті [PERSON], який помер 28.07.2012 року, заведена спадкова справа № 14/2013. З заявою про прийняття спадщини за законом до майна [PERSON] звернувся син померлого [PERSON] , [INFO], реєстрація місця проживання [INFO]. Згідно з ч.1 ст.608 ЦК України, зобовязання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав i обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права i обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов'язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України. Оскільки кредитні зобовязання не включені до визначеного ст.1219 ЦК України переліку зобов'язань, які не входять до складу спадщини, тому вони спадкуються спадкоємцями померлого позичальника спадкодавця в загальному порядку, встановленому законом. Частинами 1,3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6-місячного строку з дня відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України 6-місячний строк. Відповідно до ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно вiд настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав i не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року вiд настання строку вимоги. Як зазначено в п.32 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо виконання зобовязань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців слід враховувати, що з урахуванням ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Приймаючи до уваги, що оскільки зі смертю боржника відносини між кредитором ПАТ КБ «ПриватБанк» і боржником кредитного договору [PERSON] припинилися, а його спадкоємці сторонами кредитного договору не були, дані відносини не можуть регулюватися нормами закону, які передбачають загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов'язань, зокрема такі, як стягнення заборгованості за договором кредиту. Зобовязання по поверненню кредиту у даному випадку включається до складу спадщини, тому у даному випадку застосовуються не умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи його сплати, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною 2 цієї статті, а саме: суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, якщо вони відмовилися від одностороннього платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Виходячи з наведених норм матеріального права, оскільки у даному випадку боржник помер і у нього є спадкоємці, то належним способом захисту порушеного права є звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» - кредитора спадкодавця до суду з позовом до спадкоємців, які прийняли спадщину, - про накладення стягнення на спадкове майно, й лише за умови, що спадкоємець відмовився від задоволення вимог кредитора шляхом сплати одноразового платежу, а не з позовом про стягнення заборгованості за кредитом. Представником позивача не було надано суду уточнену позовну заяву з урахуванням обставин справи. Тому, заявлений в цій справі позов про стягнення заборгованості відповідно до ст. 16 ЦК України не може вважатися належним способом захисту порушеного права. У звязку з вищевикладеним, суд дійшов висновку про відмову в задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed