Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

Представник відповідача - виконкому Лиманської сільради Ренійського району позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO].; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO].; копія свідоцтва про народження позивачки; копія свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; копія довідки Лиманської сільради із відомостями про склад сім'ї на день смерті [PERSON] від 23.08.2013р.; копія заповіту [PERSON] від 04.02.2002р., складеного на ім'я [PERSON]; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами по [ADDRESS], оформленого на ім'я [PERSON]; постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.06.2014р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] є онукою та донькою [PERSON] та [PERSON] відповідно. За життя [PERSON] на підставі даних по господарської книги на праві власності належав житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS]. Факт належності житлового будинку [PERSON] підтверджується також технічним паспортом на нерухомість. На випадок смерті [PERSON] розпорядилася належним їй майном, 04.02.2002р. склала заповіт на ім'я своєї невістки - [PERSON], [INFO]. - померла. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини матір позивачки - [PERSON] не звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття, проте вона прийняла спадщину фактично, вступом в управління та володіння спадковим майном в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р. За оформленням прийняття спадщини [PERSON] не зверталася, оскільки на той час була відсутня технічна документація на нерухомість. [INFO]. померла [PERSON] За життя вона не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила. На день смерті [PERSON] разом із нею мешкала позивачка - її донька. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. [PERSON] померла у 2002р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а матір позивачки фактично прийняла спадщину після смерті свекрухи, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ст. 534 ЦК Української РСР 1963р., кожний громадянин може залишити за заповітом все своє майно або його частину одній або декільком особам, що входять або не входять у коло спадкоємців за законом, а також державі або іншим установам. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, бабуся позивачки за своє життя склала заповіт на ім'я матері позивачки, яка після смерті [PERSON] у передбачений законом строк не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, проте на момент смерті [PERSON] мешкала разом із нею, вступила в управління та володіння житловим будинком, що належав померлій свекрусі, сплачувала за його утримання комунальні послуги та доглядала за ним, отже вважається такою, що прийняла його, як спадщину. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Таким чином, матір позивачки прийняла спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак, вона не могла оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки на той час не було оформлено технічну документацію на житловий будинок. [INFO]. [PERSON] померла. Спадкові відносини після її смерті регулюються положеннями ЦК України 2003р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України 2003р. спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, позивачка у справі є спадкоємицею першої черги за законом. На день смерті матері вона мешкала разом із нею у спадковому будинку та продовжує мешкати там по теперішній час. 21.08.2013р. був виготовлений технічний паспорт на спірний житловий будинок. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка не має можливості також, оскільки, як з'ясувалося, право власності на житловий будинок повинно було бути зареєстроване належним чином колишнім власником. З цих причин позивачка не може надати нотаріусу витяг про реєстрацію права власності на спадкове нерухоме майно, у зв'язку із чим вимушена звернутися із позовом до суду. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (догляд за спадковою нерухомістю, сплата витрат по утриманню будинку та ін.). Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на житловий будинок із надвірними спорудами, що належав в порядку спадкування [PERSON] та рахується зареєстрованим за [PERSON]

Outcome: approved