Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

Представник позивача Державної іпотечної установи звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 201/2006/840/19-КN/421 від 16.06.2006 року, в розмірі 288 380,77 гривень. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 16 червня 2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 201/2006/840/19-КN/421, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 6000 доларів США за ставкою 10% відсотків на місяць, строком на 186 місяців, до 16 грудня 2021 року. Щомісячна сума мінімального платежу за вказаним кредитом становить 81 долар. Позичальник отримала кредит. 21 вересня 2010 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору № 201/2006/840/19-КN/421 від 16.06.2006 року. При цьому, в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, кредитор уклав з [PERSON] договір поруки, за умовами якого останній поручився перед кредитором за виконання позичальником своїх зобов`язань за договором у повному обсязі і прийняв зобов`язання відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник. При цьому [PERSON] уклала договір з кредитором про передачу в іпотеку нерухоме майно заставною вартістю 51785 грн. Відповідно до додаткової угоди погашення суми основної заборгованості відбувається шляхом внесення необхідного платежу щомісячно до 18 числа поточного місяця, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 16 грудня 2021 року на умовах визначених цим договором. 21 травня 2020 року між ДІУ та ПАТ «Комерційний Банк «Надра» було укладено договір відступлення права вимоги та починаючи з 02 червня 2020 року установа набула усі права вимоги за кредитним договором укладеним між банком та [PERSON] , а також за усіма договорами, укладеними в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором. 02 червня 2020 року ухвалою Господарського суду м. Києва, Мирову угоду від 18.05.2020 року було затверджено, а провадження у справі № 910/19158/16, - закрито. Таким чином, починаючи з 02 червня 2020 року, Державна іпотечна установа стала кредитором за Кредитним договором та Договором поруки, та іпотекодержателем за Іпотечним договором. Через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 16 вересня 2020 року утворилась заборгованість, яка становить 288 380,77 гривень з яких: сума основного боргу - 5450,71 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 02.06.2020 року дорівнює 146 177,68 грн; прострочені відсотки нараховані за користування кредитом (набуті станом на 02.06.2020 року), складають 5141,51 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 02.06.2020 року - 137 885,53 грн; прострочені відсотки за користування кредитом з 02.06.2020 року по 16.09.2020 року, нараховані за користування кредитом після переходу права вимоги за Кредитним договором до Нового кредитора в сумі 4317,56 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку вказану суму заборгованості, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору. 13 січня 2021 року представником відповідачів [PERSON] було надано відзив на позовну заяву з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не визнають позовні вимоги Державної іпотечної установи в повному обсязі з наступних підстав. Так, відповідачі визнають що між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» 16 червня 2006 року було укладено кредитний договір № 201/2006/840/19-KN/421 відповідно до якого вона отримала 6000 доларів США строком до 26 грудня 2021 року із зобов`язанням щомісячно погашати кредит в розмірі 81 долар США, а між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] 16 червня 2006 року був укладений договір поруки, відповідно до якого він поручився за виконання [PERSON] її зобов`язань по вищезазначеному договору. Відповідно до мирової угоди від 18 травня 2020 року укладеної між ПАТ КБ «Надра» та Державною іпотечною установою позивач отримав майнові права - право вимоги, в тому числі і по кредитному договору № 201/2006/840/19-KN/421 від 16 червня 2006 року, по якому боржником є [PERSON] . В п. 77 переліку відступлених вимог зазначеної угоди зазначено, що сума заборгованості за основним зобов`язанням [PERSON] складає 129106,61 грн. З даною сумою заборгованості за основним зобов`язанням [PERSON] погодився і позивач, підписавши зазначену мирову угоду 18 травня 2020 року. Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 21 травня 2020 року, укладеного між ПАТ КБ «Надра» та Державною іпотечною установою позивач прийняв від ПАТ КБ «Надра» право вимоги по кредитному договору № 201/2006/840/19-KN/421 від 16 червня 2006 року, по якому боржником є [PERSON] . Дана мирова угода була затверджена 02 червня 2020 року Господарським судом м. Києва по справі № 910/19158/16. В даному судовому рішенні зазначена затверджена сторонами та судом заборгованість [PERSON] сума основного зобов`язання в розмірі 129106,61 грн. Однак відповідно до позовних вимог, позивач зазначає, що сума заборгованості за основним зобов`язанням [PERSON] складає 146177,68 грн., що не відповідає умовам мирової угоди, та ухвали Господарського суду, чим позивачем безпідставно завищена сума вимог до стягнення по основному зобов`язанню на 17071,07 грн. З урахуванням викладеного, позивачем необґрунтовано здійснений і розрахунок відсотків за користування кредитом. Крім іншого відповідачі у відзиві просять застосувати позовну давність до вимог Державної іпотечної установи в розмірі 204370,81 грн., нарахованою нею за період до 23 листопада 2017 року. З урахуванням строку позовної давності в три роки вважають, що підлягають стягненню щомісячні платежі в розмір 81 долар США за період з 17 листопада 2017 року по 17 листопада 2020 року, з урахуванням того, що позов був поданий 23 листопада 2020 року. Тобто загальна сума боргу, з урахуванням застосованої позовної давності складає 2916 долар США (81 долар США *36 місяців), що в перерахунку на гривню по курсу НБУ станом на 02.06.2020 року становить 84009,96 гривень. Стосовно вимог до поручителя [PERSON] вважають що підлягає стягненню сума за останні 6 місяців перед поданням позову, тобто 486 доларів США, що становить 14001,66 грн. Відповідно до п.5.3 договору поруки від 16 червня 2006 року, дія цього договору закінчується належним виконанням Позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами договору. Тобто зазначеним договором поруки не зазначена конкретна дата його закінчення у зв`язку із чим, відповідно до вищезазначеної норми ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Тому вважають що солідарно з відповідачів підлягає стягненню сума 14001,66 грн. Представником позивача надано суду відповідь на відзив, відповідно до якої він заперечив проти застосування позовної давності, та надав пояснення, що розбіжності по основній сумі заборгованості які зазначені в розрахунку заборгованості ДІУ та в п. 4 Мирової угоди затвердженої ухвалою Господарського суду м. Києва 02.06.2020 року зумовлені курсовою різницею валюти кредиту - долару США. Крім того, вказав, що позивачем не пропущено строк позовної давності звернення до суду з позовом, а твердження представника відповідачів з цього приводу вважає хибними, оскільки умовами кредитного договору встановлено кінцевий строк виконання зобов`язань зі сплати кредиту та процентів до 16.12.2021 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачі [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 16.06.2006 року між ВАТ КБ «Надра» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) укладений кредитний договір № 201/2006/840/19-KN/421, за умовами якого Банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 6000,00 доларів США за ставкою 10,0 % відсотків річних, строком на 186 місяців, позичальник сплачує щомісячно мінімальний платіж до 16 числа поточного місяця у сумі 81 долар США, кінцевий термін повернення кредиту 16 грудня 2021 року. 21 вересня 2010 року між ВАТ КБ «НАДРА» (Банк) та [PERSON] (позичальник) укладено додаткову угоду до кредитного договору № 201/2006/840/19-KN/421, за умовами якої сторони змінили умови кредитного договору, виклавши їх у новій редакції, згідно якої Банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 6000,00 доларів США за ставкою 10,0% відсотків річних, позичальник сплачує щомісячно мінімальний необхідний платіж до 18 числа поточного місяця у розмірі, що визначається графіком (додатком до цього договору), кінцевий термін повернення кредиту 16 грудня 2021 року. 16 червня 2006 року в забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору № 201/2006/840/19-KN/421, між ВАТ КБ «Надра» (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) було укладено договір іпотеки № б/н, посвідчений приватним нотаріусом Харцизького міського нотаріального округу Селезньовою Т.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1884, предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, в забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавцем перед ВАТ КБ «Надра», в силу якого ВАТ КБ «Надра» має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли у момент настання строку виконання іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані. 16 червня 2006 року в забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору № 201/2006/840/19-KN/421, між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки, за умовами якого останній зобов`язався перед кредитором у повному обсязі відповідати за належне виконання позичальником [PERSON] зобов`язань, що випливають з укладеного між ВАТ КБ «Надра» та позивальником [PERSON] кредитного договору № 201/2006/840/19-KN/421 від 16 червня 2006 року. Банк належним чином виконав умови кредитного договору, надав [PERSON] грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених кредитним договором, що підтверджується копією заяви на видачу готівки (а.с.47). 21 травня 2020 року між Державною іпотечною установою та ПАТ КБ «Надра» (правонаступником ВАТ КБ «Надра») було укладено Договір відступлення прав вимоги № б/н (далі - Договір відступлення), який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. за реєстраційним номером 1436. Відповідно до Договору відступлення, Сторони уклали цей Договір на виконання умов укладеної між сторонами Мирової угоди від 18.05.2020 року в господарській справі № 910/19158/16, яка знаходилась в провадженні Господарського суду міста Києва за позовом ДГУ до Банку про звернення стягнення на предмет застави за Договором застави майнових прав № 7/1-3 від 15.10.2008 року. Пунктом 1 Договору відступлення права вимоги визначено, що Первісний кредитор (за Договором відступлення Первісним кредитором виступає - ПАТ КБ «Надра») відступає, а Новий кредитор набуває всі права вимоги Банку до заставодавців/іпотекодавців та/або поручителів та/або майнових поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб до яких перейшли обов`язки боржників за договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави з урахуванням усіх змін та доповнень до них. Згідно інформації, яка міститься під порядковим номером 77 в Додатку № 1 до Договору відступлення, ПАТ КБ «Надра» було відступлене право вимоги за зобов`язаннями боржника [PERSON] за кредитним договором № 201/2006/840/19-KN/421 від 16 червня 2006 року, Іпотекодавця [PERSON] за іпотечним договором від 16.06.2006 року, поручителя [PERSON] за договором поруки б/н від 16.06.2006 року. Відповідно до п. 2 Договору відступлення, Новий кредитор/іпотекодержатель/ заставодержатель в день настання відкладальної умови, визначеної в п. 14.1 цього Договору, а саме - набрання законної сили ухвалою Господарського суду м. Києва у справі № 910/19158/16 про затвердження Мирової угоди, набуває усі права кредитора за Основними договорами. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.06.2020 року, Мирову угоду від 18.05.2020 року було затверджено, а провадження у справі № 910/19158/16, - закрито. Таким чином, починаючи з 02 червня 2020 року, Державна іпотечна установа стала кредитором за кредитним договором та договором поруки, укладеними з відповідачами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилами статей 525, 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 629 ЦК України договори є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не здійснює погашення кредиту та не сплачує проценти за його користування у встановленому договором порядку. Як вбачається з розрахунку заборгованості, внаслідок неналежного виконання відповідачем [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, станом на 16 вересня 2020 року утворилась заборгованість, яка становить 288 380,77 гривень з яких: сума основного боргу - 5450,71 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 02.06.2020 року дорівнює 146 177,68 грн; прострочені відсотки нараховані за користування кредитом (набуті станом на 02.06.2020 року), складають 5141,51 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 02.06.2020 року - 137 885,53 грн; прострочені відсотки за користування кредитом з 02.06.2020 року по 16.09.2020 року, нараховані після переходу права вимоги за Кредитним договором до Нового кредитора в сумі 4317,56 грн. Вирішуючи питання щодо застосування строку позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідача, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. За умовами укладеного кредитного договору, в редакції додаткової угоди від 21.09.2010 року, сплата кредиту, відсотків та комісії проводиться щомісячними встановленими платежами, згідно графіка погашення заборгованості, (Додаток № 1 до додаткової угоди до кредитного договору). У графіку погашення кредиту визначено кожну граничну дату внесення щомісячного платежу, розмір платежу, із зазначенням його складових (тіло кредиту, відсотки, комісія). Останній необхідний платіж повинен бути внесений позичальником 16.12.2021 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, останній платіж за кредитним договором відповідач [PERSON] здійснила 07.08.2013 року. Позивач звернувся до суду з позовом 24.09.2020 року шляхом здачі позовної заяви в поштовому відділенні, що підтверджується відміткою на поштовому відправленні, у зв`язку із чим позивачем пропущений строк позовної давності за вимогами по стягненню встановлених щомісячних платежів (тіло кредиту) та за нарахованими щомісячно відсотками за користування кредитом за період до 23.09.2017 року включно, тому суд прийшов до висновку, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку зі спливом строків позовної давності. Отже, сума заборгованості за кредитним договором із застосуванням строку позовної давності становить: заборгованість за тілом кредиту (згідно графіку погашення кредиту за період з жовтня 2017 року) 3241,6 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ, станом на 02.06.2020 року становить 86933,55 грн; заборгованість за відсотками користування кредитом за період з 24.09.2017 року по 01.06.2020 року - 1486,83 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ, станом на 02.06.2020 року становить 39873,96 грн; заборгованість за відсотками користування кредитом за період з 02.06.2020 року по 16.09.2020 року - 4317,56 грн. Разом з тим, як вбачається з кредитного договору, в редакції додаткової угоди від 21.09.2010 року, відповідач [PERSON] отримала кредит на придбання квартири, тому вказаний кредит є споживчим, у зв`язку із чим на правовідносини, які виникли у сторін поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка була чинною на час укладення кредитного договору. Згідно ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції станом на 21.09.2010, якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Згідно п. п. 3.2.3.1-3.2.3.2 кредитного договору, в редакції додаткової угоди від 21.09.2010 року, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, комісій та можливих штрафних санкцій, у разі: затримання позичальником сплати кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць; або перевищення сумою простроченої заборгованості суми кредиту більш як на 10 процентів. Відповідно до п. п. 3.3.14-3.3.14.1 кредитного договору, в редакції додаткової угоди від 21.09.2010 року, позичальник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з дати одержання письмового повідомлення Кредитора, достроково повернути в повному обсязі кредит, нараховані проценти, комісії у вигляді плати за управління кредитом, а також можливі штрафні санкції (пеню, штраф) у випадках, визначених п. п. 2.7.3., 3.2.3 цього договору. У випадку усунення позичальником порушень, вказаних в п. 3.2.3 цього договору, в тому числі погашення простроченої заборгованості за кредитом, нарахованими процентами та можливими штрафними санкціями впродовж строку, вказаного у повідомлення Кредитора, вимога Кредитора щодо повернення в повному обсязі Кредиту втрачає чинність. Як вбачається з п. 7.2 кредитного договору, в редакції додаткової угоди від 21.09.2010 року, всі повідомлення за цим договором будуть вважатися вчиненими належним чином, у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом за зазначеними адресами сторін, або вручені особисто під розписку про отримання. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися: у випадку надіслання рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом - дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача, а у випадку вручення Позичальнику особисто під розписку про отримання - дата їх особистого вручення. З розрахунку заборгованості та графіку погашення кредиту, вбачається, що позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором в повному обсязі достроково. Водночас, позивачем не надано суду доказів надсилання на адресу відповідачів повідомлень про дострокове погашення кредиту, що передбачено умовами кредитного договору та ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції станом на 21.09.2010 року. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції). Регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів». Частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України «Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 цього Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц. Таким чином, позовні вимоги в частині дострокового стягнення суми боргу за кредитом (поточної заборгованості за тілом кредиту за період з жовтня 2020 по 16 грудня 2021 року у розмірі 1224 доларів США) є безпідставними та у їх задоволенні слід відмовити. Щодо тверджень представника відповідача про часткове припинення поруки суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено субсидіарну відповідальність поручителя. При цьому поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України. Відповідно до ч. 4. ст. 559 ЦК України (в редакції, яка діяла на дату укладення договору поруки) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що законодавець передбачив три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги). Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.06.2018 року по справі № 408/8040/12 зазначила, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Пунктом 5.3 договору поруки сторонами погоджено, що дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами цього договору. Отже, сторони під час укладення зазначеного договору поруки не встановили строку дії поруки. Враховуючи положення ст. 5 ЦК України суд вважає, що до правовідносин, які виникли між позивачем та поручителем слід застосовувати положення ч.4 ст.559 ЦК України в редакції, які діяли на дату настання строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором. З позовом банк звернувся до суду 24 вересня 2020 року, що підтверджується штампом на поштовому конверті. Отже, з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, що виникла за період до 23 березня 2020 року включно позивач звернувся до суду після спливу дії поруки, тому порука за вказаними вимогами є припиненою. Враховуючи наведене, відсутні підстави для солідарного стягнення з відповідачів простроченої заборгованості за тілом кредиту за період з жовтня 2017 року по березень 2020 року включно та по процентам за користування кредитом за період з 24.09.2017 року по 23.03.2020 року включно. Вказана заборгованість підлягає стягненню з позичальника - [PERSON] . З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності та кожний доказ окремо, з урахуванням того, що позивачем не надано доказів надсилання вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, за договором споживчого кредиту, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 17864,45 грн, з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту за період з квітня 2020 року по вересень 2020 року в сумі 399,15 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ, станом на 02.06.2020 року становить 10704,44 грн, заборгованість за відсотками за період з 24.03.2020 року по 01.06.2020 року у розмірі 105,99 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ, станом на 02.06.2020 року становить 2842,45 грн, та заборгованість за відсотками за період з 02.06.2020 року по 16.09.2020 року у розмірі 4317,56 грн. З відповідача [PERSON] , слід стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 80435,26 грн, з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту за період з жовтня 2017 року по березень 2020 включно - 1618,45 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ, станом на 02.06.2020 року становить 43403,75 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 24.09.2017 року по 23.03.2020 року включно - 1380,84 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ, станом на 02.06.2020 року - 37031,51 грн. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути в частковому порядку суму судового збору у розмірі 1474,59 грн, а саме з відповідача [PERSON] - 1340,60 грн, а з відповідача [PERSON] - 133,99 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial