Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

Представник позивача 25.10.2019 звернувся до суду з даним позовом, просить суд стягнути з [PERSON] на користь Київського обласного центру зайнятості незаконно отриману допомогу по безробіттю в сумі 5823,99 грн та судовий збір у розмірі 2007,00 грн. В обгрунтування позову зазначає, що [PERSON] на підставі особистої заяви 07.11.2017 було зареєстровано, після чого надано статус безробітного в Таращанському районному центрі зайнятості (на даний час - Таращанська районна філія Київського обласного центру зайнятості), з 11.11.2017 призначено та розпочато виплату матеріального забезпечення на випадок безробіття. 03.04.2018 відповідач був працевлаштований за направленням центру зайнятості до СП «Дубівське», після чого припинено реєстрацію в центрі зайнятості. 10.12.2018 відповідач повторно подав документи для реєстрації у Таращанській районній філії КОЦЗ, але під час обміну інформацією з Пенсійним фондом України, яка надійшла через Єдину інформаційну аналітичну систему Державної служби зайнятості в реєстрі «Пам`ятка про працевлаштування у період статусу безробітних», виявлено факт того, що відповідач перебуваючи на обліку в центрі зайнятості в статусі безробітного з 07.11.2017 по 03.04.2018 працював керівником ТОВ «АЛЬТ КОНСАЛТ» з 28.11.2017. В зв`язку з чим, відповідачу було відмовлено у наданні статусу безробітного. Позивачем було проведено розслідування страхового випадку та складено акт № 02 від 12.03.2019. Крім того, позивачем було направлено відповідачу повідомлення № 1 від 26.07.2019, відповідно до якого йому запропоновано в 15-ти денний термін добровільно повернути незаконно отримані кошти в сумі 5823,99 грн, яке відповідачем отримано 01.08.2019. Проте, відповідач до центру зайнятості не з`явився, пояснень з даного приводу не надав, на телефонні дзвінки не відповідає, зазначена сума незаконно отриманого матеріального забезпечення на випадок безробіття відповідачем не сплачена, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки суду не повідомив.. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося Враховуючи позицію позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи, перевіривши їх поданими доказами, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Одним із видів матеріального забезпечення на випадок безробіття згідно з вимогами ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є допомога по безробіттю. Безробіттям відповідно до положення ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» є соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування. В силу вимог ч. 3 ст. 3 цього Закону, зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом. Нормами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного припиняється у разі зайнятості особи. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі особистої заяви 07.11.2017 був зареєстрований та отримав статус безробітного в Таращанському районному центра зайнятості (на даний час має назву - Таращанська районна філія Київського обласного центру зайнятості). [PERSON] з 11.11.2017, згідно ст. 9 Закону України «Про зайнятість населення», ст.ст. 6, 22, 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики від 15.06.2015 № 613, призначено та розпочато виплату матеріального забезпечення на випадок безробіття. 03.04.2018 відповідач був працевлаштований за направленням центру зайнятості на вакансію слюсар з ремонту сільськогосподарських машин та устаткування до сільськогосподарського підприємства «Дубівське» (с. Дубівка Таращанського району Київської області), після чого було припинено реєстрацію в центрі зайнятості. 10.12.2018 [PERSON] повторно подав документи для реєстрації у Таращанській районній філії Київського обласного центру зайнятості. Однак, під час обміну інформацією з Пенсійним фондом України, яка надійшла через Єдину інформаційну аналітичну систему Державної служби зайнятості в реєстрі «Пам`ятка про працевлаштування у період статусу безробітних» виявлено прихований факт того, що відповідач, перебуваючи на обліку у центрі зайнятості в статусі безробітного з 07.11.2017 по 03.04.2018 працював керівником товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬТ КОНСАЛТ» (ЄДРПОУ41762569) з 28.11.2017. З приводу даного питання відповідач відмовився надати письмові пояснення та усно заперечує перебування в трудових відносинах з ТОВ «АЛЬТ КОНСАЛТ». 10.12.2018 відповідно до пп. 2 п. 7 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 № 198, відповідачу було відмовлено у наданні статусу безробітного. Позивачем було проведено розслідування страхового випадку, в ході якого було направлено звернення № 47 від 19.12.2018 до ТОВ «АЛЬТ КОНСАЛТ» про надання необхідної інформації щодо факту перебування відповідача в трудових відносинах з підприємством. Проте, так як від роботодавця відповіді надано не було, позивач звернувся з повідомленням № 3 від 31.01.2019 до Печерської районної філії Київського міського центру зайнятості про здійснення перевірки ТОВ «АЛЬТ КОНСАЛТ», за адресою реєстрації довідника ПОУ (ФЗДССУВБ): вул. Крутий узвіз, 6/2 А, Печерський район м. Києва, 01004. Згідно акту розслідування страхових випадків Київського міського центру зайнятості № 474 від 25.02.2019, провести розслідування неможливо у зв`язку з тим, що підприємство за вказаною адресою не розшукане. В зв`язку з чим, позивачем було складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості матеріального забезпечення № 02 від 12.03.2019, згідно якого відповідачу необхідно повернути незаконно отриману допомогу по безробіттю з 28.11.2017, дня початку трудових відносин, по 03.04.2018, день припинення реєстрації в центрі зайнятості. Слід звернути увагу, що удень реєстрації в центрі зайнятості 07.11.2017 відповідач був ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованих безробітних, що визначенні чинним законодавством України, проте приховав від центру зайнятості відомості про працевлаштування в період перебування на обліку, чим порушив ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики від 13.02.2009 № 60/62, у разі встановлення центром зайнятості належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законом порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Так, внаслідок невиконання відповідачем своїх обов`язків, згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», наказу про повернення незаконно отриманого матеріального забезпечення Таращанської районної філії Київського обласного центру зайнятості № 10 від 26.07.2019 та листа Київського обласного центру зайнятості № 1482/06.04/9-19 від 25.06.2019, відповідачу необхідно повернути незаконно отриману допомогу по безробіттю з 28.11.2017 (дня початку трудових відносин) по 03.04.2018 (дня припинення реєстрації в центрі зайнятості) в сумі 5823,99 грн. На зазначених підставах, 26.07.2019 позивачем направлено відповідачу повідомлення № 1 від 26.07.2019, відповідно до якого йому було запропоновано в 15-ти денний термін добровільно повернути незаконно отримані кошти, яке відповідачем отримано 01.08.2019. Проте, відповідач до центру зайнятості не з`явився, жодних пояснень з даного приводу не надав, на телефонні дзвінки не відповідає, незаконно отримане матеріальне забезпечення на випадок безробіття не сплатив. Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» допомога по безробіттю є видом забезпечення за цим Законом. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та випадок безробіття» передбачено, що загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття далі - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Як встановлено судом, відповідач з 28.11.2017 в період реєстрації в центрі зайнятості був керівником ТОВ «АЛЬТ КОНСАЛТ» (згідно безкоштовного пошуку відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), реєстрацію було припинено лише з 03.04.2018 (моменту працевлаштування центром в СП «Дубівське»). За приписами ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно пп.2 п. 1 розділу V Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики від 15.06.2015 № 613, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 липня 2015 року за № 821/27266, виплата допомоги по безробіттю припиняється в разі припинення реєстрації безробітного з підстав, передбачених Порядком реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198 (з дня припинення реєстрації або в разі невідвідування без поважних причин центру зайнятості). Відповідно до п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 № 60/62, постановою правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 № 7-1 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року за №232/16248, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку, згідно з яким рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти. Згідно із пунктом 9 Порядку, рішення центру зайнятості щодо повернення коштів може бути оскаржено в центрі зайнятості вищого рівня або в судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не оскаржував рішень центру зайнятості щодо повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю. Згідно з вимогами ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до вимог ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема, допомоги та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тобто, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач у період перебування на обліку у Таращанській районній філії Київського обласного центру зайнятості в якості безробітного перебував у договірних відносинах та отримував дохід, при цьому не повідомив про даний факт позивачу, що привело до незаконної виплати центром зайнятості допомоги по безробіттю у розмірі 5823,99 грн. Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладені обставини та визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність даного позову. Судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved