Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом, в якому вказав, що 18 жовтня 1997 року позивачка [PERSON] купила у відповідачки [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 54,8 кв.м., житловою площею 41,7 кв.м, позначений на плані літерами: А1 - житловий будинок, Б1 - сарай, п1 - огорожа, п2 - водопровід, пЗ - вбиральня, заплативши продавцеві 600 (шістсот) доларів США. На виконання зазначеного договору купівлі - продажу позивачка передала відповідачці гроші, а та в свою чергу, передала позивачці житловий будинок, розписку про отримання грошей, правовстановлюючі документи і технічний паспорт на будинок. Сторони мали поїхати до нотаріальної контори, щоб посвідчити договір купівлі -продажу будинку, проте відповідачка відмовляється з`явитись до нотаріальної контори. З моменту укладення договору, умови якого позивачка виконала повністю, вона користується зазначеним житловим будинком, сплачує належні платежі, а документація залишається не переоформленою на її ім`я. Земельна ділянка біля будинку не приватизована та Державний акт не видавався. В будинку малолітні та неповнолітні особи не зареєстровані. На момент придбання будинку, позивачка проживала однією сім`єю із [PERSON] - третьою особою у справі, з яким вели спільне господарство, та за кошти, зароблені спільною працею придбали будинок. З [PERSON] позивачка 28 вересня 2002 року уклала шлюб. Оскільки подружнє життя між ними не склалося, 10 січня 2006 року шлюб було розірвано. При розірванні шлюбу, [PERSON] і [PERSON] дійшли згоди щодо поділу спільного майна подружжя. Зокрема будинок по [ADDRESS] залишився у власності позивачки, натомість [PERSON] в особисту власність отримав земельну ділянку для ведення садівництва. В зв?язку з чим, просить суд визнати дійсним договір купівлі - продажу житлового будинку загальною площею 54,8 кв.м, житловою площею 41,7 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами: А1 - житловий будинок, Б1 - сарай, п1 - огорожа, п2 - водопровід, п3 - вбиральня, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений 18 жовтня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] . Визнати за [PERSON] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами: А1 - житловий будинок, Б1 - сарай, п1 - огорожа, п2 - водопровід, пЗ - вбиральня, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, і просить його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Третя особа [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Судом зважаючи на існування умов передбачених ч.1 ст. ст.280 ЦПК України, відповідно до положень ч.4 ст.223 ЦПК України, постановлено провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 жовтня 1997 року №1677 та реєстраційного посвідчення є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.8,9). 18 жовтня 1997 року позивачка [PERSON] купила у відповідачки [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 54,8 кв.м., житловою площею 41,7 кв.м, позначений на плані літерами: А1 - житловий будинок, Б1 - сарай, п1 - огорожа, п2 - водопровід, пЗ - вбиральня. На виконання зазначеного договору купівлі - продажу позивачка передала відповідачці гроші, а та в свою чергу, передала позивачці житловий будинок, розписку про отримання грошей, правовстановлюючі документи і технічний паспорт на будинок. Сторони мали поїхати до нотаріальної контори, щоб посвідчити договір купівлі - продажу будинку, проте відповідачка відмовляється з`явитись до нотаріальної контори. Так, відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації». Таким чином, положення статті 220 ЦК України можливі до застосування за умови укладення таких правочинів після набрання чинності вищезазначеного Закону. На підставі викладеного,

Outcome: approved