Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі по тексту - відповідач), в якому вказував,що відповідно до укладеного договору б/н від 28.06.2011 [PERSON] отримала кредит у розмірі 2300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач зазначає, що банк свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до укладеного договору виконав в повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. В позові позивач вказує, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача на заяві. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язанням, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, станом на 31.03.2018 відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 65280,76 грн., яка складається з наступного: 776,90 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 56018,20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4900,86 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500грн. - штраф (фіксована частина); 3084,80 грн. - штраф (процентна складова). Оскільки відповідач добровільно не виконує взяті на себе зобов`язання, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 65280,76 грн. за кредитним договором № б/н від 28.06.2011 в примусовому порядку та покласти на відповідача витрати по оплаті судового збору в розмірі 1762 грн. 05 листопада 2018 року заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 65280,76 грн. та витрати по оплаті судового збору. До Уманського міськрайонного суду Черкаської області 12 грудня 2019 року звернулася [PERSON] з заявою про перегляд заочного рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 листопада 2018 року по справі №705/2322/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області Кормана О.В. від 24.12.2019 [PERSON] відмовлено у поновленні процесуального строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення та заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.11.2018 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було залишено без розгляду. Постановою Черкаського апеляційного суду від 16.04.2020 ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2019 у справі за заявою [PERSON] про перегляд заочного рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.11.2018 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для вирішення заяви про перегляд заочного рішення суду. На виконання вказаної постанови Черкаського апеляційного суду від 16.04.2020, протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, 08.05.2020 матеріали заяви передано до розгляду судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області Корману О.В. 08.05.2020 ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області Кормана О.В. було задоволено самовідвід судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області Кормана О.В. у справі за заявою [PERSON] про перегляд заочного рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.11.2018 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 12.06.2020 ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.11.2018 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості (справа № 705/2322/18; 2/705/1625/18) задоволено. Заочне рішення від 05 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано, а справу призначено до судового розгляду. 23.07.2020 відповідач [PERSON] на адресу суду подала відзив на позов в якому вказала, що у 2011 році, коли вона навчалася в Уманському педагогічному університеті ім..П.Г.Тичини, то вона отримала в ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну карту з лімітом кредитної лінії 800 грн., із строком повернення кредитного ліміту протягом одного року. Вказана кредитна лінія відповідачем була погашена перед банком в межах строків дії кредитної картки. У відзиві відповідач [PERSON] вказує, що будь-яких договорів вона з банком не укладала, а підписала лише заяву. Також, відповідач зазначає, що у позові не зазначено та не додано доказів про закінчення дії платіжної картки. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за неіснуючим кредитним договором, пропустивши загальний строк позовної давності, не вказавши при цьому, коли у позивача виникло право вимоги до відповідача. Відповідач посилається на те, що у справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про виконання кредитного договору позивачем про надання кредиту у розмірі 2300 грн. Посилаючись на норми чинного законодавства України, відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення № 4930101853782 та № 4930102046325, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, посилаючись на обставини, що викладені у відзиві на позов, просила суд відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості. А також зазначила, що кредитної картки з лімітом 2300 грн не отримувала, жодного договору та умов по вказаній картці не підписувала. Кредитну картку, яку мала з лімітом 800 грн, використовувала лише один рік, після закінчення строку дії катки повернула банку з повністю погашеною заборгованістю. Представник відповідача адвокат Колесник І.В. в судовому засіданні посилаючись на норми чинного законодавства України просив суд відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, вказуючи, що позивач звернувся до суду з надуманим позовом, маючи на меті у незаконний спосіб та безпідставно стягнути з відповідача неіснуючу суму боргу. Крім того, позов є необґрунтованим та не підтверджений належними та допустимими доказами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступного висновку. Так, як вбачається з матеріалів справи, 28.06.2011 [PERSON] підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» (а.с. 7,8). На підставі вказаної анкети-заяви позивачу надано кредит у розмірі 2300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір між сторонами становить підписана відповідачем анкета- заява та «Умови та правила надання банківських послуг». В матеріалах справи відсутні докази встановлення відповідачу кредитного ліміту, та його розміру. Зокрема, відсутні докази відкриття відповідачу карткового рахунку, його номеру, та не надано виписок по ньому, які б підтверджували користування відповідачем кредитною карткою. Згідно з ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приват Банку, довідку про умови кредитування з використання картки «Універсальна» від 28.06.2011, витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в Приват Банку та розрахунок заборгованості. Разом з тим, вказані документи не підтверджують наявність між сторонами кредитних відносин та наявність заборгованості. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення відповідачем кредитного договору. Конституційний Суд України у справі №1-12/2013, за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року, зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Враховуючи вимоги справедливості та розумності, зважаючи на принцип добросовісності, з метою захисту відповідача, як, в даному випадку, менш захищеного учасника цивільних правовідносин та враховуючи, що судом не встановлено належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи Анкету-заяву позичальника, та брав на себе відповідні зобов`язання, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Щодо застосування строків позовної давності заявленої відповідачем, суд зазначає наступне. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору (від 19 березня 2014 року N 6-14цс14 та 3 червня 2015 року N 6-31цс15). Відповідно до ст.ст. 256, 257, 258, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, зобов`язання з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливу строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Як вбачається із матеріалів справи 25 серпня 2015 року відповідачем було здійснено внесено суму погашення погашення заборгованості по кредитному договору. Після зазначеної дати будь-які дії відповідачем спрямовані на сплату заборгованості по кредиту не вчинялися. Представник позивача звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором 07 червня 2018 року. Відтак, суд приходить до висновку про те, що позивач звернувся до суду у межах строку позовної давності, а тому вимоги відповідача про застосування строку позовної давності застосуванню не підлягають, оскільки останнім днем погашення заборгованості по кредитному договору є 25 серпня 2015 року з якого починається перебіг строку позовної давності пред`явленням вимоги про виконання зобов`язання. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed