Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом до в якому просив визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] у м. Києві в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. В обґрунтуванні позовних вимог зазначив, що позивач являється рідною сестрою спадкодавця, свого брата [PERSON], який помер [INFO] року. Його спадкоємцями за законом являються сторони: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (племінник [PERSON].). Після звернення у встановлений законом строк до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини, нотаріальна контора відмовила їй у зв»язку із ненаданням правовстановлюючого документа на квартиру, що зумовило [PERSON] звернутись до суду із вказаним позовом та захистити свої права шляхом визнання права власності в порядку спадкування на ? частину спадкового майна після смерті брата. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з наведених в ньому підстав і просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у свою відсутність не надав. Суд, з урахуванням думки представника позивача, якій не заперечував проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача, вважає можливим розглядати справу у його відсутність на підставі ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши надані докази, судом встановлені наступні обставини і відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, [INFO] року помер [PERSON], який мешкав у [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.38). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] в м. Києві та в Першій Київській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу №731 щодо майна померлого (а.с. 35-104). Згідно матеріалів вищевказаної спадкової справи єдиними спадкоємцями померлого за законом являються [PERSON], сестра померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про одруження та [PERSON] - племінник померлого, що підтверджується рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.11.2007 року в справі за заявою [PERSON], зацікавлена особа: Головне управління юстиції в м.Києві про встановлення факту родинних відносин (а.с.73). У встановлений законом термін та порядок, позивачка звернулась до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується копією відповідної заяви від 13.11.2007 р. за вх. № 2637, на підставі якої було зареєстровано вказану спадкову справу № 731/2007 (а.с.7). Однак, в подальшому нотаріальна контора відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку вищевказаної квартири у зв'язку з ненаданням нею правовстановлюючого документа на квартиру та зазначенням необхідності звернутись до суду для визнання права власності в порядку спадкування, що підтверджується відповідним листом №10680/02-14 від 26.11.2013 за підписом завідуючого Першої київської державної нотаріальної контори (а.с.6). Згідно вимог ч.1 ст.68 Закону України «Про нотаріат», серед іншого, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.І ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього спору. На відповідний запит нотаріуса, БТІ своїм листом №23286 від 17.08.2007 ровідомило, що станом на 14.08.2007 по даним книг реєстрації Бюро ціла квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована на ім»я [PERSON] на підставі реєстраційного посвідчення, виданого БТІ 22.06.1992 на підставі довідки ЖБК «Київ» від 11.05.1992 року (а.с.50). Також, своїм листом №41514 (И-2014) від 7.10.2014 БТІ повторно повідомило вищевказану інформацію про належність [PERSON] вказаної квартири на праві власності (а.с.116). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вищевказані правовстановлюючі документи, на підставі яких була проведена реєстрація права власності на квартиру у позивачки відсутні. Позивачка надати правоустановчі документи на зазначене майно не змогла, в результаті чого листом нотаріальної контори від 26.11.2013 р. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до умов вказаної норми такий позов може бути пред'явлений до будь-якої особи, яка власними діями (бездіяльністю) заявила про свої претензії на річ, яка перебуває у власності іншої особи, оспорює або не визнає право власності позивача. Нормами ст.3 ЦПК України визначають, що кожна особа має в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою і часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, і таким є квартира [ADDRESS] Згідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Позивачка є сестрою померлого [PERSON], що підтверджується відповідним записом у свідоцтві про народження, свідоцтвом про одруження. Також, до кола спадкоємців померлого [PERSON] крім неї і вноситься його племінник, яким є відповідач у справі. Вимоги ст. 1262 ЦК України передбачають, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід, як з боку батька, так і збоку матері. Згідно ч. З ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця успадковують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином, позивачка - сестра померлого та відповідач - племінник померлого відносяться до спадкоємців другої черги. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. З огляду на наведене позивачка і відповідач мають право на 1/2 частки спадщини кожний. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч.І ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право дрийняти спадщину чи не прийняти її. Позивачка прийняла спадщину, що підтверджується копією відповідної заяви на адресу Першої державної нотаріальної контори, копія якої долучена до позовної заяви. Згідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до норм ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Виходячи із вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що позивачка має право захистити свої права шляхом визнання права власності на ?? частини квартиру в порядку спадкування за законом. Оскільки позивачем доведено оспорювання та невизнання саме відповідачем [PERSON] її права власності за законом на належну їй частину спадкового майна, а також за умови відсутності правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, тому обраний позивачкою спосіб захисту права власності визначений правильно, а саме визнання права власності на ? частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Судові витрати розподілені згідно правил, встановлених ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved