Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

Представник позивача - адвокат Зибінська Г.В. звернулася до суду з позовом [PERSON] до ТОВ «Інтерміс Юа» (до перейменування - ТОВ «Преміум Фінанс Груп») про стягнення компенсації невикористаної відпустки при звільненні в розмірі 13386,45 грн та витрат на адвокатські послуги в розмірі 2000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] з 01.01.2019 року працював в ТОВ «Преміум Фінанс Груп» на посаді комірника. 30.12.2020 року за попередньою домовленістю з роботодавцем написав дві заяви: про звільнення з займаної посади за власним бажанням з 31.12.2020 року та про прийняття на посаду комірника з 01.01.2021 року. Того ж дня, 30.12.2020 року йому виплачено заробітну плату на банківську картку за останній місяць роботи - за грудень 2020 року. 01.01.2021 року [PERSON] працював на тому ж підприємстві, так як згідно з домовленістю його мали знову прийняти на ту ж посаду з 01.01.2021 року. Однак пропрацював він на тому ж місці лише чотири дні, після чого його звільнили остаточно. Трудову книжку з записом про звільнення четвертим числом (04.01.2021 року) він отримав тільки 04.03.2021 року, хоча обов`язкові внески (ПДФО, військовий збір та ЄСВ) роботодавець в січні 2021 року за нього вже не сплачував, що вбачається з довідки ОК-5. Розрахунок за чотири дні роботи в січні 2021 року позивач отримав готівкою 09.03.2021 року. Суму компенсації невикористаної відпустки в розмірі 13386,45 грн йому досі так і не виплачено, при тому, що за весь період роботи на вказаному підприємстві з 01.01.2019 року по 04.01.2021 року позивач жодного дня не був у відпустці та не отримував компенсації за невикористану відпустку, у зв`язку з чим і звернувся до суду. 28.07.2021 року до суду надійшла заява від представника позивача Зибінської Г.В. про заміну найменування відповідача з ТОВ «Преміум Фінанс Груп» на ТОВ «ІнтермісЮА», а також про заміну адреса місцезнаходження відповідача з вул.Куренівська, буд.2-Б, м.Київ, 04073 на вул.Миколаївська, буд.7/17, м.Маріуполь, Донецька область, 87515. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, проте остання подала заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.п.27). Представник відповідача в судове засідання не з`явився також, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином ще до зміни найменування та місцезнаходження, відзиву не надав. За таких обставин, за наявної згоди позивача, суд приходить до висновку про можливість проведення заочного розгляду справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення позову по суті, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі з наступних підстав. Як вбачається з копії трудової книжки, виданої на ім`я [PERSON] , він працював на посаді комірника у ТОВ «Преміум Фінанс Груп» з 01.01.2019 року та звільнений 04.01.2021 року (а.п.5). Згідно з копією довідки ОК-5, обов`язкові внески (ПДФО, військовий збір та ЄСВ) роботодавець ТОВ «Преміум Фінанс Груп» в січні 2021 року за нього не сплачував (а.п.8). Так, відповідно до ч.3 ст 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно зі ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Відповідно до ч.1 ст.95 КЗпП України мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може проводитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб (ч.4 ст.95 КЗпП України). Згідно зі ст.110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Стаття 30 Закону України «Про оплату праці» містить аналогічну норму, а також встановлює, що роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ч.1 ст.6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч.1 ст. 24 Закону). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Отже, передумовою виплати компенсації за невикористані відпустки є встановлення факту не перебування особи у щорічних відпустках та не отримання відповідних компенсацій. Частина третя статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких, відповідно до пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Нормами процесуального закону також передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21.04.2021 року відкрито провадження у даній справі та у відповідності до ст.84 ЦПК України витребувано від товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Фінанс Груп» довідку про період роботи [PERSON] підприємстві, кількість днів невикористаної відпустки та нараховану суму компенсації невикористаної відпустки при звільненні. Проте, попри отримання копії ухвали суду, відповідач в порушення ч.6-7 ст.84 ЦПК України не надав витребувані документи та відповідно не виконав ухвалу суду, а також не повідомив суд про неможливість подати витребувані судом докази. Так, відповідно до ч.10 ст.84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Отже, оскільки представником позивача адвокатом Зибінською Г.В. здійснено розрахунок суми компенсації невикористаної відпустки та проводився такий відповідно до п.7 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 N 100, суд приймає такий розрахунок як відповідний доказ по справі. Обчислення середньої заробітної плати для оплати компенсації за невикористані дні відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Оскільки ТОВ «Преміум Фінанс Груп», яке вподальшому було змінено на ТОВ «Інтерміс ЮА», не виконало обов`язок подати витребувані судом докази без наведення жодних причин, то у суду наявні процесуальні підстави визнати встановленими обставини щодо наявної заборгованості по компенсації за невикористані дні відпустки відповідно до розрахунку, наданого позивачем. Отже, сумарний заробіток за останні 12 місяців (з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року) - 70000,00 грн. Кількість календарних днів розрахункового періоду з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року (без врахування святкових і неробочих днів) - 251 днів. Число календарних днів відпустки за весь період роботи = 24 дні за 2019 рік + 24 дні за 2020 рік, всього 48 днів. Розрахунок: 70000 / 251 х 48 = 13386,45 грн. Отже, сума компенсації невикористаної відпустки складає 13 386,45 грн. З довідки ОК-5 Пенсійного фонду України Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування вбачається, що сума компенсації невикористаної відпустки є не нарахованою і не виплаченою. Згідно з ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України (ч.1 ст. 47 КЗпП України). З врахуванням наведенного, слід задовольнити вимогу про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 13 080,47 грн. Вирішуючи питання про розподіл витрат, суд враховує, що згідно зі ст.59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу (ч.1, 3 ст.133 ЦПК України). Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у розмірі 908,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави. У відповідності до ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.1,2,3,4 ст.137 ЦПК України). За таких обставин, оскільки згідно з наданим позивачем договором №16/2021 про надання правової допомоги від 22.03.2021 року та актом виконаних робіт від 24.03.2021 року, в яких зазначено гонорар, що складає 2000,00 грн, судом встановлено, що дані витрати є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами, тобто мають компенсуватися в силу ст.137 ЦПК України, то позовні вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн також підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі наведенного та

Outcome: approved