Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Представник відповідача позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія заяви [PERSON] про прийняття спадщини; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.04.2016р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого 27.05.2015р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON]Д, померлої 22.03.2010р.; копія свідоцтва про одруження між [PERSON] та [PERSON]; копія заповіту [PERSON] від 29.03.2010р. складеного на імя [PERSON]; копія довідки Плавнівської сільської ради від 18.03.2016р.; копії довідок відділу Держгеокадастру у Ренійському районі про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки; копія сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0107446; копія державного акту серії ЯА № 862018 від 17.03.2006р. на право власності на земельну ділянку загальною площею 2,57 га; копії витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26.01.2016р. із кадастровими планами земельних ділянок; копія свідоцтва про право власності на майновий пай КСП «Світанок» серії ОД-ХХ № 01917; копія свідоцтва про право власності на майновий пай КСП «Світанок» серії ОД-ХХ № 01972. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є онуком нині померлих [PERSON] та [PERSON] За життя бабусі позивача [PERSON] належали: - право на земельну частку (пай), розміром 3,61 умовних кадастрових гектара, розташована в с. Плавні Ренійського району, згідно сертифікату серії ОД № 0107446; - майновий пай члена КСП «Світанок» на підставі сертифікату про право на майновий пай серії ОД-ХХ № 01917. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, заповіту не залишила, 22.03.2010р. - померла. Спадкоємцем першої черги був її чоловік [PERSON] У встановлений законодавством строк він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття, проте дід позивача [PERSON] прийняв спадщину фактично, оскільки на момент смерті дружини він мешкав разом із нею. Таким чином, чоловік спадкодавця [PERSON] фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлої дружини [PERSON], однак не встиг її юридично оформити. 27.05.2015р. помер дід позивача [PERSON] За життя йому належали: - земельні ділянки загальною площею 2,57 га, розташовані на території Плавнівської сільської ради Ренійського району, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 862018 від 17.03.2006р; - майновий пай члена КСП «Світанок» на підставі сертифікату про право на майновий пай серії ОД-ХХ № 01972. Крім того, [PERSON] належало майно, яке він фактично прийняв після смерті дружини [PERSON], а саме: право на земельну частку (пай), розміром 3,61 умовних кадастрових гектара, розташована в с. Плавні Ренійського району, згідно сертифікату серії ОД № 0107446 та майновий пай члена КСП «Світанок» на підставі сертифікату про право на майновий пай серії ОД-ХХ № 01917. На випадок смерті [PERSON] розпорядився належним йому майном, 29.03.2010 р. залишив заповіт на імя позивача [PERSON] яким заповідав йому все майно, яке буде належатиме йому за життя. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивач (як спадкоємець за заповітом) звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За зверненням позивача нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно (відсутності витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та ін..), про що 08.04.2016р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельні ділянки та майновий пай як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняв спадщину, що залишилася після померлого діда [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Як було встановлено судом, бабуся позивача [PERSON] померла 22.03.2010р. Дід позивача був спадкоємцем першої черги за законом після її смерті. На момент смерті [PERSON], дід позивача [PERSON] мешкав разом із нею, отже прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак не встиг оформити її юридично. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Крім того, 27.05.2015р. помер дід позивача [PERSON] Позивач у справі є спадкоємцем першої черги за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Він у передбачений законом строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається таким, що її прийняв. Інших спадкоємців крім позивача немає. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України після смерті матері [PERSON] оскільки його воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] не встиг отримати оригінали на право власності на земельні ділянки, у звязку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на земельні ділянки та майновий пай з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved