Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, вимоги якої підтримав у судовому засіданні та обґрунтовує тим, що 23 травня 2012 р. був укладений кредитний договір, згідно якого [PERSON] отримав від відповідача кошти в сумі 700 000 грн. (двома траншами: 29.05.2012 р. - 354 170 грн., та 30.05.2012 р. - 345 830 грн.) для проведення будівництва нежитлового приміщення для виробництва хлібобулочних виробів. В якості забезпечення повернення кредитних коштів був укладений договір іпотеки на нежитлове приміщення збудованого цеху для виробництва хлібобулочних виробів. Гарантом повернення коштів виступала жінка позивача - [PERSON]. Недавно з засобів масової інформації, позивач дізнався, що Верховним Судом України від 13.10.2013 р. було прийнято рішення про те, що всі власники (співвласники) майна повинні давати письмову згоду на отримання позики любим членом сім'ї в банківських установах при заключенні нотаріально посвідчених кредитного договору та договору іпотеки. При укладенні договорів кредиту та іпотеки були порушенні права дитини позивача, а також норми Цивільного кодексу України. Так кредитний договір, іпотеки, поруки були укладена без згоди органу опіки, також приватний нотаріус при посвідченні договорів не витребував довідку про стан сім'ї, з якої стало б відомо, що членом сім'ї є малолітня дитина. На день укладення договорів, сину позивачу виповнилося 17 років, відповідно відноситься до неповнолітніх, а значить згідно ст. 177 СК України батьки мають право на вчинення правочинів лише з дозволу органу опіки та піклування, письмової згоди якої не було надано. Також в силу прямої вказівки шлюбного закону, жінка позивача є співвідповідачкою, і теж вважається позичальником кредитного договору, що унеможливлює укладення між нею та відповідачем договору поруки № РХ029031.39573.001 від 28.05.2012 р., оскільки поручитель та боржник не повинні збігатися в одній особі. У даному випадку [PERSON] поручилась сама за себе. Отже неможливість жінки позивача бути відповідачем по кредитному договору одночасно і поручителем по його забезпеченню свідчить про недійсність з цих підстав укладеного договору поруки і тягне недійсність кредитного договору в цілому, за якому порука значиться його суттєвою умовою. Враховуючи викладене, представник позивача просить суд визнати недійсним кредитний договір, договір поруки та договір іпотеки з моменту укладення. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми по справі № 592/3309/13-ц було задоволено позовні вимоги банку та стягнуто з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № MKLNF3.39571.001 від 29 травня 2012 р. в розмірі 827395 грн. 87 коп. Зазначене рішення в частині було залишено в силі, рішенням Апеляційного суду Сумської області від 05.09.2013 р. в зв'язку з чим, правочинність спірних договорів вже перевірялася судами та не може бути повторно предметом розгляду справи. Предметом договору іпотеки є будівля цеху по виготовленню кондитерських та борошневих виробів загальною площею 588,4 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії САЕ № 279239, виданого Виконкомом Сумської міської ради 21.12.2011 р., право власності зареєстровано згідно з Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 34178206 від 18.05.2012 р. Комунальним підприємством «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» за № 921 в книзі 25. Таким чином твердження позивача з приводу того, що його син [PERSON] є співвласником іпотечного майна, не відповідає фактичним обставинам справи та не підтверджено відповідними належними доказами. Посилання на ст. 175 СК України, відповідно до якої майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності, є безпідставними, оскільки на час набуття права власності на предмет іпотеки, [PERSON] був неповнолітнім, а відтак не міг набути право спільної сумісної власності на нерухоме майно з підстав, визначених ст. 368 ЦК України, до того ж спір, між тими ж сторонами та з тих же підстав розглядався Ковпаківським районним судом м. Суми, в результаті чого винесено ухвалу від 04.03.2014 р. Суд вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що підлягають відмові. 29 травня 2012 р. між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] укладено кредитний договір № MKLNF3.39571.001 /а.с.3-8/. Згідно даного договору, банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти у розмірі 700 000 грн., терміном користування до 28 травня 2016 р., зі сплатою процентної ставки за користування 22 %. Письмовою заявою, [PERSON], як дружина позичальника, надала згоду на укладення позивачем кредитного договору № MKLNF3.39571.001, з умовами договору ознайомлена /а.с.10/. Договором поруки № РХ029031.39573.001 від 29 травня 2012 р. [PERSON], як поручитель поручається перед банком за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати, яких встановлюється кредитним договором № MKLNF3.39571.001 від 29.05.2012 р. та будь-якими додатковими угодами /а.с.11/. [PERSON] як чоловік надав згоду на укладення [PERSON] договору поруки /а.с.12/. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, 30 травня 2012 р. укладено договір іпотеки № ZXR039523.39571.002, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі № 3946, предметом якого є будівля цеху по виготовленню кондитерських та борошняних виробів загальною площею 588,4 кв.м., належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що видане Виконавчим комітетом Сумської міської ради від 21 грудня 2011 р., зареєстроване в КП «Сумське МБТІ» 26.12.2011 р. за р. № 921, в книгу за № 25, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав, виданим КП «Сумське МБТІ» 26.12.2011 р. за № 32677343, та зареєстрований в електронному реєстрів прав власності на нерухоме майно 26.12.2011 р., реєстраційний номер майна - 5854965 /а.с.14-17/. 25 липня 2013 р. рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми у цивільній справі за позовом ПАТ «Всеукраїнський банк розвиту» до [PERSON], [PERSON], ТОВ «Беєве» про стягнення заборгованості, стягнуто з [PERSON], [PERSON], ТОВ «Беєве» в солідарному порядку на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за кредитним договором № MKLNF3.39571.001 від 29.05.2012 р. у розмірі 827 395 грн. 87 коп., 3441 грн. судового бору, тобто по 1 147 грн. з кожного. Апеляційним судом Сумської області від 05 вересня 2013 р., рішення від 25.07.2013 р. в частині стягнення з ТОВ «Беєве» в солідарному порядку на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованості за кредитним договором в розмірі 827 395 грн. 87 коп. та судового збору в сумі 1147 грн. скасовано, в іншій частині залишено без змін. Суд постановляє законні та обґрунтовані рішення, тобто ухвалені на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Обґрунтування представником позивача позовних вимог стосовно того, що [PERSON] є співвідповідачем, що і не уможливлює укладення з нею договору поруки, суду не зрозумілі, оскільки [PERSON] є поручителем за кредитним договором укладений між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON]., а оскільки згідно ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, Ковпаківським районним судом м. Суми законно винесено рішення про стягнення в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором, що також підтверджується рішенням Апеляційного суду Сумської області від 05.09.2013 р. Представником позивача не вірно розмежовується поняття «співвідповідач» та «позичальник». Співвідповідач - особа, що бере участь у цивільній справі на боці відповідача, а позичальник - сторона договору, відповідно дані поняття використовують окремо в матеріальному та процесуальному праві. Згідно кредитного договору № MKLNF3.39571.001 від 29.05.2012 р., позичальником є [PERSON]. Також позивачем не надано суду підтвердження, про наявність малолітньої дитини, права якої були порушені під час укладення спірних договорів.

Outcome: dismissed