Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] підприємства «Світлана-2000» звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про переведення прав та обовязків покупця та визнання права власності. У своєму позові позивач просить суд перевести на Приватне підприємство «Світлана-2000» права та обовязки покупця за договором купівлі-продажу № 1181 від 10 липня 2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] щодо 2/100 частки нерухомого майна Культурно-рекреаційного центру, обєкту житлової нерухомості, розташованого за адресою: м.(Камянське) Дніпродзержинськ проспект Леніна, буд.№ 42в; визнати за [PERSON] підприємством «Світлана-2000» право власності на 2/100 частки нерухомого майна Культурно-рекреаційного центру, обєкту житлової нерухомості, розташованого за адресою: м.(Камянське) Дніпродзержинськ проспект Леніна, буд.№ 42в. В обґрунтуванні позову представник позивача зазначив, що позивачу [PERSON] підприємстві «Світлана-2000» належить на праві спільної часткової власності в розмірі 98/100 Культурно-рекреаційного центру, обєкту житлової нерухомості, розташованого за адресою: м.(Камянське) Дніпродзержинськ проспект Леніна, буд.№ 42в. З 24 листопада 2009 року частка в розмірі 2/100 частини у праві спільної часткової власності на вказане нерухоме майно належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. 10 липня 2015 відповідач [PERSON] відчужила свою частку відповідачу [PERSON] шляхом укладання договору купівлі-продажу № 1181, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] Вважає, що переважне право позивача як співвласника на купівлі частки відповідача [PERSON] було порушено, так як від імені позивача від цього права відмовився [PERSON], який на той час перебував на посаді директора підприємства та не мав повноважень на такі дії. Надаючи згоду відповідачу [PERSON] на розпорядження своєю часткою у праві спільної часткової власності директор [PERSON] уклав від мені позивача договір на розпорядження майном підприємства, а саме майновим правом на отримання права власності на 2/100 частки відповідача [PERSON] у нерухомому майні. Для надання згоди відповідачу [PERSON] на розпорядження своєю часткою у праві спільної часткою власності директору [PERSON] необхідно було отримати від засновника підприємства [PERSON] належним чином оформлену довіреність на право розпорядження майном підприємства. У звязку з відсутністю такою довіреності позивач вважає, що директор [PERSON] діяв з перевищенням своїх повноважень, що призвело до порушення переважного права позивача на купівлю частки відповідача [PERSON] у праві спільної часткової власності на Культурно-рекреаційний центр. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] підприємства «Світлана-2000» [PERSON] та [PERSON] підтримали позивні вимоги та просили суд задовольнити їх, посилались на обставини викладені в позові. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] заперечував щодо задоволення позову та просив суд відмовити, посилався на обставини викладені в запереченні на позов. Суду зазначив, що право переважної покупки частки у праві спільної власності лише створюють передумову для придбання управомоченою особою майнових прав чи немайнових субєктивних цивільних прав. Тобто виключним правом засновника ПП «Світлана-2000» є лише укладання договорів на отримання кредитів та розпорядження майном підприємства. При цьому відмова від переважних прав підприємства не є розпорядженням майном, тобто відноситься до виключених прав засновника підприємства, тому відповідно до статуту позивача може вчинятись його директором. У випадку переведення прав та обовязків покупця на позивача та повернення [PERSON] лише 8 000 грн., це порушить його майнові права, тому такий стан речей не враховує його затрат, понесених у звязку з ремонтом придбаної у [PERSON] нерухомості. Треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], [PERSON], у судове засідання не зявились, надали суду заяви, де просять розглядати справу за їх відсутність. [PERSON] надав суду також пояснення щодо позовної заяви, де вважає, що відсутні підстави для задоволення позову та зазначив, що рішення засновника підприємства надав йому [PERSON] - брат засновника ПП «Світлана-2000» - [PERSON], який й підписав це рішення. Окрім цього в поясненнях зазначив, що виключним правом засновника ПП «Світлана -2000» було тільки укладання договорів на отримання кредитів та розпорядження майном підприємства та відмова від першочергового права купівлі частки нерухомого майна не є розпорядженням майном позивача, а тому не відносить до компетенції засновника. Суд, вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] підприємстві «Світлана-2000» належить на праві спільної часткової власності в розмірі 98/100 Культурно-рекреаційного центру, обєкту житлової нерухомості, розташованого за адресою: м.(Камянське) Дніпродзержинськ проспект Леніна, буд.№ 42в, що відповідно до рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05 липня 2005 року. На підставі договору купівлі-продажу від 20 листопада 2009 року частка в розмірі 2/100 частини на праві спільної часткової власності Культурно-рекреаційного центру, обєкту житлової нерухомості, розташованого за адресою: м.(Камянське) Дніпродзержинськ проспект Леніна, буд.№ 42в належала [PERSON]. Як встановлено в судовому засіданні 10 липня 2015 року відповідач [PERSON] відчужила свою частку відповідачу [PERSON] шляхом укладання договору купівлі-продажу № 1181, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], що також вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна. Так, як вбачається з наданого суду Статуту позивача [PERSON] підприємства «Світлана-2000», розділів 3 та 4 засновник підприємства вирішує самостійно всі питання діяльності підприємства та право укладання договорів на отримання кредитів та розпорядження майном підприємства є виключним правом засновника. Відповідно до вимог ст.190 ЦК України, майном як особливим обєктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки. Згідно до висновків Верховного Суду України № 6-29429св09, 6-52295св10, 6-168цс12, вбачається, що майнові права, поряд з будь-якими рухомими, нерухомими речами, грошима, цінними паперами, є обєктами цивільного обороту. Тому слід врахувати, що до майнових прав належать, зокрема, право вимоги, що виникає з приводу володіння, користування та розпорядження майном, право вчиняти дії щодо оформлення права власності на майно. Також визначено, що майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна, як обєкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Таким чином, виходячи з викладеного, відповідач [PERSON], яка є стороною по договору та зобовязана письмово повідомити іншого співвласника ПП «Світлана-2000» про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови договору, а позивач наділений правом вимоги щодо виконання цього обовязку без виникнення зустрічного обовязку щодо відповідача [PERSON] Відповідно до ч.1,2 ст.362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Як вбачається з наданих суду [PERSON] нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] документів, однією з підставою для укладання договору купівлі-продажу була заява директора [PERSON] підприємства «Світлана-2000» [PERSON] від 10 липня 2015 року, який повідомив, що позивач відмовляється від права переважної купівлі 2/100 часток у праві спільної часткової власності на Культурно-рекреаційний центр, яке передбачене ст.362 ЦК України. Окрім цього, однією із підставою укладання вказаного договору також було рішення засновника № 2/07 від 10 липня 2015 року, де вказано, що [PERSON], засновник [PERSON] підприємства «Світлана-2000» прийняв рішення відмовитись від права, передбаченого ст.362 ЦК України, привілеєвої купівлі 2/100 часток у праві спільної часткової власності на Ккультурно-рекреаційний центр, що знаходиться в будинку № 42в по проспекту Леніна в м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області за 8 000 грн., виконання рішення покласти на директора [PERSON] підприємства «Світлана-2000». Так, в судовому засіданні представник позивача [PERSON] підприємства «Світлана-2000» [PERSON] повідомив, що він особисто не підписував надане суду рішення засновника № 2/07 від 10 липня 2015 року, [PERSON] підприємства «Світлана-2000», де вказано, що засновник ПП «Світлана-2000» [PERSON] прийняв рішення відмовитись від права, передбаченого ст.362 ЦК України, привілеєвої купівлі 2/100 часток у праві спільної часткової власності на культурно-рекреаційний центр, що знаходиться в будинку № 42в по проспекту Леніна в м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області за 8 000 грн. та виконання рішення покласти на директора [PERSON] підприємства «Світлана-2000». Посилання представник відповідача про те, що висновок експерта ТОВ «Судова незалежна експертиза України» не може вважатися належним та допустимим доказом є безпідставним виходячи з наступного. Ст.10 ЦПК України та ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, за клопотання представників сторін по справі були призначені судово-почеркознавчі експертизи, за висновками яких, а саме за висновком експерта Судової незалежної експертизи України № СЕ-1710-7-446.16 від 07 вересня 2016 року судовим експертом [PERSON] встановлено, що підпис від імені [PERSON] зображення якого міститься в рядку «Підпис ____» в копії рішення засновника № 2/07 від 07 липня 2015 року виконаний не [PERSON], а іншою особою. Судовим експертом [PERSON] 24 листопада 2016 року надані суду також додаткові пояснення щодо дослідження та надання висновку експерта № СЕ-1710-7-446.16 від 07 вересня 2016 року, де остання зазначає, що згідно до п.1.1. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів. Оскільки вимоги даного документа мають рекомендаційний, а не обовязковий характер, електрофотографічну копію досліджуваного документа надано належної якості, - дослідження проведено за копією документа. Необхідно також зазначити, що відповідно до вимог ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Окрім цього, за клопотання представника відповідача судом була призначена експертиза повторна почеркознавча, яка доручена експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл.проф [PERSON] Міністерства Юстиції України. З повідомлення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл.проф [PERSON] Міністерства Юстиції України № 68 від 06 березня 2017 року експертом було витребувано оригінал рішення засновника ПП «Світлана-2000» № 2/07 від 07 липня 2015 року, але оскільки оригінал рішення, як встановлено в судовому засіданні, відсутній, експерту не був наданий, тому експертом повідомлено про неможливість надання висновку. Як встановлено в судовому засіданні, що не заперечував у своїх письмових поясненнях третя особа [PERSON], який був директором ПП «Світлана-2000», саме останній надав нотаріусу для укладання договору купівлі-продажу частки спірного нерухомого майна рішення засновника від 10 липня 2015 року № 2/07, та підтвердив, що надав йому рішення не особисто засновник ПП «Світлана-2000», а його брат [PERSON], що також підпадає під сумнів підписання вказаного документа особисто засновником ПП «Світлана-2000». Посилання представника відповідача на те, що позивачем повинно бути внесено на депозитний рахунок суду суму вартості частки на час розгляду справи суд не приймає до уваги оскільки на даний час власником спірної частини нерухомого майна є інша особа, тому можливість у представника позивача провести оцінку частку майна під час розгляду справи відсутня та згідно до наданих суду квитанцій № 90705473 від 07 листопада 2016 року позивачем ПП «Світлана-2000» на депозит суду сплачена сума коштів, яка є вартістю, згідно договору, частки нерухомого майна культурно-рекреаційного центру, що знаходиться в будинку № 42в по проспекту Леніна в м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області. Окрім цього, відповідно до вимог ч.4 ст.362 ЦК України передбачено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. Тобто, на позивача полягає обовязок внести на депозитний рахунок суду грошову суму саме ту, яку за договором повинен сплатити покупець. Так, за договором купівлі-продажу 2/100 часток у праві спільної часткової власності на культурно-рекреаційний центр від 10 липня 2015 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] вказано, що продаж вчинено за вісім тисяч двісті гривень, що представником позивача й було внесено на депозитний рахунок суду. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що переважне право позивача [PERSON] підприємства «Світлана-2000», як співвласника нерухомого майна культурно-рекреаційного центру, що знаходиться в будинку № 42в по проспекту Леніна в м.(Камянське) Дніпродзержинську Дніпропетровської області, на купівлю частки відповідач [PERSON] було порушено, тому як від імені позивача відмовився директор [PERSON], який не мав повноважень на вчинення таких дій, а мав саме на це повноваження, відповідно до статуту, засновник ПП «Світлана-2000» [PERSON], який як підтвердив в судовому засіданні рішення засновника про відмову від права, передбаченого ст.362 ЦК України, привілеєвої купівлі 2/100 часток у праві спільної часткової власності на культурно-рекреаційний центр, він не підписував. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, сплачені позивачем кошти в рахунок сплати судового збору, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в розмірі по 300 грн. з кожного.

Outcome: approved