Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Представник Інституту Ім. В.М. Бакуля НАН України - директор інституту Туркевич Володимир Зіновійович (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просив стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті податку за землю та заборгованість за Договором оренди №20 від 01.10.2016 року у розмірі 29038,68 грн., та судовий збір у розмірі 1921,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено Договір оренди №20 від 01.10.2016 року (далі по тексту - договір оренди) та Договір №265 на відшкодування витрат по сплаті податку за землю від 01.10.2016 року (далі по тексту - договір на відшкодування витрат). Відповідно до умов договору оренди позивач передав в оренду ФОП [PERSON] в строкове, платне користування державне майно загальною площею 97,0 кв.м. строком з 01.10.2016 року по 01.08.2019 року включно, а останній зобов`язався сплачувати орендну плату за оренду нерухомого майна щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця. Крім цього, відповідно до договору на відшкодування витрат, ФОП [PERSON] зобов`язався відшкодовувати позивачу в повному обсязі витрати по сплаті податку за землю у сумі, обчисленій пропорційно тій частині площі, що знаходиться фактично у його користуванні. Позивач виконав умови договору оренди та передав у користування ФОП [PERSON] нерухоме майно загальною площею 97,0 кв.м. Однак фізична особа підприємець [PERSON] належним чином умови вищезазначених договорів не виконує, у зв`язку з чим 10.08.2017 року позивач змушений був звернутись до останнього з претензією про добровільне погашення заборгованості за оренду приміщення та відшкодування податку за землю, яка останнім була залишена поза увагою. 01.09.2017 року між сторонами підписано Акт повернення - приймання приміщення ІНМ ім. Бакуля НАН України до договору оренди №20, відповідно до якого відповідач повернув позивачеві орендоване ним приміщення загальною площею 97,0 кв.м. Підписавши акт сторони погодили, що у відповідача станом на дату підписання вказаного документу наявна заборгованість у розмірі 30352,93 грн. Разом з тим 28.11.2017 року внесено запис № 2074006005007066 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем [PERSON] . При цьому заборгованість станом на 20.05.2019 року не погашена та складає 29038,68 грн. Таким чином, враховуючи що заборгованість за вказаними договорами не погашена та ту обставину, що ФОП [PERSON] припинив свою. підприємницьку діяльність, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. 04.06.2019 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 13.08.2019 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. 13.08.2019 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків у позовній заяві. 09.09.2019 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. Розгляд справи вирішено провадити за правилами позовного провадження у спрощеному порядку без виклику сторін. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.10.2016 року між позивачем та ФОП [PERSON] , було укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до майнового комплексу НАН України та знаходиться на балансі Інституту ім. В.М. Бакуля НАН України №20. Пунктом 1.1 договору оренди передбачено, що Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне майно загальною площею 97,0 кв.м., розміщене за адресою: [ADDRESS] , що перебуває на балансі Інституту надтвердих матеріалів ім. В.М. Бакуля НАН України. Пунктом 10.1 договору оренди визначено, що цей договір укладено строком до 3 років, що діє з 01.10.2016 року до 01.08.2019 року включно. Відповідно до п.п. 3.1, 3.4 договору оренди, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендною плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року, та перераховується орендарем в повному обсязі відповідно до вимог чинного законодавства за весь час фактичного користування приміщенням щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця. Згідно п. 10.6 договору оренди чинність договору оренди припиняється внаслідок: закінчення строку, на який було укладено, банкрутства Орендаря, ліквідації Орендаря або Орендодавця, у разі смерті Орендаря, загибелі об`єкта оренди. Частиною 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами. Згідно ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Правовідносини з приводу використання державного та комунального майна шляхом передачі його в оренду фізичним та юридичним особам врегульовані положеннями Закону Україну Про оренду державного та комунального майна». Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Згідно ч. 2 ст. 17 Закону, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Крім цього, 01.10.2016 року між Інститутом надтвердих матеріалів ім. В.М. Бакуля Національної академії наук України та Фізичною-особою підприємцем « [PERSON] », було укладено Договір на відшкодування витрат по сплаті податку за землю № 265 . Відповідно до умов вказаного договору ФОП « [PERSON] » зобов`язався відшкодовувати позивачу в повному обсязі витрати по сплаті податку на землю відповідно до розрахунку наведеному в додатку №1 до цього договору відповідно до виробничих площ 97,0 кв.м., що перебувала у користуванні Орендаря. 01.10.2016 року ФОП « [PERSON] » було прийнято приміщення, згідно акту приймання-передачі в орендне користування нерухомого майна, та розпочалося виконання зобов`язання сторін відповідно та на умовах договору оренди та договору на відшкодування витрат. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, зокрема з наданих позивачем розрахунків та Бухгалтерської довідки відповідач не виконує належним чином умови договору оренди та договору на відшкодування витрат у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість за оренду приміщення у розмірі 24121,28 грн., та за відшкодування податку на землю у розмірі 4917,40 грн. В подальшому, намагаючись вирішити питання про повернення відповідачем заборгованості позивачем було направлено претензію відповідачу за № юр-529 від 10.08.2017 року, рекомендованим листом, але відповідач відповіді не надав та погашення заборгованості не здійснив. 01.09.2017 року між позивачем та ФОП [PERSON] підписано Акт повернення - приймання приміщення ІНМ ім. Бакуля НАН України до договору оренди №20, відповідно до якого відповідач повернув позивачеві орендоване ним приміщення загальною площею 97,0 кв.м., що розташоване за адресою [ADDRESS] , на 1 поверсі корпусу № [NUMBER] . При підписанні цього акту сторони погодили факт наявності у відповідача заборгованості по оренді вказаного приміщення на суму 24121,28 грн., заборгованості по відшкодуванню витрат за податок на землю - 4917,40 грн., та заборгованості за електроенергію у розмірі 1314,25 грн. В подальшому, згідно відомостей з Єдино державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» 28.11.2017 року внесено запис №20740060005007066 про державну реєстрацію припинення підприємницької відповідальності фізичною особою підприємцем - [PERSON] . Водночас, згідно зі ст. 609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи(боржника або кредитора), крім випадків коли законом або іншими нормативно - правовими актами зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу. До підприємницької відповідальності фізичних осіб згідно зі ст. 51 ЦК України застосовується нормативно - правові акти що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Відповідно до ч. 3 ст. 46 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» , фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Разом з тим, положеннями ст.52 ЦК України визначено, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язання, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, кім майна, на яке згідно з законом не може бути звернене стягнення. Аналізуючи положення ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст. 46 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» однією з особливостей підстав припинення зобов`язання для фізичних осіб-підприємців є те, що у випадку припинення підприємницької діяльності-фізичної особи її зобов`язання за укладеними договорами не припиняється, а залишається за нею як фізичною особою. Таким чином фізична особа відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю. Так у відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати витрат по сплаті податку на землі та коштів за оренду нерухомого майна. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та ту обставину, що відповідачем не було дотримано умов договору оренди та договору на відшкодування податку на землю під час здійснення своєї підприємницької діяльності, внаслідок чого утворилась заборгованість, і зазначений факт встановлений судом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором оренди № 20 від 01.10.2016 року у розмірі 24121,28 грн., за Договором №265 від 01.10.2016 року у розмірі 4917,40 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 1921,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved