Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Представник ПАТ КБ «Приватбанк», звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просив суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором №DNH4KP50400709 від 02.02.2006 року в розмірі 64885,76 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначав, що відповідно до укладеного 02.02.2006 року кредитного договору № DNH4KP50400709, відповідач отримала кредит у розмірі 2626,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В зв'язку з порушенням [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, станом на 08.10.2015 р. вона має заборгованість перед банком у розмірі 64 885, 76 грн., яка складається з: 2626, 00 грн. - заборгованості за кредитним договором; 17032, 23 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 41661,54 грн. - пені за несоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафів відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 3065, 99 грн. - штраф (процентна складова). В зв'язку із утворенням вищевказаної заборгованості позивач був змушений звернутися до суду із позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, в позовній заяві він зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, простить суд розглядати справу без його участі, та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання також не з'явилась, подавши до суду заяву, в якій зазначала, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнає, кредитних коштів вона не отримувала, та крім цього посилалась на пропущення позивачем строків позовної давності для звернення до суду. Суд, дослідивши матеріали справи, та надані сторонами докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до укладеного 02.02.2006 року кредитного договору № DNH4KP50400709, відповідач отримала кредит у розмірі у розмірі 2626,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до ст. 265 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтями 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Відповідно до п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» - при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частини 1 і 5 ст.261 ЦК України). Суд критично ставиться до посилань відповідача на не отримання нею кредитних коштів за договором №DNH4KP50400709 від 02.02.2006, оскільки вони спростовуються доказами наявними в матеріалах справи. Разом з тим, з наданих сторонами доказів, зокрема з заяви позичальника № DNH4KP50400709 від 02.02.2006 року та розрахунку заборгованості за договором №DNH4KP50400709 від 02.02.2006 року, доданих до позовної заяви представником позивача, вбачається, що кредит [PERSON] надавався строком на 24 місяці, тобто до 04.02.2008 р., у тому ж 2008 році відповідач припинила здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором, однак позивач звернувся до суду лише 15.01.2016 року, тобто вже після спливу строку позовної давності. Клопотань про поновлення строку позовної давності чи його переривання, представником позивача до суду подано не було, докази на підтвердження того, що строк для звернення до суду з позовом пропущено з поважних причин також відсутні. За вказаних обставин, беручи до уваги, що позивачем не доведено, що позовна давність була збільшена за домовленістю сторін, а також не обґрунтовано її переривання, зупинення перебігу чи пропущення з поважних причин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» за спливом позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed