Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позов, д е з врахуванням заяви про збільшення позову просив суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 324 880 грн. та індексу інфляції і розмірі 38220 грн., а всього стягнути 363100 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 16.05.2017 р. позов позивача [PERSON] задоволено частково, скасовано наказ про його звільнення та поновлено на посаді заступника директора з господарських питань ПАТ «КиївЗНДІЕП», стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 66 911 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 31062 грн. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 1.11.2017 р. та постановою Верховного суду від 18.04.2019 р. рішення Дніпровського районного суду м.Києва в частині стягнення заборгованості по заробітній платі залишено без змін. Зазначеним рішенням встановлена обставина посадового окладу позивача на момент існування трудових правовідносин в розмірі 6990 грн. Також судом було встанволено, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 66 911 грн. Стягнення заборгованості за вказаним рішенням було здійснено шляхом примусового виконання та було закінчено 14.08.2019 р. Свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.116, 117 КЗпП України, при цьому зазначає, що відповідач листом, від 26.09.2016 р. повідомив позивача про його звільнення з займаної посади, а також запропонував прибути до підприємства для здійснення повного розрахунку, але позивач не зміг потрапити на територію підприємства так -як його магнітна карта була заблокована, після чого відповідачем було запропоновано надати реквізити позивача для здійснення розрахунку, але після їх отримання листом від 22.01.2018 р. відповідач не здійснив будь - яких дій спрямованих на розрахунок з позивачем. На підставі викладеного позивач вважає, що своїми діями відповідачем порушено трудове законодавство України та порушено строки здійснення розрахунку з працівником підприємства при його звільненні в зв`язку з чим позивач має право на отримання від відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку з врахуванням індексу інфляції. В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову з обставин викладених в позовній заяві. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову надавши до суду свої письмові пояснення, а також відзив на позовну заяву, зазначаючи при цьому, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах трудового законодавства та Закону України «Про оплату Праці», також те, що розрахунок з позивачем роботодавцем в повному було здійснено після розгляду заяви відповідача про роз`яснення судового рішення, а саме постанови Київського апеляційного суду від 9 грудня 2019 р. Суд заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи встановив наступне, що відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 16 травня 2017 р. позов позивача [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільного будівництву - ПАТ «КиївЗНДІЕП» про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі було задоволено частково. Скасовано Наказ від 26 вересня 2016 року №129-к Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільного будівництву - ПАТ «КиївЗНДІЕП» про звільнення заступника директора з господарських питань (поза штатом), [PERSON] за пунктом 4 статті 40 Кодексу законів про працю України (за прогули без поважних причин). Поновлено [PERSON] на посаді заступника директора з господарських питань Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільного будівництву - ПАТ «КиївЗНДІЕП» з 26 вересня 2016 року. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільного будівництву - ПАТ «КиївЗНДІЕП» на користь [PERSON] , заборгованість із заробітної плати за період з травня 2015 року по 26 вересня 2016 року в сум 66 911 грн. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільного будівництву - ПАТ «КиївЗНДІЕП» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 вересня 2016 року по 16 травня 2017 року в сумі 31062 грн. 93коп. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 1 листопада 2017 р. рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 16 травня 2017 р. в частині вирішення позовних вимог [PERSON] до ПАТ «КиївЗНДІЕП» про визнання наказу про звільнення незаконним , поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було скасовано та ухвалено в цій частині позовних вимог нове рішення про відмову в позові. В решті рішення залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 8 квітня 2019 р. рішення Апеляційного суду м. Києва від 1 листопада 2017 р. залишено без змін. Тобто як убачається з відповідача ПАТ «КиївЗНДІЕП» на користь позивача було стягнуто тільки заборгованість із заробітної плати за період з травня 2015 року по 26 вересня 2016 року в сумі 66 911 грн. 27 коп. З даного приводу ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві було відкрито виконавче провадження, яке було закрите на підставі постанови про закінчення виконавчого провадження від 14.08.2019 р. у зв`язку з тим, що борг було сплачено в повному обсязі до відкриття виконавчого провадження , згідно платіжного доручення №2949 від 6.06.2019 р. 19 липня 2019 р. Дніпровським районним судом м.Києва було винесено постанову про роз`яснення судового рішення, відповідно до якої заяву Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» про роз`яснення рішення суду було задоволено. Роз`яснено рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року у справі № 755/16657/16-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільного будівництву - ПАТ «КиївЗНДІЕП» про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі, в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільного будівництву - ПАТ «КиївЗНДІЕП» на користь [PERSON] , заборгованість із заробітної плати за період з травня 2015 року по 26 вересня 2016 року в сумі 66 911,27 грн таким чином, що стягненню підлягає заборгованість із заробітної плати за період з травня 2015 року по 26 вересня 2016 року в сумі 66 911,27 грн з вирахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів, встановлених станом на 2016 рік. Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 9.12.2019 р. ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 19.07.2019 р. скасовано та відмовлено ПАТ «КиївЗНДІЕП» в роз`яснені рішення. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Після винесення вказаної вище постанови Київського апеляційного суду відповідачем ПАТ «КиївЗНДІЕП» було здійснено перерахування на користь позивача [PERSON] суми у розмірі 13 047 грн. 70 коп., відповідно до платіжного доручення №4214, від 10.12.2019 р. та погашено перед позивачем решту заборгованості з суми заборгованості в розмірі 66011, 27 грн. Вказана обставина була підтверджена представником позивача в судовому засіданні. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює стаття 117 КЗпП України. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати через порушення строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством (стаття 34 Закону України «Про оплату праці»). Підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»). Такими доходами є ті грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (частина друга статті 2 цього Закону). Згідно з пунктом 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України, частина перша статті 1 Закону України «Про оплату праці»). Статтю 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Як убачається з позовних вимог позивач просить стягнути на його користь середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку, обґрунтовуючи свій позов посиланням на вимоги ст. ст. 116,117 КЗпП України. У Рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи. Сторонами надано належним чином завірені копії відповідних документів. Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, з урахуванням пояснень представника позивача та представника відповідача, суд прийшов висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі

Outcome: approved