Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

Представник ПАТ «ВіЕйБі Банк» - Булка С.Є. звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № BLАЖГА00043788 від 15.06.2011 року у розмірі 38 020,34 грн. Також представник позивача просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 380,20 грн. У судове засідання представник позивача - Булка С.Є., який діє на підставі довіреності від 10.07.2013 року, не з'явився, однак подав до суду заяву, якою підтримав заявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у позовній заяві, та з урахуванням того, що у позивача, у зв'язку з реструктуризацією, змінено найменування на Публічне акціонерне товариство «ВіЕйБі Банк», який є правонаступником за всіма правами та обов'язками ВАТ «ВіЕйБі Банк»», стягнути заборгованість на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк». Одночасно, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач - повторно не з'явився у судове засідання, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи наявні відповідні поштові повідомлення, у зв'язку із чим суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача. На підставі ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 19.01.2015 року ухвалено розгляд справи у заочному порядку. Розглянувши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. 15.06.2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та громадянкою [PERSON] був укладений кредитний договір № BLАЖГА00043788, згідно із яким позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 19 900 грн. на поточні потреби, з кінцевим строком повернення кредиту 15.06.2014 року, а відповідач прийняв на себе зобов'язання сплачувати відсотки за користування кредитом зі сплатою 15 % річних, сплачувати комісію за управління кредитом у розмірі 1,75 % від суми кредиту та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами, відповідно до Графіку погашення заборгованості (Додаток № 1). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит - це будь - яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь - яка гарантія, будь - яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь - яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше на встановлено цим параграфом і не виходить із суті кредитного договору. Свої зобов'язання позивач виконав у повному обсязі, відповідачу було надано суму кредиту у розмірі 19 900 грн. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. В свою чергу, згідно зі ст. 1056 1 ЦК України, якою було доповнено ЦК України згідно із Законом України від 12.12.2008 року № 661-VI, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склались на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з п. 3 кредитного договору № BLАЖГА00043788 від 15.06.2011 року, як було зазначено вище, за користування кредитними коштами встановлена плата у розмірі 15 % річних. Відповідно до п. 4 кредитного договору № BLАЖГА00043788 від 15.06.2011 року за обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата у вигляді комісії за обслуговування кредиту позичальника у розмірі 1,75 % від суми кредиту. Відповідно до п. 2.4.1 кредитного договору № BLАЖГА00043788 від 15.06.2011 року проценти розраховуються, виходячи з фактичної суми наданих кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами із розрахунку; рік рівний - 360 дням, місяць рівний - 30 дням, та сплачуються позичальником в порядку передбаченому п. 2.5 даного договору. Згідно з п. 2.4.2 кредитного договору № BLАЖГА00043788 від 15.06.2011 року розрахунок процентів за користування кредитними коштами здійснюється у валюті кредиту щомісячно у день оплати, який визначений у Графіку, наведеному у Додатку № 1 цього договору. При розрахунку процентів, враховується день видачі кредитних коштів та виключається останній день строку повернення кредитних коштів, згідно з п. 1.3 даного договору. Відповідно до п. 3.3.2 кредитного договору № BLАЖГА00043788 від 15.06.2011 року позичальник зобов'язався щомісячно частинами повертати кредитні кошти, згідно з умовами, визначеними п. 2.5. даного договору. Не пізніше визначеного п. 2 спеціальної частини даного договору терміну, повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитними коштами, а також на вимогу банку сплатити можливу неустойку (штраф/пеню). Згідно з п. 4.3 кредитного договору № BLАЖГА00043788 від 15.06.2011 року за неналежне виконання зобов'язань, передбачених цим договором позичальник сплачує банку неустойку - пеню у розмірі 0,50 %, що розраховується від суми невиконаних зобов'язань, строк виконання яких настав і які не були виконані в день прострочення виконання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі і з договорів. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В свою чергу зобов'язання, згідно вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. В порушення умов кредитного договору № BLАЖГА00043788 від 15.06.2011 року щодо порядку та строків погашення кредитного зобов'язання, вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідач [PERSON] не виконує умови кредитного договору, не погашає кредит, не сплачує відсотки. Станом на 29.01.2014 року загальна заборгованість по наданому відповідачу кредиту № BLАЖГА00043788 від 15.06.2011 року складає 38 020,34 грн., у тому числі: сума заборгованості за наданим кредитом - 19 039,79 грн.; сума заборгованості за простроченими відсотками - 4 968,04 грн.; комісія за користування кредитом - 6 807,73 грн.; пеня - 7 204,78 грн. Таким чином, [PERSON] неналежним чином виконувала прийняті нею зобов'язання щодо погашення кредиту та процентів, передбачених умовами кредитного договору, внаслідок чого за відповідачем утворилась прострочена заборгованість за кредитом та прострочена заборгованість за процентами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1,2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3. ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов'язання. Відтак, суд вважає обгрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені у сумі 7 204,78 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки такі вимоги ґрунтуються на Законі та договірних відносинах між сторонами, які прописані в кредитному договорі № BLАЖГА00043788 від 15.06.2011 року. Таким чином, приймаючи до уваги неналежне виконання позичальником договірних зобов'язань з повернення кредиту за кредитним договором № BLАЖГА00043788 від 15.06.2011 року та сплати процентів за користування кредитними коштами, скориставшись наданим договором позивачу правом на повернення кредиту, представник ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача загальної заборгованості у розмірі 38 020,34 грн., у тому числі: сума заборгованості за наданим кредитом - 19 039,79 грн.; сума заборгованості за простроченими відсотками - 4 968,04 грн.; комісія за користування кредитом - 6 807,73 грн.; пеня - 7 204,78 грн. Вирішуючи питання розподілу витрат, пов'язаних з розглядом справи суд виходить з того, що відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з платіжним дорученням № 1465791 від 31.01.2014 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 380,20 грн. Оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, заснованими на законі та підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved