Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з позовом до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. Позов мотивований тим, що на адресу Житомирської міської ради надійшли матеріали перевірки Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області стосовно дотримання вимог земельного законодавства [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В ході проведення перевірки встановлено, що [PERSON] використовує земельну ділянку площею 0,0008 га шляхом зведення прибудови (бетонного фундаменту) до квартири [ADDRESS] . З Акту перевірки від 10.08.2018 встановлено, що [PERSON] здійснила самовільне зайняття прибудинкової земельної ділянки загальною площею 0,0008 га із земель комунальної власності шляхом зведення прибудови (бетонного фундаменту) до квартири [ADDRESS] , що призвело до порушення прав третіх осіб, а саме: [PERSON] відповідно до ч. 3 ст. 42 Земельного кодексу України. На момент перевірки право власності або право користування земельною ділянкою площею 0,0008 га за [PERSON] не зареєстровано, що є порушенням вимог статей 125, 126 Земельного кодексу України. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. За таких обставин, враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення у заочному порядку за відсутності сторін, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Акту перевірки від 10.08.2018 встановлено, що [PERSON] здійснила самовільне зайняття прибудинкової земельної ділянки загальною площею 0,0008 га із земель комунальної власності шляхом зведення прибудови (бетонного фундаменту) до квартири [ADDRESS] , що призвело до порушення прав третіх осіб, а саме: [PERSON] відповідно до ч. 3 ст. 42 Земельного кодексу України. (а.с. 8). На момент перевірки право власності або право користування земельною ділянкою площею 0,0008 га за [PERSON] не зареєстровано, що є порушенням вимог статей 125, 126 Земельного кодексу України. На усунення вказаних порушень державним інспектором Тальком М.І. було видано Припис від 10.08.2018 відповідно до якого відповідач повинен був усунути виявлене порушення земельного законодавства шляхом реєстрації права користування на земельну ділянку або звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та повідомити про виконання вказаного Припису до 13.09.2018. Після чого, була здійснена повторна перевірка по виконанню вимог вказаного Припису. (а.с. 9). Відповідно до Акту перевірки від 09.10.2018 встановлено, що [PERSON] порушення вимог земельного законодавства не усунуто, земельна ділянка не звільнена, про що держінспектором Тальком М.І. повторно був складений Акт перевірки від 09.10.2018 та виданий Припис від 09.10.2018, яким зобов`язано [PERSON] усунити порушення земельного законодавства шляхом виконання вимог Припису від 10.08.2018. (а.с. 12-13). Однак, відповідачем були проігноровані вимоги вказаних Приписів, про що держінспектором Тальком М . І . був складений повторний Акт перевірки від 03.12.2018. (а.с. 14). Також відповідача було притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 170,00 грн., який було добровільно сплачено [PERSON] Відповідач особисто ознайомлений з матеріалами перевірки про що міститься відмітка в документах. (а.с. 15-16). Відповідно до ст. 12 ЗК України, зокрема, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства. Виходячи з положень ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель державної та приватної власності. Попередній вибір земельних ділянок для розміщення об`єктів, погодження місць їх розташування та інших питань, пов`язаних із вилученням земельних ділянок, передачею земельних ділянок у власність або постійне користування, оренду, мають здійснюватися згідно з вимогами, визначеними Земельним кодексом України та прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами. Процедура такої передачі залежить від правового режиму, місця розташування, розміру і цінності земельної ділянки. Разом з тим, у будь-якому випадку підставою для передачі громадянам та юридичним особам, зокрема, земельних ділянок державної або комунальної власності є рішення уповноваженого органу. Статтею 116 ЗК України визначено підстави набуття права на землю. Відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У зв`язку з цим, ст. 211 ЗК України самовільне зайняття земельних ділянок віднесено до порушень земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону. З урахуванням положень Земельного кодексу України, зміст терміну «самовільне зайняття земельних ділянок» розкрито у Законі України «Про державний контроль за використанням та охороною земель». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельних ділянок - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Таким чином, в основі самовільного зайняття земельних ділянок лежить порушення установленого порядку щодо передачі (надання) земельних ділянок. В тому числі це відсутність рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади про передачу (надання) земельної ділянки державної або комунальної власності та (або) правовстановлюючого документа на цю ділянку. Згідно із ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Суд прийшов до висновку, що відповідач самовільно зайняла земельну ділянку площею 0,0008 га розташовану за адресою: [ADDRESS] , тим самим порушила вимоги земельного законодавства України. Тому, враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом зобов`язання [PERSON] , [INFO] за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0008 га за адресою: [ADDRESS] з приведенням її у придатний для використання стан, шляхом знесення прибудови (бетонного фундаменту). Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення судовий збір в сумі 1 921, 00 гривень. Враховуючи наведене,

Outcome: approved