Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Сорокіна О.В., яка діє на підставі договору № 03/01-18 від 03.01.2018 року, звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1000,00 грн., щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття; стягнути сплачений судовий збір. На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.02.2007 року. 06.06.2007 року у них народився син - [PERSON]. У зв'язку з тим, що спільне життя не склалося, шлюб між сторонами розірваний рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.11.2014 року. З моменту розірвання шлюбу та на час звернення з позовом до суду відповідач жодного разу не цікавився долею дитини, не бажав зустрічей з ним, не надає матеріальної допомоги, не приймає участі у вихованні сина. Дитина мешкає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS], та повністю знаходиться на її утриманні. Представник позивача [PERSON] - адвокат Сорокіна О.В., яка діє на підставі договору № 03/01-18 від 03.01.2018 року, надала заяву про слухання справи без її участі, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без його участі не надав. Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов'язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов'язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред'явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Третя особа, орган опіки та піклування Введенська селищна рада Чугуївського району Харківської області, надали заяву про слухання справи без їх участі, не заперечують проти задоволення позовних вимог. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що подальший розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині, у якій вони не встановлюють нових обов'язків, не скасовують чи не звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи не обмежують їх використання. В свою чергу, відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Ці правила визначаються ухвалою суду про відкриття провадження (п.п.4 ч.2 ст.187 ЦПК України). Враховуючи положення ст.19 ЦПК України суд вважає, що справа повинна бути розглянута за правилами загального позовного провадження. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України , судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.11.2014 року, а.с. 41. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 15.06.2007 року Введенською селищної радою Чугуївського району Харківської області, актовий запис № 19), а.с. 40. Встановлено, що дитина проживає разом з матір'ю, [PERSON], за адресою: [ADDRESS], що підтверджується інформацією виконавчого комітету Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 07.09.2015 року за № 963, а.с. 42. З відповіді КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І. Кононенка» № 295 від 08.02.2016 року вбачається, що зареєстровано само звернення дитини в супроводі матері [PERSON] до лікаря-отоларинголога Чугуївської дитячої консультації з приводу гострого лівобічного отиту, гострого риносинуситу. З 20.05.2015 року по 03.06.2015 року хлопчик отримував лікування. Дитина знаходиться під спостереженням сімейного лікаря КЗОЗ «Чугуївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», а.с. 44. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 31.05.2016 року № 51, членами виконавчого комітету Введенської селищної ради встановлено, що батько дитини [PERSON] не займається вихованням сина, з ним не проживає, жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, матеріально не допомагає, дитина постійно проживає з матір'ю [PERSON], мати увесь час виховує сина самостійно, створює для нього належні умови виховання, утримує дитину, купує одяг, взуття та інші речі, необхідні для здорового та всебічного розвитку дитини. Враховуючи те, що [PERSON] ухиляється від виховання своїх обов'язків, що виражається в тому, що він не піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, а саме: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною взагалі, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, чим порушує вимоги ст. 12 Закону України «Про охорону здоров'я», на засідання органу опіки та піклування не з'явився жодного разу. Таким чином, існують підстави позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO], а.с. 90. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Проте жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідач не виконує. Як вже було зазначено, відповідач не проявляла до сина материнської турботи, не цікавилася та не відвідував його, не турбувалася про його фізичний і духовний розвиток, не надавала матеріальної допомоги на його виховання. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст.164 СК України - батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень . Відповідач в судове засідання не з'явився, не надав доказів, що спростовують заявлені до нього вимоги, не надав заперечень, що свідчать про його небажання займатися дитиною, відстоювати свої інтереси й інтереси дитини. З врахуванням того, що через малолітній вік дитина [PERSON] не може сформулювати власні погляди, вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що його стосуються, та не може бути вислухані судом під час розгляду справи, що його стосується, питання про позбавлення батьківських прав вирішується судом без врахування думки дитини, на підставі ретельного з'ясування усіх обставин справи та наданих суду письмових доказів. На підставі наведеного, позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO], підлягають задоволенню. Крім того, згідно ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Згідно ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд визначає розмір аліментів на неповнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Згідно ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших осіб. При цьому розмір аліментів на одну дитину, в редакції Законів № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017, який набув чинності 08 липня 2017 року, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї під час вирішення справи суду також не надано. Крім того, суд зазначає, що згідно положень ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 06.12.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Крім того, у відповідність до положень п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved