Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що квартира [ADDRESS] , належала [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 січня 2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1050250,00 грн. за договором позики від 22.01.2013 року, визнано дійсним договір іпотеки квартири [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на спірну квартиру, як на предмет іпотеки, та визнано право власності за [PERSON] 29.01.2016 року [PERSON] продав квартиру [PERSON] . Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30.03.2016 року рішення Московського районного суду м.Харкова від 13.01.2016 року скасовано. Разом з цим, 02.12.2016 року [PERSON] продав спірну квартиру [PERSON] . В подальшому спірна квартира була розділена на дві квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] . У подальшому, на підставі договорів купівлі-продажу від 08.08.2017 року, право власності на вказані квартири зареєстровано за [PERSON] . Заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 03.07.2017 року, з урахуванням рішення апеляційного суду Харківської області від 08.11.2017 року, визнано відумерлою спадщину, яка відкрилася [INFO] після смерті [PERSON] та складається з квартири [ADDRESS] . Посилаючись на те, що відповідачі набули право власності на спірну квартиру всупереч вимогам діючого законодавства, порушуючи права та інтереси держави, позивач вимушений звернутися до суду з вищезазначеним позовом. Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова від 23.12.2019 року частково задоволена заява представника позивача про забезпечення позову. Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова від 24.01.2020 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження тощо): не застосовувались. Відповідачами у встановлений строк та станом на момент прийняття рішення по справі не надано заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву та доказів, котрими підтверджуються заперечення проти позову. Треті особи не направляли пояснення щодо позовних вимог. Розглянувши подані матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] , загальною площею 82,9 кв.м., житловою площею 52,3 кв.м., належала [PERSON] , [INFO] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Третьою Харківською державною нотаріальною конторою 20.05.2010 (р.№1-209), а також на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.01.1996 відділом приватизації Державного науково-виробничого об`єднання «Турбоатом» (реєстраційний №702). Право власності на згадану квартиру було зареєстроване Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] 07.06.2010. 04.08.2015 року [PERSON] , [INFO] , який проживав у квартирі [ADDRESS] , помер. У силу ч.2 ст.1220 ЦК України, в день смерті [PERSON] відкрилася спадщина за його останнім місцем проживання у вищевказаній квартирі, в якій він був зареєстрований та проживав один. Положеннями ст.1277 ЦК України передбачено, що у разі неприйняття спадщини спадкоємцями орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Вказана заява подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.01.2016 по справі №643/18425/15-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1 050250 грн. за договором позики від 22.01.2013. Визнано дійсним договір іпотеки квартири [ADDRESS] , укладений 22.01.2013. В рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на вказану квартиру, як на предмет іпотеки, та визнано право власності за [PERSON] . На підставі вказаного судового рішення приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Н.В. 28.01.2016 проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] . Відповідно договору від 29.01.2016, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. (реєстровий №82), [PERSON] продав означену квартиру [PERSON] [PERSON] , цивільна правоздатність якого припинилася у момент смерті ( [INFO] ), на час звернення [PERSON] з позовом до Московського районного суду м. Харкова (10.11.2015) не був здатний мати та здійснювати цивільні процесуальні права та обов`язки відповідача (ст.ст.28-30 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] договору позики від 22.01.2013, а також іпотечного договору від 22.01.2013 з [PERSON] не укладав, а позовну заяву та інші документи по справі №643/18425/15-ц до суду першої інстанції від імені [PERSON] , з використанням його паспорта, подали невстановлені особи. З урахуванням наведеного, за результатами розгляду апеляційної скарги прокурора в інтересах держави в особі Харківської міської ради, ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30.03.2016 рішення Московського районного суду м. Харкова від 13.01.2016 року по справі №643/18425/15-ц скасовано. Разом з цим, договором від 02.12.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А. (реєстровий №1884), [PERSON] продав означену квартиру [PERSON] , за яким в цей же день вказаним нотаріусом проведено державну реєстрацію права власності на згадану квартиру (номер запису про право власності: 17789712). Згідно інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] , загальною площею 82,9 кв.м., житловою площею 52,3 кв.м. в подальшому була розділена на дві квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] . Так, державним реєстратором Зміївської міської ради Харківської області Калініною Л.М. 17.05.2017 проведено державну реєстрацію (з відкриттям розділу) права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м., за [PERSON] на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації серії ХК 142171322215, виданої 13.05.2017 Інспекцією ДАБК Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, а також технічного паспорту, виданого 25.04.2017 ТОВ «ІНВЕНТ-ПРОЕКТ». Крім цього, державним реєстратором Зміївської міської ради Харківської області Калініною Л.М. 29.05.2017 проведено державну реєстрацію (з відкриттям розділу) права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,1 кв.м., житловою площею 15,8 кв.м., за [PERSON] на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації серії ХК 142171322215, виданої 13.05.2017 Інспекцією ДАБК Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, а також технічного паспорту, виданого 25.04.2017 ТОВ «ІНВЕНТ-ПРОЕКТ». У подальшому, на підставі договорів купівлі-продажу від 08.08.2017, посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Качур А.В. (реєстрові №1673 та №1671), які не були предметом спору по справі №643/16388/16-ц, право власності на вищевказані квартири ( [ADDRESS] та [ADDRESS] ) зареєстровано за [PERSON] (номери записів про право власності 21770892 та 21771099, відповідно). Разом з цим, заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03.07.2017 по справі №643/16388/16-ц частково задоволено позов прокурора в інтересах держави в особі Харківської міської ради до [PERSON] , третя особа - [PERSON] . Встановлено факт, який має юридичне значення, а саме: що [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , за яким 07.06.2010 було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , є однією і тією ж особою. У частині вимог про визнання недійсними правочинів, вчинених щодо вказаної квартири після смерті [PERSON] , визнання спадщини на вказане майно відумерлою, а також похідних вимог - судом відмовлено. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 08.11.2017 заочне рішення суду першої інстанції змінено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений 29.01.2016 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. (реєстровий №82), за змістом якого [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Визнано відумерлою спадщину, яка відкрилась [INFO] після смерті [PERSON] та складається з квартири [ADDRESS] . Перехід спадкового майна у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини є юридичним наслідком відповідного судового рішення, який передбачено ч.3 ст.1277 ЦК України, а п.5 ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Так, ч. 1 ст. 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Як передбачено ч. 1 ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України однією із загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є те що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо, зокрема, незаконність набуття права власності не встановлена судом. Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, ст.387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно із п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів судом може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Крім цього, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений, зокрема, законом. Правовстановлюючим документом, який посвідчує прийняття спірної квартири до комунальної власності, є рішення Харківської міської ради від 17.10.2018 №1251/18 «Про комунальну власність м. Харкова» (порядковий номер 13 Додатку 2), текст якого розміщено у відкритому доступі на офіційному сайті Харківської міської ради. Відповідно до частин 1 та 4 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів місцевого самоврядування. При цьому, порядок передачі відумерлої спадщини (нерухомого майна) до комунальної власності закріплений у ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та п.4.1.5 Положення про управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 20.11.2015 №7/115, відповідно до якого, вказане управління проводить передачу комунальним підприємствам, установам, організаціям об`єктів комунальної власності у господарське відання та оперативне управління, відповідно до рішень виконавчого комітету Харківської міської ради (щодо нерухомого майна) та з наступною державною реєстрацією права власності за громадою. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо, зокрема, незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (постанови: №6-107цс12 від 07.11.2012; №6-348цс15 від 10.06.2015; №6-67цс15 від 13.05.2015) зазначено, що у разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до ст.392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Однак, наявність в Державному реєстрі прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на відповідну квартиру за відповідачем [PERSON] зумовлює спір про право належного власника щодо цього майна. Згідно ч.1 ст.26 Закону, записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі визнання недійсними договорів, на підставі яких прийнято спірне рішення про державну реєстрацію права власності (тобто, в розумінні п.1 ч.1 ст.19 Закону не є таким, що укладений у порядку, встановленому законом), відповідне рішення про державну реєстрацію підлягає скасуванню, оскільки порушує гарантовані державою засади достовірності зареєстрованих прав на нерухоме майно (ч.2 ст.3 Закону). Відповідно до ч.2 ст.26 Закону, п.41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1141 від 26.10.2011, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав на нерухоме майно вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, ст.387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на спірні квартири за [PERSON] унеможливлює Харківську міську раду, як власника, вільно володіти, користуватись та розпоряджатись ними. З урахуванням викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати суд стягує з відповідачів, на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved