Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом та просить стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.11.2011 в розмірі 137355 грн. 18 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 1835 грн 38 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 135519 грн. 80 коп. Також просить стягнути з відповідача судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп., сплачений при подачі заяви до суду. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку №б/н від 23.11.2011, згідно якої отримав кредит у розмірі 2000 грн 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у вищезазначеному розмірі. Відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого станом на 31.12.2019 утворилася вищезазначена заборгованість перед банком. Представником позивача до суду подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Ухвалою від 13.05.2020 відкрито провадження в даній справі та призначено справу в судове засідання до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. 18 червня 2020 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшла заява про застосування до позовних вимог строку позовної давності, оскільки 23.11.2011 року було укладено кредитний договір, строк дії якого співпадає зі строком дії кредитної картки «Універсальна», яку їй видав ПриватБанк. Спочатку вона користувалась даною карткою, знімала та повертала кошти згідно умов договору, але подальшому в зв`язку із скрутним матеріальним становищем виконувати свої фінансові зобов`язання не змогла. Точної суми заборгованості та дату останнього платежу вказати не може. Таким чином, з моменту несплати першого платежу банк знав про порушення свого права, саме з моменту несплати починається перебіг позовної давності. Строк дії картки «Універсальна» становив три роки з 23.11.2011 по 23.11.2014, таким чином вважає, що строк позовної давності сплив ще у листопаді 2017 року, а з позовом банк звернувся лише в травні 2020 року. 22 липня 2020 року від представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшов відзив на заяву про застосування строку позовної давності, в якому зазначено про досягнення при укладенні кредитного договору із відповідачем усіх істотних умов договору, ознайомлення відповідачем з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які є загальнодоступними та розміщеними у відділеннях Банку та на сайті. Відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг картковий рахунок відкривається на невизначений строк, строк дії картки зазначено на самій картці та в Заяві та Пам`ятці клієнта, дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картка діє до останнього календарного дня вказаного на ній місяця. Оскільки строк перевищеної картки відповідача закінчився останнього дня 08.2018, в суд позивач звернувся 11.03.2020, то строк позовної давності не сплив. Судом встановлено наступне. На підтвердження укладення кредитного договору позивачем надана копія Анкети-заяви, згідно якої [PERSON] виявила бажання отримати в АТ КБ «ПриватБанк» платіжну картку-Кредитка «Універсальна» , зарплатну картку та Ощадкнижку. При цьому в заяві не зазначений бажаний кредитний ліміт, відсутній запис відповідача про отримання і ознайомлення під підпис із змістом пам`ятки клієнта, що містить тарифи та основні умови обслуговування та кредитування. В Анкеті-заяві зазначені анкетні дані особи та посилання на те, що дана заява разом із Умовам та Правилами надання банківських послуг разом складають договір про надання банківських послуг. (а.с.19). Крім того, представником позивача подано до суду копії наступних документів: розрахунок заборгованості за договором №б/н від 23.11.2011 укладеного між ПриватБанком та [PERSON] станом на 31.12.2019 заборгованість за кредитом - 211996 грн. 59 коп., який підписаний від імені представника банку без зазначення прізвища, імені та по батькові останнього та його посади (а. с. 7-18 ); витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не посвідчений належним чином (а. с. 20); Витяг із Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку затверджений наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, не посвідчений належним чином та не підписаний відповідачем (а. с.21-44), довідку про видачу карток, довідку про зміну кредитного ліміту. Будь-яких інших документів суду не надано, ніяких клопотань з цього приводу заявлено не було. Відповідач визнала факт отримання кредитної картки «Універсальна» та користування кредитними коштами, зазначивши, що строк дії картки закінчився через три роки - 23.11.2014. Також зазначила, що її не було належним чином ознайомлено із Правилами та Умовами надання кредиту, вона лише підписала Анкету-заяву. Відповідно до ч. 1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч.2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо) яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Зміна, розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 651 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). В даному випадку сторони погодили строк кредитування, який визначається строком дії кредитної картки, яка була видана на виконання умов договору. Подані позивачем докази дають підстави вважати доведеним факт укладення між банком та відповідачем кредитного договору, на виконання якого позичальником були отримані кошти у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, користування відповідачем кредитними коштами та невиконання належним чином умов договору. Розрахунком заборгованості за кредитним договором, випискою з особового рахунку, довідкою про видачу кредитної картки та довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача, доведені вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 1835 грн. 38 коп. Дані обставини визнала і позивач. Вирішуючи питання стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів банку та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження цих вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку - 50 років та інші умови. Разом з тим, Умови та Правила надання банківських послуг не засвідченні належним чином та не містять підпису боржника, що не може вважатися належним та допустимим доказом. На не ознайомлення та не підписання Правил та Умов надання банківських послуг наголошує і відповідач. Додана до позову роздруківка витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить будь-яких позначок, які б вказували на ознайомлення відповідача із саме цими за змістом Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку. Крім того, у анкеті-заяві не ідентифіковано, що Умови та Правила надання банківських послуг, додані до позову, є чинними на момент підписання відповідачем анкети-заяви і що саме з ними він був ознайомлений. Таким чином, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній постанові вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Також, Велика Палата Верховного Суду в даному рішенні зауважила, що, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Таким чином, суд не приймає як належний та допустимий доказ необхідності сплати відповідачем процентів, їх розмір додані до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. До позову також додано копію витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.20). Разом з тим, цей витяг має чотири різних види тарифів та не має будь-яких позначок, з які б вказували, який саме вид тарифу був обраний відповідачем та чи взагалі відповідач ознайомився саме із цими тарифами. Витяг не містить підпису відповідача та відповідної дати, тому не може бути взятий судом до уваги, як належний та допустимий доказ необхідності сплати [PERSON] процентів. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем доведено фактичне отримання та використання позичальником коштів, які в розмірі 1835 грн. 38 коп. в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд вважає, що правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 1835 грн. 38 коп. наявні. Разом з тим, відповідач просить застосувати позовну давність та відмовити з цих підстав у задоволенні позову. При вирішенні питання застосування до позовних вимог про стягнення з відповідача суми непогашеного тіла кредиту позовної давності суд не бере до уваги Умови і Правила надання банківських послуг з підстав, зазначених вище. Таким чином, факт видачі кредитної карти відповідачу 23.11.2011 року ним визнано. З виписки з особового рахунку вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами, періодично здійснювала погашення кредиту, останній платіж, на виконання умов договору, відповідачем було здійснено 01.02.2017 у розмірі 500 грн. Тобто, відповідачем було вчинено дії, які свідчать про визнання боргу та відповідно переривають перебіг позовної давності. Відповідач просить застосувати позовну давність. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу,а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, що в даному випадку співпадає зі строком дії картки. Строк дії кредитної картки, виданої відповідачу, закінчився 08.2018, позивач звернувся до суду з позовом 19.03.2020. Отже підстав вважати, що позивачем пропущено строк позовної давності, немає. Тому позов в частині стягнення непогашеного тіла кредиту в розмірі 1835 грн. 38 коп. підлягає до задоволення. В задоволені решти позовних вимог (стягнення процентів за користування кредитом) слід відмовити в зв`язку з недоведеністю. Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, в силу ст. 141 ЦПК України підлягає частковому стягненню пропорційно до суми задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст.253, 256, 261, 634, 1046, 1054 ЦК України,

Outcome: partial