Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по вул. Маяковського, 27-а в м. Рені, оформленого на імя [PERSON]; копія державного акту серії ОД № 026790 від 08.10.2003р. на право власності на земельну ділянку площею 0,058 га, оформленого на імя [PERSON]; копія акту встановлення в натурі меж земельної ділянки від 26.06.2003р.; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.02.1987р.; копія договору дарування від 15.02.1993р.; копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.08.2000р.; копія акту про закінчення будівництва та введення до експлуатації житлового будинку від 27.11.1985р.; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку від 03.07.2017р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що за відповідачем [PERSON] на підставі договору дарування від 15.02.1993р. та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.08.2000р. зареєстровано право власності на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими побудовами, розташований по вул. Маяковського, 27-а в м.Рені Одеської області. На підставі державного акту серії ОД №026790 від 08.10.2003р. на право власності на земельну ділянку відповідачу також належить і земельна ділянка площею 0,058 га, розташована на території Ренійської міської ради Ренійського району Одеської області, вул. Маяковського, 27 «а», виділена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). У 2006 р. між позивачкою та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж належного відповідачу житлового будинку та земельної ділянки (присадибної ділянки), розташованих по вул. Маяковського, 27 «а» в м.Рені Одеської області. Тоді ж сторони досягли взаємної домовленості по всіх істотних умовах домовленості, позивачка передала відповідачу обумовлену суму вартості обєктів нерухомості, а відповідач передав документи на майно. У майбутньому відповідач пообіцяв позивачці засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивачка організувала догляд за придбаною нерухомістю, переїхала мешкати у придбаний будинок, зробила в ньому ремонт, мешкає в ньому по теперішній час, сплачує всі необхідні комунальні платежі, обробляє земельну ділянку та використовує її за належним призначенням. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачка неодноразово зверталася до відповідача, однак він від посвідчення договору ухилявся, на прохання позивачки про зустріч не реагував, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами, а потім, навіть запевняв, що документи з цього питання виготовляються і треба зачекати. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на будинок та земельну ділянку на себе, позивачці було розяснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду. Таким чином, з 2006 р. по теперішній час позивачка мешкає на житлоплощі вищевказаної нерухомості, користується житловим будинком та земельною ділянкою, фактично, відкрито володіє ними, стежить за технічним станом нерухомості, сплачує за її утримання комунальні послуги, зробила ремонт, обробляє земельну ділянку та ін. У звязку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що вона набула право власності на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані по вул. Маяковського, 27 «а» в м. Рені, оскільки вона з 2006 р. володіє та безперервно користується ними, слідкує за технічним станом будинку, несе витрати у звязку із утриманням майна, зберігає у себе всю документацію на житло та земельну ділянку, як власник майна, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на них. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивачки, у 2006р. законний власник майна [PERSON] продав їй без належного оформлення документів житловий будинок і земельну ділянку, розташовані по вул. Маяковського, 27 «а» в м.Рені Одеської області. Після цього позивачка одразу ж переїхала мешкати за цією адресою і мешкає там по теперішній час. Таким чином, з 2006р. по теперішній час позивачка безперервно, відкрито володіє житловим будинком та земельною ділянкою, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається ними, проводить ремонти будівлі, обробляє земельну ділянку та ін. За весь час володіння позивачкою вищевказаним майном, відповідач не предявляв до позивачки жодних вимог про витребування нерухомості, документів на неї, не брав участі в утриманні майна та не ніс витрат по сплаті належних платежів. Будь-яких речей відповідача у житловому будинку немає, з 2006р. відповідач за спірною адресою не зявлявся. На момент розгляду справи в суді представник відповідача не заперечувала щодо фактів, вказаних у позові, визнала позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачкою житловим будинком та земельною ділянкою є добросовісним, правомірним, відкритим (позивачка, вважаючи себе власником житла та земельної ділянки, сплачувала комунальні платежі за їх утримання, розпоряджається житлом та землею та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що житловий будинок і земельна ділянка цілком з законних підстав перейшли у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого остання набула право власності на них за набувальною давністю. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 40 Земельного кодексу України встановлено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на майно за набувальною давністю.

Outcome: approved