Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 341 ВІ10131213001 від 13.12.2013 року, в якому просить стягнути з [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], зареєстрованої за адресою: [INFO] на користь ПАТ Укрсоцбанк заборгованість за договором про надання кредиту № 341 ВІ10131213001 від 13.12.2013 року у сумі 21 953,87 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду з відміткою про отримання, окрім того в позовній заяві зазначено про розгляд справи у відсутності уповноваженого представника. Відповідач в судове засідання не зявилась, про місце і час розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчить конверт з рекомендваним повідомленням про вручення поштового відправленння, який повернувся на адресу суду з відміткою поштового органу за закінченням терміну зберігання. Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за\~ його\~ відсутності до суду не подано, зважаючи на заяву Позивача, в якій він не заперечував проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З матеріалів позову випливає, що у звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору № 341 ВІ10131213001 від 13.12.2013 року, у [PERSON] станом на 16.08.2016 року існує заборгованість в загальному розмірі 21 953,87 грн., що включає в себе: суму заборгованості за кредитом 18 083,25 грн., суму заборгованості за відсотками 2 966,09 грн., пеня передбачена за несвоєчасне повернення кредиту за кожен випадок 421,23 грн., пеня передбачена за несвоєчасне повернення відсотків за кожен випадок 339,89 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом 77,88 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками 65,53 грн. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 13.12.2013 року укладено договір про надання кредиту № 341 ВІ10131213001, згідно з яким [PERSON] надано грошові кошти на споживчі потреби на умовах повернення, строковості та платності. (а.с. 4-9). Відповідно до п.1.1 надання кредиту здійснювалось одним траншем у сумі 31 000 грн., зі сплатою 33,00% річних строком до 30.11.2014 року. 13.12.2013 року між ПАТ Укрсоцбанк, [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки № 341 ВІ10131213001-ПОР, відповідно до якого [PERSON] зобовязався перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі, в строки та в порядку, передбаченому кредитним договором. ( а.с.13-14). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10.11.2016 року провадження у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 341 ВІ10131213001 від 13.12.2013 року в частині позовних вимог до [PERSON] закрито у звязку з смертю відповідача [PERSON], який помер 31.04.2014 року. Як підтверджується матеріалами справи та не заперечено відповідачем, банк в повному обсязі виконав зобовязання, визначені в Кредитному договорі № 341 ВІ10131213001 від 13.12.2013 року, надавши [PERSON] кредитні кошти в сумі 31 000 грн. ( а.с.15). Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначив представник Позивача в позовній заяві, незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач не виконувала їх належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи Розрахунком заборгованості за договором № 341 ВІ10131213001 від 13.12.2013 року станом на 16.08.2016 р. (а.с. 21-22). Доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вищевказаним договором відповідачем суду не надано, як і не надано доказів виконання зобовязань за кредитним договором № 341 ВІ10131213001 від 13.12.2013 року належним чином, в повному обсязі та у встановлені строки. Відповідно до частини 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідачем в даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобовязання, визначеного Договором. Враховуючи вищевказані положення закону, а також факт неналежного виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором № 341 ВІ10131213001 від 13.12.2013 року позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з громадянки [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 341 ВІ10131213001 від 13.12.2013 року в розмірі 21 953,87 грн. Проаналізувавши матеріали справи, положення Кредитного договору, враховуючи вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 341 ВІ10131213001 від 13.12.2013 року є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки наявні в матеріалах справи докази підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором у зазначеному розмірі. Відповідно до частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь ПАТ Укрсоцбанк витрат по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 16, 20, 526, 527 ч. 1, 530, 548 ч. 1, 549, 551 ч.3, 611, 612, 1054 ЦК України,

Outcome: approved