Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив та надав додаткові пояснення про захист прав споживача банківських послуг та про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обгрунтуванні позовних вимог покликається на те, що між [PERSON] та АБ «Автозазбанк», правонаступником якого є ПАТ «Неос Банк», правонаступником якого на даний час є ПАТ «Банк Кіпру» (надалі у відповідних відмінках «Банк») було укладено Кредитний договір № ID 106 від 23.06.2008 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 4012 від 24.06.2008 року, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, за реєстровим № 4012. З постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.08.2015 року, ВП № 48520940 позивачу стало відомо, що 11.08.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис нотаріуса, зареєстрований в реєстрі за №9699. Згідно цього виконавчого напису вирішено звернути стягнення на квартиру номер 2 (два), загальною площею 73,5 (сімдесят три цілих пять десятих) кв.м., що знаходиться за адресою: місто Львів, вулиця Огієнка, будинок номер 10 (десять), (далі - «Предмет іпотеки»), що належить на праві власності [PERSON] За рахунок коштів, отриманих від реалізації Предмету іпотеки, вирішено задовольнити вимоги Стягувача - ТОВ «Кредитні ініціативи» у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання Боржником умов Кредитного договору за період з 06 червня 2014 року по 21 червня 2015 року, а саме: заборгованість за кредитом - 2999732,22 (два мільйони девятсот девяносто девять тисяч сімсот тридцять дві) гривні 22 копійки; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 1321665,93 (один мільйон триста двадцять одна тисяча шістсот шістдесят пять) гривень 93 копійки, та суми плати, що здійснена Стягувачем за виконавчий напис - 3150,00 (три тисячі сто пятдесят) гривень 00 копійок, що разом становить суму загальної заборгованості станом на 11.08.2015 року у розмірі 4324548,15 (чотири мільйони триста двадцять чотири тисячі пятсот сорок вісім) гривень 15 копійок. Як зазначено у виконавчому написі, нерухоме майно на підставі Іпотечного договору, посвідченого 24 червня 2008 року [PERSON], приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, за реєстровим № 4012, (далі - «Іпотечний договір») було передано в іпотеку в забезпечення зобовязань [PERSON], (далі - «Боржник»), по Кредитному договору № ID106 від 23 червня 2008 року (далі -«Кредитний договір») АБ Автозазбанк, правонаступником якого на цей час є Публічне акціонерне товариство Неос банк, яке 06 червня 2014 року, на підставі [PERSON] факторингу, відступило право вимоги за Кредитним договором, та на підставі [PERSON] про передачу прав за іпотечними договорами, посвідченого 06 червня 2014 року, [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим № 2746, відступило права вимоги по Іпотечному договору Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - «Стягувач»). Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент його вчинення, оскільки в порушення законодавства він не отримував жодної інформації щодо відступлення права вимоги за іпотечним договором № 4012 від 24.06.2008 року; Приватним нотаріусом [PERSON] вчинено виконавчий напис без наявності письмової вимоги про усунення порушень, якої позивач не отримував; сума боргу, на яку вчинено виконавчий напис не є безспірною. Крім того, внаслідок вчинення оспорюваного виконавчого напису було допущено подвійне стягнення за іпотечним договором та подвійне стягнення суми боргу, оскільки зазначена у виконавчому написі сума була стягнута з позивача за рішенням Галицького районного суду від 26.06.2013 року в справі № 461/3725/13-ц, яким було задоволено позов ПАТ «Банк Кіпру» до [PERSON] та вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру номер 2, що знаходиться в будинку від номером 10, який розташований на вулиці Огієнка у місці Львові, загальною площею 73,5 км.м., яка належить на праві приватної власності [PERSON], в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Банк Кіпру» за кредитним договором №ID106 від 23 червня 2008 року в сумі 165277,56 дол. США та заборгованості за нарахованою пенею за прострочення сплати відсотків в сумі 8796,45 гривень шляхом його продажу на прилюдних торгах. Позивач зазначив, що в порушення ст. 88 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис вчинено щодо заборгованості, строк якої перевищує три роки. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, покликаючись на мотиви такого, дав аналогічні пояснення викладені в позові, заяві про уточнення позовних вимог та додаткових поясненнях. Просить позов задоволити. Представник відповідача проти позову заперечив, в письмових поясненнях пояснив, що наявність чи відсутність повідомлення про відступлення права вимоги не звільняє позивача від виконання своїх зобовязань за Кредитним договором; відповідач надав нотаріусу документи, які визначені п.1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, що підтверджують заборгованість боржника перед стягувачем; відповідачем на адресу позивача 09.07.2015 року за вих. № 7328-13 було надіслано Вимогу про усунення порушень і зазначення суми заборгованості по Кредитному договору, реквізитами для здійснення оплати заборгованості та повідомлення про можливе позасудове звернення на предмет заставного майна у разі невиконанння цієї вимоги. Представник відповідача судовому засіданні дав пояснення аналогічні викладеним в письмових запереченнях. Просить в задоволенні позову відмовити. Вислухавши представників сторін, вивчивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.3 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст.ст.4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Рішення суду обгрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 23.06.2008 року між АБ «Автозазбанк», правонаступником якого став ПАТ «Неос Банк», а на даний час правонаступником якого є ПАТ «Банк Кіпру», та [PERSON] було укладено Кредитний договір № ID 106 від 23.06.2008 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 4012 від 24.06.2008 року, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, за реєстровим № 4012. 06 червня 2014 року між ПАТ Неос банк та відповідачем - ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу та Договір про передачу прав за іпотечними договорами, згідно яких відповідачу було уступлено права вимоги по Кредитному договору від 23.06.2008 року та Іпотечному договору від 24.06.2008 року, стороною яких є позивач. 11.08.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за заявою відповідача - ТОВ «Кредитні ініціативи» було вчинено виконавчий напис нотаріуса, зареєстрований в реєстрі №9699, згідно якого вирішено звернути стягнення на квартиру номер 2 (два), загальною площею 73,5 (сімдесят три цілих пять десятих) кв.м., що знаходиться за адресою: місто Львів, вулиця Огієнка, будинок номер 10 (десять), (далі - «Предмет іпотеки»), що належить на праві власності позивачу [PERSON] Як зазначено у вказаному виконавчому написі, за рахунок коштів, отриманих від реалізації Предмету іпотеки, вирішено задовольнити вимоги Стягувача- ТОВ «Кредитні ініціативи» у розмірі заборгованості, що виникла в наслідок невиконання/ неналежного виконання Боржником умов Кредитного договору за період з 06 червня 2014 року по 21 червня 2015 року, а саме: заборгованість за кредитом - 2999732,22 (два мільйони девятсот девяносто девять тисяч сімсот тридцять дві) гривні 22 копійки; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 1321665,93 (один мільйон триста двадцять одна тисяча шістсот шістдесят пять) гривень 93 копійки, та суми плати, що здійснена Стягувачем за виконавчий напис - 3150,00 (три тисячі сто пятдесят) гривень 00 копійок, що разом становить суму загальної заборгованості станом на одинадцяте серпня дві тисячі пятнадцятого року у розмірі 4324548,15 (чотири мільйони триста двадцять чотири тисячі пятсот сорок вісім) гривень 15 копійок. Суд вважає підставним твердження представника позивача про те, що перед вчиненням виконавчого напису відповідач був зобовязаний належним чином повідомити позивача про перехід до відповідача права вимоги за Кредитним та Іпотечним договорами. У відповідності до частини другої статті 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Згідно з частиною другою статті 24 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Суд приймає до уваги пояснення представника позивача щодо відсутності факту повідомлення позивача про обставину укладення між ПАТ Неос банк та відповідачем [PERSON] факторингу від 06 червня 2014 року та [PERSON] про передачу прав за іпотечними договорами від 06 червня 2014 року, згідно яких відповідачу було уступлено права вимоги по Кредитному договору та Іпотечному договору, стороною яких є позивач, оскільки таке повністю відповідає зібраним матеріалам справи та не спростовано представником відповідача. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про обовязок позивача щодо виконання умов Кредитного та Іпотечного договору навіть за відсутності такого повідомлення, оскільки таке не спростовує обставини відсутності у позивача обовязку виконання саме вимоги від 09.07.2015 року за відсутності доведення до його відома доказів переходу до відповідача прав вимоги за Кредитним договором № ID 106 від 23.06.2008 року, та Іпотечним договором № 4012 від 24.06.2008 року, стороною яких є позивач. За таких умов суд вважає, що у позивача не виникло обовязку щодо виконання письмової вимоги відповідача від 09.07.2015 року, а тому вчинення виконавчого напису за заявою відповідача було передчасним та не грунтувалося на вимогах закону. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вказана стаття визначає як одну з неодмінних умов вчинення нотаріусом виконавчого напису додержання встановленого для цього строку (три роки з дня виникнення права вимоги, у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, або ж у межах іншого встановленого законом для відповідної вимоги строку давності). Вчинення виконавчого напису поза межами встановленого строку є порушенням вимог названого Закону і підставою для визнання зазначеного напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до п.284 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 року за №283/8882, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду від 26.06.2013 року в справі № 461/3725/13-ц було задоволено позов ПАТ «Банк Кіпру» до [PERSON] та вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Банк Кіпру» за кредитним договором №ID106 від 23 червня 2008 року в сумі 165277,56 доларів США. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № ID 106 від 23.06.2008 року, який виканано ПАТ «Банк Кіпру» станом на 18.01.2012 року випливає, що позивач перестав сплачувати кредит з 28.08.2009 року; проценти з 30.12.2010 року; прострочена заборгованість за кредитом станом на 18.01.2012 року становить 31284 долари США; прострочені нараховані проценти за кредитом станом на 18.01.2012 року становлять 23956,24долари США. 04 жовтня 2011 року ПАТ «Банк Кіпру» надіслало Позивачу вимогу № 0402-03/6530, згідно якої Банк констатував порушення позивачем умов Кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту та у відповідності до частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України вимагав в тридцяти денний термін з моменту одержання вказаної вимоги повернути повністю заборгованість по Кредитному договору від № ID 106 від 23.06.2008 року, яка станом на 04.10.11 року становить 159699,89 доларів США, а саме: сума дострокового стягнення кредиту 113598 доларів США; заборгованість за простроченим кредитом 27042 доларів США; нараховані проценти до сплати 613,66 доларів США; заборгованість за простроченими процентами 18446,23 доларів США. Вказану вимогу [PERSON] отримав 09.10.2011 року, отже він був зобовязаний повністю повернути заборгованість за кредитом в термін до 10.11.2011 року. Таким чином, надіславши вимогу про повне повернення заборгованості за кредитом, Банк тим самим змінив строк виконання зобовязання, встановивши дату повного погашення заборгованості за кредитом 10.11.2011 року. Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом України в постановах від 21 січня 2015 року по справі № 6-95цс14, від 02 грудня 2015 року по справі № 6-1707цс15; від 02 грудня 2015 р. у справі № 6-1349цс15; від 02 грудня 2015 р. у справі № 6-249цс15; від 27 січня 2016 р. у справі № 6-990цс15, від 3 лютого 2016 року у справі за № 6-18цс16, від 2 листопада 2016 року у справі №6-1174цс16 та інших. В правовій позиції до постанови від 2 листопада 2016 року у справі №6-1174цс16, ВСУ зазначив: «…якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати». Обставини щодо виникнення заборгованості позивача за кредитним договором починаючи з 28.08.2009 року не були спростовані представником відповідача, який пояснив, що в заяві про вчинення виконавчого напису ТОВ «Кредитні ініціативи» вказало заборгованість в розмірі станом на момент укладення [PERSON] факторингу від 06 червня 2014 року та [PERSON] про передачу прав за іпотечними договорами від 06 червня 2014 року. У розрахунку від 21.06.2015 року, який було додано до заяви нотаріусу, зазначено, що заборгованість в розмірі 140640 доларів США виникла за період з 23.06.2008 року по 06 червня 2014 року, що підтверджує доводи представника позивача. Отже судом встановлено, що зазначений за заявою відповідача у виконавчому написі від 11.08.2015 року строк, за який провадиться стягнення (з 06 червня 2014 року по 21 червня 2015 року) не відповідає дійсності, натомість заборгованість щодо окремих платежів за кредитом виникла з 28.08.2009 року , а щодо всієї суми боргу за кредитом з 10.11.2011 року. Таким чином Суд констатує, що перед вчиненням виконавчого напису відповідач не повідомив належним чином позивача про перехід до відповідача права вимоги за Кредитним та Іпотечним договорами; за виконавчим написом звернуто стягнення на предмет іпотеки на погашення заборгованості, яка визначена за період, що перевищує три роки, що не відповідає вимогам статті 88 Закону України «Про нотаріат» та п.284 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню та слід визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 11.08.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №9699.

Outcome: approved