Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Представник позивача, адвокат Шаповалов Максим Сергійович, в інтересах позивача, [PERSON] , пред`явив позов до відповідача, приватного підприємства «Агрофірма «Чорний Ріг», в якому просив: 1) визнати недійсною додаткову угоду від 16.11.2016 до договору оренди земельної ділянки, укладеного 31 травня 2008 року між позивачем та\~відповідачем на право оренди земельної ділянки, на земельну ділянку площею 2,85 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 7424787500:01:003:0003, що розташована на території Чорнорізької сільської ради Семенівського району Чернігівської області та належить позивачеві на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] -ЧН № 008508, виданого 16.04.2002 року; 2) визнати недійсною додаткову угоду від 16.11.2016 до договору оренди земельної ділянки, укладеного 31 травня 2008 року між позивачем та\~відповідачем на право оренди земельної ділянки, на земельну ділянку площею 3,5 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 7424787500:02:006:0017, що розташована на території Чорнорізької сільської ради Семенівського району Чернігівської області та належить позивачеві на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЧН № 030873, виданого 14.07.2003. В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено про те, що 31 травня 2008 року між [PERSON] та приватним підприємством «Агрофірма «Чорний Ріг» було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 7424787500:02:006: [NUMBER] , розміром 3,5 га, що розташована на території Чорнорізької сільської ради Семенівського району Чернігівської області та належна [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІІІ-ЧН №030873, виданого 14 липня 2003 року. Відповідно до умов договору відповідач отримав від позивача в користування строком на 10 років вказану вище земельну ділянку, про що був підписаний акт прийому-передачі земельної ділянки від 31.05.2008. Також 31 травня 2008 року між [PERSON] та приватним підприємством «Агрофірма «Чорний Ріг» було укладено договір оренди земельної ділянки за кадастровим номером 7424787500:01:003:0003, розміром 2,85 га, котра розташована на території Чорнорізької сільської ради Семенівського району Чернігівської області та належна [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЧН № 008508, виданого 16.04.2002. Відповідно договору відповідач отримав від позивача у користування строком на 10 років вказану вище земельну ділянку, про що був підписаний акт прийому-передачі земельної ділянки 31.05.2008. Після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, [PERSON] звернулася до приватного підприємства «Агрофірма «Чорний Ріг» з вимогою повернення їй земельних ділянок, але ніяких повідомлень від орендаря з приводу того, що вони мають намір продовжувати орендувати належну їй земельну ділянку, не надходило. Втім, приватне підприємство «Агрофірма «Чорний Ріг» повідомило Лях П. Ф [PERSON] про наявність додаткової угоду від 16.11.2016 згідно якої продовжено строк дії основного договору на 7 років. З витягу про реєстрацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно убачається, що 29.07.2015 відбулася реєстрація договору оренди її земельної ділянки з кадастровим номером 7424787500:02:006:0017, строк дії речового права до 06.11.2030. Також стало відомо про наявність додаткової угоду від 16.11.2016, за якою продовжено строк дії основного договору до 7 років. З відомостей витягу про реєстрацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно видно, що 22.06.2015 відбулася реєстрація договору оренди земельної ділянки позивача з кадастровим номером 7424787500 [NUMBER] 01:003: [NUMBER] , строк дії речового права до 06.11.2030 року. Ніякої згоди на продовження з приватним підприємством «Агрофірма «Чорний Ріг» оренди належних [PERSON] земельних ділянок позивач не давала. Крім того, додаткові угоди від 16.11.2016 до договору оренди земельної ділянки від 31 травня 2008 року позивач не підписувала. Восени 2018 року [PERSON] звернулася до приватного підприємства «Агрофірма «Чорний Ріг» з усною заявою про розірвання додаткових угод до договору оренди землі від 16.11.2016 до договору оренди земельної ділянки від 31 травня 2008 року за взаємною згодою сторін та із пропозицією повернути [PERSON] земельні ділянки. В додатковій угоді від 16 листопада 2016 року до договору оренди землі, зареєстрованого в Реєстраційній службі Семенівського РУЮ Чернігівської області 29 липня 2015 року за реєстраційним номером №23253288, зазначено, що [PERSON] та приватне підприємство «Агрофірма «Чорний Ріг» домовилися внести зміни та доповнення до Договору оренди земельної ділянки, яка знаходиться на території Чорнорізької сільської ради Семенівського району Чернігівської області з кадастровим номером 7424787500:02:006: [NUMBER] , розміром 3,5 га, а саме: п. 4 договору викладено в наступній редакції «Сторони прийшли до згоди продовжити дію Договору на 7 років з моменту закінчення строку дії Договору, визначеного з урахуванням усіх змін та доповнень, внесених до Договору». Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.03.2019, 29 липня 2015 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 23253288 від 29.07.2015, було зареєстровано додаткову угоду від 16.11.2015 до договору оренди землі від 31.05.2008 між приватним підприємством «Агрофірма «Чорний Ріг» та [PERSON] на право оренди земельної ділянки на строк дії 7 років, на земельну ділянку площею 3,5 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 7424787500:02:006:0017. В додатковій угоді від 16 листопада 2016 року до договору оренди землі, зареєстрованого в Реєстраційній службі Семенівського РУЮ Чернігівської області від 22 червня 2015 року за реєстраційним номером № 22286515, зазначено, що [PERSON] та приватне підприємство «Агрофірма «Чорний Ріг» домовилися внести зміни та доповнення до Договору оренди земельної ділянки, яка знаходиться на території Чорнорізької сільської ради Семенівського району Чернігівської області з кадастровим номером 7424787500:01:003: [NUMBER] , розміром 2.85 га, а саме: п. 4 договору викладено в наступній редакції «Сторони прийшли до згоди продовжити дію Договору на 7 років з моменту закінчення строку дії Договору, визначеного з урахуванням усіх змін та доповнень, внесених до Договору». Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.03.2019, 22 червня 2015 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 22286515 від 22.06.2015, було зареєстровано додаткову угоду від 16.11.2015 року до договору оренди землі від 31.05.2008 року між приватним підприємством «Агрофірма «Чорний Ріг» та [PERSON] на право оренди земельної ділянки на строк дії 7 років, на земельну ділянку площею 2.85 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 7424787500:01:003:0003. Оскільки у [PERSON] не було волевиявлення на продовження з приватним підприємством «Агрофірма «Чорний Ріг» оренди належних їй земельних ділянок і вона не ставила підписи на додаткових угодах до договорів оренди землі від 16 листопада 2016 року, укладених між [PERSON] та приватним підприємством «Агрофірма «Чорний Ріг», то позовні вимоги про визнання недійсними додаткових угод до договорів оренди землі від 31 травня 2008 року, на думку сторони позивача, є переконливими. У судове засідання позивач [PERSON] не прибула, направила в суд свого представника [PERSON] .. Представник позивача, адвокат Шаповалов Максим Сергійович, у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку з приміщенням Новозаводського районного суду міста Чернігова позов підтримав повністю та пояснив, що, на його погляд, вимоги за позовом є правомірними. У справі позивачем понесені витрати як на оплату судового збору, так і на професійну правничу допомогу і ці витрати має компенсувати позивачеві відповідач. Ним дійсно надавалася позивачеві правнича допомога, адже саме ним як адвокатом оформлявся позов, він прибував до міста Семенівка Чернігівської області для участі у судових засіданнях, консультував позивача із правових питань спору позивача з відповідачем. Документи про оплату позивачем коштів як витрат на професійну правничу допомогу він вважає належними. Представник відповідача, приватного підприємства «Агрофірма «Чорний Ріг», адвокат Костюченко Владислав Костянтинович, у судовому засіданні позов визнав повністю та пояснив, що у нього немає заперечень проти задоволення позовних вимог. Однак він категорично не згоден з необхідністю компенсації відповідачем позивачеві суми заявлених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень, бо справа містить надану представником позивача квитанцію до прибуткового касового ордеру на вказану суму, яка не може свідчити про оплату коштів за роботу адвоката, що підтверджено правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 лютого 2019 року в справі № 335/8855/15-ц. Аналогічні за своєю сутністю думки представником відповідача [PERSON] висловлювалися й у підготовчому судовому засіданні 03 вересня 2019 року. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області, у судове засідання не прибув, був повідомлений належним чином про час і місце судового засідання. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне вирішити позов за наступних з`ясованих судом обставин. Викладені у позові стороною позивача і приведені вище дані знайшли своє повне підтвердження у судовому засіданні, адже вони загалом доводяться відомостями двох первісних договорів оренди землі від 31 травня 2008 року (копії на а.с. 8-11). Разом з тим, внесені відомості до відповідних державних реєстрів щодо чинності оспорюваних стороною позивача угод відносно двох земельних ділянок (копія роздруківки з відповідних державних реєстрів стосовно нерухомості на а.с. 15-19) є вочевидь гіпотетичними, бо за повідомленням відділу державної реєстрації та надання адміністративних послуг Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області (а.с. 43), одержаного судом у відповідь на ухвалу суду у частині витребування доказів від 26 квітня 2019 року (а.с. 37-38), оригінали додаткових угод, оспорюваних стороною позивача, у матеріалах реєстраційних справ відсутні. Крім цього, у судовому засіданні представником відповідача суду сповіщено про визнання позову повністю. За таких обставин, суд убачає за потрібне позов задовольнити на підставі наявних у справі зазначених вище даних та доказів з наступних підстав. Згідно із вимогами ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом ч. 1\~ст. 638 Цивільного кодексу України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч. 1\~ст. 210 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 2\~ст. 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є\~Закон України «Про оренду землі». За змістом ст. 17\~цього\~Закону\~(у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Проте, у справі судом з`ясовано, що відомості до відповідних реєстрів щодо оспорюваних стороною позивача правочинів стосовно оренди земельних ділянок позивача внесено всупереч волі позивача та за відсутності достовірних даних про існування оспорюваних правочинів, належним чином узгоджених сторонами за всіма істотними умовами, через що суд переконаний, що позов повинен бути задоволений з усіх заявлених позовних вимог на основі положень ч. 3\~ст. 203, ч. 1\~ст. 210, ч. 1\~ст. 638, ч. 2\~ст. 792 Цивільного кодексу України, ст. 17\~Закону України «Про оренду землі», яких щодо оспорюваних позивачем правочинів не було дотримано. Зважаючи на те, що представник відповідача, починаючи з підготовчого провадження, позов визнавав повністю, суд переконаний у закономірності повернення позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Решту ж оплаченого судового збору суд убачає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача. Через те, що позов підлягає повному задоволенню, відповідно до вимог ст. ст. 137, 141 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне також стягнути з відповідача на користь позивача у повному обсязі оплачений позивачем [PERSON] розмір витрат на професійну правничу допомогу представника позивача, адвоката Шаповалова М. С., адже такі витрати доводяться відомостями наявної у справі квитанції та акту виконаних робіт на суму 5000 гривень (а.с. 123, 124). При цьому суд зауважує, що витрати на професійну правничу допомогу оплачені позивачем у розумному розмірі й представник позивача дійсно провадив у справі адекватну оплаті роботу, адже саме адвокатом [PERSON] М [PERSON] С. готувався, підписувався та подався до суду позов, що видно з його матеріалів (а.с. 2-26), саме [PERSON] у справі оформлялися клопотання сторони позивача, він брав участь у судових засіданнях. Воднораз представником відповідача не надано суду доказів щодо неспівмірності цих витрат як того вимагає ч. 6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України. Більш того, наведені вище посилання представника відповідача [PERSON] на постанову Верховного Суду від 13 лютого 2019 року в справі № 335/8855/15-ц є недоречними й відкидаються судом, бо ця постанова стосується правової позиції із приводу витрат ще на «правову допомогу» за Цивільним процесуальним кодексом України в редакції 2004 року. Натомість судом на час розгляду даної справи розглядається питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за Цивільним процесуальним кодексом України в редакції 2017 року, за якою повністю змінено як саме визначення згаданих витрат, так і порядок їх доведення, розширені відомості про джерела доказів, а самі особливості доказування у цивільному процесі викладено в іншому форматі.

Outcome: approved