Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Представник позивача звернувся до Самарського районного суду м.Дніпропетровська із цим позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 03.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER], за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 19706,48 грн. Згідно з умовами договору факторингу №15/09/2014 від 15.09.2014р. ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № [NUMBER]. Відповідач не здійснив чергові погашення кредитів за кредитним договором, чим порушив взяті на себе зобовязання, передбачені умовами договору. Станом на 01.07.2015р. загальна заборгованість відповідача за Договором про надання споживчого кредиту № [NUMBER] від 03.12.2013р. складає: 24129,27 грн., з яких: залишок заборгованості по тілу кредиту 19158,87 грн., залишок заборгованості за відсотками 1,32 грн., сума комісії 4969,08 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору у розмірі 24129,27 грн. та судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просив задовольнити. (а.с. 2-5). Відповідач [PERSON] В Г. в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлений. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підста,в викладених в письмових запереченнях, вважав договір факторингу недійсним, просив відмовити в позові. (а.с. 45-47, 99-100). Вислухавши доводи та пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного Договору про надання споживчого кредиту № [NUMBER] 03.12.2013р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 19706,48 грн., на споживчі цілі та придбання послуг продавців, строком на 36 місяців з 03.12.2013 р. по 03.12.2016 р., з розміром процентної ставки 0,01 % річних, зі сплатою комісії в розмірі 589,22 грн. щомісячно.(а.с. 6-10, 94). Відповідно до п. 1.2.1 Банк надає позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов Кредитного договору, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користуванням кредитом, інші платежі, визначені даним кредитним договором та додатком №1 «Графік Платежів», що є невідємною частиною, а також виконувати умови Кредитного договору (а.с. 6-10). Згідно з умовами договору факторингу №15/09/14 від 15.09.2014р. ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № [NUMBER] від 03.12.2013р. (а.с. 15-22). Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № [NUMBER] 03.12.2013р. станом на 01.07.2015 року відповідач має заборгованість в розмірі 24129,27 грн., з яких: залишок заборгованості по тілу кредиту 19158,87 грн., залишок заборгованості за відсотками 1,32 грн., сума комісії 4969,08 грн. (а.с. 11, 105). [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 15740,00 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки №2 від 03.12.2013р. (а.с.93). Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обовязку. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обовязок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі. За змістом ст. ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 1077 ЦК України\~ зазначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідачем до теперішнього часу не виконано обовязку, щодо сплати кредиту ні первісному кредиторові, ні позивачу. Стаття 1080 ЦК України\~ договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, відповідач не виконав прийняті на себе відповідно до договору зобовязання, що і послугувало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] особисто підписував кредитний договір, а також отримував кредитні кошти, що свідчить про те, що кредитний договір було укладено і зі сторони позивача належним чином виконано його умови. Наразі договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER] 03.12.2013р. відповідачем не оскаржується, судовим порядком останній не просить визнати його недійним, нікчемність цього договору матеріалами справи не підтверджена, а тому він має законну силу і сторони повязані взаємними правами та обовязками щодо його виконання, а отже в нього виникли зобовязання перед позивачем з їх повернення в розумінні ст. 11, 14 та 1054 ЦК України. За таких обставин із відповідача слід стягнути суму заборгованості по сплаті кредиту у розмірі 19158,87 грн., а також 1,32 грн. відсотки за його користуванням. Доводи позивача про те, що із відповідача підлягає стягненню сума комісії в розмірі 4969,08 грн. суд до уваги не бере, оскільки вона не відповідає умовам укладеного між сторонами договору факторингу №15/09/14 від 15.09.2014р. Зокрема умовами договору факторингу №15/09/14 від 15.09.2014р. (а.с.15-22) не передбачено право позивача на суму комісії в розмірі 4969,08 грн., а лише визначено право на основну суму заборгованості за кредитним договором та відсотки. Передача права вимоги суми нарахованої комісії наданим договором та витягом з нього стосовно відповідача не відбувалася. У звязку з цим відсутні будь-які обєктивні підстави для стягнення комісії в розмірі 4969,08 грн. Таким чином, суд вважає, що стягненню підлягають тільки заборгованість по сплаті кредиту у розмірі 19158,87 грн. та 1,32 грн. відсотки за його користуванням, згідно наданого розрахунку заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № [NUMBER] 03.12.2013р. станом на 01.07.2015 року (а.с. 105). Твердження представника відповідача [PERSON] стосовно укладеннядоговору факторингу №15/09/14 від 15.09.2014р. з грубим порушенням норм чинного законодавства суд до уваги не бере, оскільки вони не відповідають встановленим обставинам справи. В судовому засіданні встановлено, що вищенаведений договір укладався уповноваженими представниками за довіреністю. Однак жодна з сторін не заявила клопотання про витребування належним чином завіреної копії даної довіреності. А тому твердження представника відповідача [PERSON] щодо укладення договору факторингу №15/09/14 від 15.09.2014р. з грубим порушенням норм чинного законодавства є необгрунтованими. Суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач чи відповідач в разі наявності труднощів, щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, мали право скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини\~справи,\~які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом неодноразово розяснювалось учасникам процесу положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Розглядаючи позови в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності,суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial