Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

Представник позивача вимоги мотивує тим, що [PERSON] працював у відповідача з 03.08.2009р., а 23.10.2017 року був звільнений з роботи. На момент звільнення заборгованість по заробітній платі не виплачена. Затримка по виплаті заробітної плати та день ухвалення рішення також не виплачена. При звернення до відповідача за розрахунком по заборгованості, було отримано відповідь, що внаслідок відсутності грошових коштів, немає можливості розрахуватися по заборгованості. Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 10\~638 грн. 14 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 14\~605 грн. 60 коп. , а також вихідну допомогу в сумі 10\~954 грн. 20 коп., моральну шкоду у сумі 3000 грн., яку він зазнав через невиплату заробітної плати. 14.02.2018 року по справі було відкрите спрощене провадження. 27.02.2018 року від представника відповідача надійшов відзив, у якому зазначено, що тимчасові складнощі із строками виплати заробітної плати виникли з обставин, що не залежать від волевиявлення Товариства, зокрема, це втрата ринків збуту у РФ, несвоєчасні розрахунки за поставлену продукцію замовниками, постійна заборгованість держави з відшкодування ПДВ. Повідомив, що згідно наказу № 75 від 21.03.2014 р. на підприємстві встановлено режим неповного робочого дня, а саме триденний робочий тиждень з робочими дням: понеділок, вівторок, середа. Визнає заборгованість по заробітній платі у розмірі 18 250 грн. 36 коп. Щодо середнього заробітку зазначає, що він складає 155 грн. 62 коп. на день. Щодо стягнення моральної шкоди вказав, що стягувані з товариства грошові кошти у виді середнього заробітку в повній мірі компенсують негативний аспект затримки виплати заробітної плати. 12.03.2018р. від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що середній заробіток не може рахуватися по 3-х денному робочому тижню, а повинен рахуватися по 5-ти денному, як того вимагає законодавство України. Також зазначив, що робота в умовах неповного робочого часу не тягне за собою будь-яких обмежень обсягу трудових прав працівників. Станом на день ухвалення рішення заперечень від відповідача не надійшло. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснюється. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» з 03.08.2009р., а 23.10.2017 р. звільнився за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору, ч. 3 ст. 38 КЗпП України ( а.с. 5) Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). Так, в день звільнення позивачу ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» не виплатило належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Згідно довідки № 16-07/321 від 26.02.20018р. заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить: 18 250 грн. 36 коп., у тому числі сума нарахованої вихідної допомоги без урахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору 10 008 грн. 06 коп. Вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до Наказу № 75 від 21.03.2014 р. у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» з 26.05.2014 року встановлено всім працівникам робочу неділю з режимом роботи 3 робочі дні: понеділок, вівторок, середа. Згідно вищевказаної довідки, середньоденна заробітна плата позивача без урахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору становить 155 грн. 62 коп. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Період затримки розрахунку при звільненні позивачу на дату ухвалення даного рішення, тобто з 24.10.2017 року по 23.03.2018 року становить 62 робочих дні (жовтень 4, листопад 13, грудень 11, січень 13, лютий 12 березень - 9), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 9 648 грн. 44коп. (155,62 х 62 = 9 648,44). З огляду на викладене, порушене право позивача підлягає захисту, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити - стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 18 250 грн. 36 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.10.2017 року по 23.03.2018 року включно у сумі 9 648 грн. 44 коп. Що ж стосується вимог обрахувати середній заробіток не за 3-денним робочим тижнем, то загальний графік роботи підприємства, встановлений наказом № 75 від 21.03.2014 року (триденний робочий тиждень), як в період роботи, так і в період, за який повинен бути обрахований середній заробіток за час затримки розрахунку, не змінювався, а тому підстав для обрахунку середньої заробітної плати за період, коли позивач вже не працював на підприємстві, виходячи з п'ятиденного робочого тижня, відсутні, так як на підприємстві в установленому трудовим законодавством порядку визначено інший графік роботи, а саме: триденний неповний робочий тиждень з режимом роботи: понеділок, вівторок, середа. Залучаючи деяких працівників до роботи в неробочі дні, за згодою таких працівників, відповідач не змінює загальний графік роботи підприємства з триденного на п'ятиденний. Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що з урахуванням наведеного, сума 500 грн. буде достатньою для компенсації позивачу фізичних та душевних страждань, які він зазнав в результаті неправомірних дій відповідача. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

Outcome: partial