Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Представник заявника [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року заявника. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. Заявник є уродженцем [INFO], [PERSON], та проживав і проживає на території України в м. Харкові з 1986 року, коли прибув на територію УРСР з метою вступу до Харківського пожежно-технічного училища ім. Г.І. Петровського МВС СРСР, в якому навчався за денною формою навчання з 1986 року по 1988 рік. Після закінчення повного курсу навчання заявник був направлений для подальшого проходження служби до МВС Грузинської РСР. В період з 01.02.1991 року по 30.11.1992 рік заявник працював на ТДВ завод «Технотрон» на посаді водій- автослюсар. 03.06.1995 року заявник уклав шлюб з [PERSON] До 2014 року [PERSON] та [PERSON] разом з сином [PERSON] [PERSON] проживали у житловому будинку домоволодіння, розташованого за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Константівка, вул. Дружби, 1. 03.12.2014 року в зазначеному домоволодінні сталася пожежа, внаслідок якої весь будинок та все майно, що знаходилось в ньому. Включаючи документи, такі як паспорт, військовий квиток, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про народження, диплом Харківського технічного училища та диплом Гардабанського сільськогосподарського училища були знищені. Крім того, під час пожежі загинули [PERSON] та [PERSON] 23.12.2015 року заявник звертався до Зміївського ВП ГУНП в Харківській області із заявою про прийняття заходів до встановлення зазначених документів, за якою було проведено перевірку, в ході чого встановлено, що в даному випадку відсутня подія кримінального правопорушення, а всі документи були знищені під час пожежі, яка сталась 02.12.2014 року. На момент подання заяви до суду заявник зареєстрований за адресою: [INFO]. 28.12.2016 року заявник звертався до Київського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області із заявою щодо видачі паспорту замість утраченого. Проведеною перевіркою було встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави. Тому, заявник змушений звернутися до суду з метою встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, з дня проголошення незалежності України, щоб в подальшому набути громадянство та отримати паспорт громадянина України. Представник заявника [PERSON] заяву підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи відділу ДМС України в Київському районі м. Харкова ГУ ДМС в Харківській області в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що заявник є уродженцем [INFO], [PERSON], та зареєстрований за адресою: [INFO] з 29.05.1996 року. Відповідно до довідок наявних у матеріалах справи, заявник навчався в Харківському пожежно-технічному училищі ім. Г.І. Петровського МВС СРСР з 1986 року по 28.09.1988 року за денною формою навчання та отримав 28.09.1988 року диплом звичайного зразка серії КТ №630424 зі спеціальності №0654 «Протипожежна техніка і безпека», та був направлений для подальшого проходження служби до МВС Грузинської РСР, а в період з 01.02.1991 року по 30.11.1992 року працював на ТДВ заводі «Технотрон». 03.06.1995 року між заявником та [PERSON] було укладено шлюб. 03.12.2014 року у житловому будинку домоволодіння, розташованого за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Константівка, вул. Дружби, 1 сталась пожежа, в результаті якої [PERSON] та [PERSON] померли. Кримінальне провадження за вказаним фактом було закрито. Також встановлено, що внаслідок пожежі весь будинок та все майно повністю знищено, та були знищені документи заявника, а саме: паспорт громадянина СРСР на імя заявника, військовий квиток, свідоцтво про шлюб з гр. [PERSON], свідоцтво про народження, дипломи. Згідно відповіді наданої посольством [PERSON] в м. Донецьк з резиденцією у м. Київ, вбачається, що заявник не вважається громадянином [PERSON]. Заявник звернувся до Київського РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області з заявою щодо видачі йому паспорту, але йому було відмовлено, та було запропоновано звернутись до суду для встановлення факту простійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року для подальшого встановлення належності до громадянства. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що він знає заявника з 1988 року, вони проживали на ХТЗ до 1990 року, а потім [PERSON] отримали квартиру та вони переїхали до нової квартирі. Після смерті [PERSON] та її сина заявник проживав в Харкові. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що знає заявника з 1990 року, оскільки вони є сусідами, заявник мешкає [ADDRESS], а вона в квартирі 40. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що у порядку ч. 2ст. 256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженогоУказом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України\~подається відповідне рішення суду. Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про громадянство України» проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. У заяві фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено причини неможливості одержання документів, що посвідчують цей факт, і до заяви додається довідка про неможливість відновлення втрачених документів (ч.2\~ст. 258 ЦПК України). Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, а також особи, які проживали в Україні і не були громадянами інших держав станом на 24 серпня 1991 року або прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року, що має підтверджуватись документами про прописку. На підставі п.п. 7-9 Порядку встановити належність до громадянства України може особа, яка перебувала у громадянстві колишнього СРСР та не мала прописки, але фактично постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Таким чином, аналізуючи викладене суд вважає, що заява є обгрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки заявник надав до суду докази свого фактичного постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved