Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором за Договором кредиту № № 428-22/340 від 25.06.2008 року, у розмірі 29 889,79 грн. та витрат на оплату судового збору у розмірі 1378,00 грн., посилаючись на те, що відповідно до умов Кредитного договору Кредитор зобов`язався надати Позичальнику на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у сумі 1 000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 24.06.2009 року на умовах, визначених цим Договором, а Позичальник зобов`язувався прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути (погасити) кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії, неустойки та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав, однак станом на 11.04.2016 року заборгованість відповідачів перед ПАТ «Укрсоцбанк» згідно кредитного договору № 428-22/340 від 25.06.2008 року складає 29 889,79 гривень, яка складається з: сума заборгованості за кредитом - 19 767,53 гривень; сума заборгованості за відсотками - 10 122,25 гривень. З метою забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним Кредитні договором, 25.06.2008 року [PERSON] уклав з ПАТ «Укрсоцбанк» Договір поруки № 448, відповідно до умов якого Поручитель несе солідарну відповідальність разом з Позичальником перед Банком за виконання умов основного зобов`язання всім належним йому майном та грошовими коштами. Отже, відповідач 1 та відповідач 2 є солідарними боржниками по відношенню до ПАТ «Укрсоцбанк». Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (с. Мелещенко Л.В.) від 01.08.2016 року відкрито провадження у справі (а.с. 18). 26.10.2016 року відповідач [PERSON] подав зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим, у якому вказав, що відповідно до укладеного 25.06.2008 року Договору поруки між ним та ПАТ «Укрсоцбанк», він, як Поручитель, зобов`язався перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за невиконання Позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій (штрафів і пені) у розмірі та у випадках, передбачених Кредитним договором. Пунктом 6.2. Договору поруки визначено, що цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Умовами Договору поруки 448 від 25.06.2008 року не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору про дію поруки до остаточного виконання всіх сторонами прийнятих на себе зобов`язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України. Кінцевий строк повернення кредитних коштів відповідно до Кредитного договору 24.06.2009 року, а відповідно строк дії поруки, становить шість місяців, тобто до 24.12.2009 року. При цьому, Банком в позовній заяві було упущено ту обставину, що відповідно до вимог п. 2.3 Договору поруки Кредитор зобов`язаний протягом одного робочого дня від дати невиконання Позичальником зобов`язання забезпеченого порукою повідомити про це Поручителя з наданням інформації щодо обсягів виконаного Позичальником зобов`язання та невиконаного зобов`язання. Жодних повідомлень від Банку щодо факту та розміру невиконаного Позичальником зобов`язання Поручитель не отримував. Враховуючи, що прострочення Позичальника в частині повернення кредитних коштів погодженого графіка, відповідно до наданого самим же Кредитором, почалося ще 21.07.2008 року, термін повернення кредитних коштів відповідно п.4.3-4.4 Кредитного договору закінчився ще 26.07.2008 року або 21.09.2008 року відповідно. Як вбачається із матеріалів справи, позовну заяву до суду було подано тільки 25.07.2016 року, тобто через 2588 днів (7 років; 1 місяць; 1 день) після кінцевого строку повернення заборгованості, який визначений в п.1.1.1 Кредитного договору. Таким чином, на момент звернення позивача до суду з даним позовом зобов`язання за Договором поруки № 488 від 25.06.2008 року є припиненими, а відтак у позивача відсутні право та підстави стягувати заборгованість в примусовому порядку на підставі припиненого зобов`язання. Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27.10.2016 року (головуюча-суддя Мелещенко Л.В.), зустрічну позовну заяву прийнято до провадження до спільного розгляду з позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 37). У зв`язку із закінченням 24.04.2017 року п`ятирічного строку призначення судді Мелещенко Л.В. вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 57 від 04.05.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи (а.с. 50). Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Антоняку Т.М. (а.с. 51). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.05.2017 року (с. Антоняк Т.М.) справу прийнято до провадження (а.с. 52). Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2021 року справу в частині позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду, у зв`язку з повторною неявкою в судові засідання позивача. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги зустрічного позову підтримав в повному обсязі. Представник ПАТ «Укрсоцбанк» не прибув у судове засідання, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлявся належним чином. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. 25.06.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали договір кредиту № 428-22/340, згідно умов якого Банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 1000,00 дол. США, зі сплатою 14,0 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 24.06.2009 року на умовах, визначених договором кредиту (а.с. 5). Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. З метою забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним Кредитним договором, 25.06.2008 року [PERSON] уклав з ПАТ «Укрсоцбанк» Договір поруки № 448, відповідно до п. 1.1. якого [PERSON] зобов`язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником умов щодо слати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту № 428-22/340 від 25.06.2008 року (а.с. 6-7). ПАТ «Укрсоцбанк» вказує, що згідно кредитного договору № 428-22/340 від 25.06.2008 року заборгованість [PERSON] складає 29 889,79 гривень, яка складається з: сума заборгованості за кредитом - 19 767,53 гривень; сума заборгованості за відсотками - 10 122,25 гривень (а.с. 4). Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 19 грудня 2011 р. у справі № 6-84цс11. Згідно із ч. 1 ст. 543 ЦК у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. За законом у цьому випадку немає так званої обов`язкової процесуальної співучасті, тобто законом передбачено право позивача звернутися в суд з позовом до кожного з боржників окремо. Крім того, предметом спору є різні самостійні договірні відносини: між кредитором і боржником за кредитним договором; між кредитором і поручителем за договором поруки, або ж ці відносини можуть врегульовуватись одним кредитним договором, що не змінює суті окремих договірних відносин. Так, Верховний суд вказує, що кредитор має право вимагати виконання обов`язку в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. При цьому у разі пред`явлення вимоги кредитора про виконання обов`язку лише до поручителів останні солідарно відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Частиною 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов`язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] , а відтак і поручитель [PERSON] , взяли на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами, згідно з договором кредиту № 428-22/340 від 25.06.2008 року. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя. Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред`явлення вимоги» та «пред`явлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, подібність правовідносин, які вона регулює та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Договором поруки, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та поручителем [PERSON] , не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання зобов`язань за Кредитним договором (п. 6.2. статті 6 Договору поруки). З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором від відповідача [PERSON] був отриманий банком 24.09.2008 року, а до суду позивач звернувся 29.07.2016 року, тобто після закінчення встановленого законом шестимісячного строку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі підвищення розміру процентів, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами, установлення (збільшення розміру) неустойки, тощо. Аналіз вказаної норми свідчить про те, що припинення поруки в разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість зустрічного позову та його задоволення. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved