Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - [PERSON], який діє на підставі довіреності, звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»\~ заборгованість за кредитним договором у розмірі 18742 грн. 33 коп., а також понесені витрати за звернення до суду у вигляді судового збору в розмірі 1378 грн. 00 коп.. В судове засідання сторони не зявилися. Представник позивача надав письмове клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі (а.с.23). Крім того представником позивача надані письмові пояснення щодо предмету спору (а.с.41-44). Відповідачка також надала письмову заяву про розгляд справи без її участі (а.с.64). також відповідачкою надані письмові заперечення на позовну заяву (а.с.31-34), відповідно до яких [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову. У звязку з неявкою всіх сторін по справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши надані сторонами по справі докази, судом встановлено наступне: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009р. змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк». Між [PERSON] акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі Банк) та відповідачем по справі 11.08.2008 року було укладено договір без номеру, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] своїм підписом у заяві підтвердила те, що вона ознайомилася та згодна з «Умовами та правилами надання банківських послуг»\~ та «Тарифами [PERSON]», які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Крім того своїм підписом вона підтвердила факт отримання нею інформації про умови кредитування. Відповідно до п. 4 Заяви (а.с.11 звор.), Заява разом з памяткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» (наявні у матеріалах справи а.с.12-17), а також «Тарифами [PERSON]» складає між [PERSON] та [PERSON] Договір про надання банківських плослуг. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між [PERSON] і клієнтом договору приєднання (ст.634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Відповідно до ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, підписавши заяву, Банк та клієнт (відповідач [PERSON]А.) приєднуються і зобов'язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, [PERSON] банку Договорі банківського обслуговування в цілому. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами складають Договір про надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та [PERSON]. Таким чином, між [PERSON] та Позичальником був укладений договір у письмовій формі та укладення кредитного договору таким чином, на думку суду, чинному законодавству України не суперечить. При зміні кредитного ліміту Банк керується п.3.2, 3.3 «Умов та Правил надання банківських послуг», де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням [PERSON] і Клієнт дає право [PERSON] у будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого [PERSON], відповідно до п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг. Пунктом 5.3 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачена можливість односторонньої зміни [PERSON] та інших невідємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись [PERSON] за умов інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених у п.4.9 «Умов та правил надання банківських послуг» і п.5.8 Правил користування платвжною карткою. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5 % в місяць або 30 % на рік. Далі відсоткова ставка була змінена, що підтверджується наказом банку (а.с.48, а.с.48 зворот). Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг та Позичальника було ознайомлено із зазначеними змінами. Згідно п. 5.3 кредитного договору, Банк має право проводити зміни [PERSON], а також інших умов обслуговування карткового рахунку, про що інформує клієнта шляхом надання виписки по картковому рахунку. При підключенні Держателя до системи INTERNETbanking (Приват24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. При підключенні Клієнта до комплексу Mobilebanking Банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SМSповідомлень. Відповідно до п. 6.3. Договору в обов'язки клієнта входить отримувати виписки про стан картрахунку і проведені операції по картрахунку. Неотримання виписки або несвоєчасне отримання не звільняє Держателя від виконання своїх зобов'язань за договором (п. 8.1. Договору). 30.07.2014 року Банк направив відповідачу смс-повідомлення про підвищення відсоткової ставки за договором з 01.09.2014 року до 2,9 % на місяць, що підтверджується витягом з Архіву повідомлень, направлених відповідачці (а.с.57). Відповідно п. 6.4 Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт зобов'язаний у разі незгоди зі змінами Умов та Правил надання банківських послуг та/або [PERSON] надати [PERSON] письмову заяву про розірвання цього Договору і погасити заборгованість, що виникла перед [PERSON], у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення Карток, виданих Власнику і його Довіреним особам. Відповідачем не надано суду доказів, що ним було подано позивачу заяву про дострокове розірвання договору, що свідчить про згоду останнього зі змінами [PERSON]. Після підвищення відсоткової ставки відповідач користувався кредитними коштами та погашав заборгованість за договором, що свідчить про прийняття відповідачем нових умов договору. Підвищення відсоткової ставки відбулося тільки за витратами з певної дати, яка зазначається в наказі (а.с.48, а.с.48 зворот), що давало можливість відповідачу у разі незгоди з новою відсотковою ставкою, погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій відсотковій ставці, даний факт не порушує правовідповідача на незмінність відсоткової ставки по уже наявній кредитній заборгованості. Відповідно до п.28 Постановою № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК України. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Таким чином, на думку суду, позивач виконав умови договору та шляхом направлення смс-повідомлення та у виписці по рахунку проінформував Відповідача про зміну відсоткової ставки по кредит. Умови про порядок внесення змін до [PERSON] банківського обслуговування були закладені з самого початку; тобто Відповідач перед підписанням кредитного договору мав можливість ознайомитися з його умовами (умовами кредитного договору) і в разі незгоди із запропонованими умовами відмовитися від укладення такої угоди, під час підписання договору Відповідача влаштовували умови вищевказаного договору про що свідчить його підпис. [PERSON] надав кредитні кошти відповідачу, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитну картку «Універсальна». Відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг», платіжна картка це - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переказу коштів з рахунку платника, або відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, які отримали грошові кошти у готівковій формі в касах банку через банківський автомат, а також вчинення інших операцій, передбачених відповідним договором Факт отримання відповідачем картки підтверджується підписом [PERSON] у Заяві навпроти поля «Кредитну карта та ПІН отримав» (а.с.11 зворот). Факт користування кредитними коштами підтверджується випискою по рахунку (а.с.55-58). Таким чином, Банк свої зобовязання за Договором та Угодою виконав у повному обсязі, а тому твердження [PERSON] щодо не підтвердження позивачем видачі суми кредиту, є , на думку суду, не вірним. Відповідач повинен був слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердфарту, згідно п.6.7 «Умов та правил надання банківських послуг». Відповідно до п.8.6 «Умов надання банківських послуг», при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити [PERSON] штраф у розмірі 500 грн. 00 коп. +5% від суми позики. Однак, відповідач не надав своєчасно [PERSON] грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Відповідач, посилаючись у своїх запереченнях на те, що позивачем не зазначено період за який нарахована загальна заборгованість, просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог [PERSON]. Відповідно до матеріалів справи, останній самостійний платіж, перед зверненням позивача до суду, відповідачем [PERSON] здійснено 16.07.2015 року в сумі 300,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.9) та випискою по рахунку (а.с.57 зворот). Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до ст. 264 ЦК України: перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Крім цього необхідно прийняти до уваги, позовну давність, яка приймається до вимоги щодо сплати пені. Статтею 549 ЦК України визначено, що пеня - це штрафна санкція за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, які нараховуються в процентному відношенні від суми заборгованості за кожен день прострочки. Згідно розяснення Вищого арбітражного суду України від 16.04.1993 року №01-6/438, а також листу Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 04.12.2002 року №2-221/6439 термін позовної давності до пені необхідно вираховувати відносного кожного дня окремо. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5\~ст. 261 ЦК України). При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч.1 ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Позивач звернувся до суду з позовною заявою: 27.10.2017 року (а.с.2, 25), відповідно до п.9.12 «Умов та правил надання банківських послуг», договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом зазначеного строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий самий строк. Отже, стосовно щомісячних платежів, відповідно до ст.257 ЦК України, трирічний строк позовної давності починається після несплати чергового платежу. Тобто, строк позовної давності розпочався 17.07.2015 року (наступного дня після останньої сплати відповідачем боргу) та спливає 17.07.2018 року. Що стосується повернення кредиту у повному обсязі то відповідно до ст.261 ЦК України, трирічний строк позовної давності відраховується після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач звертався до [PERSON] з письмовою заявою про припинення дії договору. У звязку з зазначеним, суд вважає, що Позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, а відтак вимога відповідача щодо застосування строку позовної давності є необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню. Не виконуючи своїх зобовязань щодо повернення боргу, відповідач порушив умови Договору. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із п.5.2 «Умов та правил надання банківських послуг», у разі порушення власником умов Договору та/або у разі виникнення Овердфарту, [PERSON] має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленою [PERSON] часткою у разі невиконання власником своїх боргових обовязків та інших обовязків за цим Договором. Згідно із п.5.7 «Правил користування платіжною карткою», Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої [PERSON] долі в разі не виконання боржником своїх боргових та інших обовязків за Договором. У звязку з порушеннями виконання зобовязань за кредитним договором, за відповідачем, станом на 31.07.2016 рік виникла заборгованість у розмірі 18742 грн. 33 коп., яка складається з: - заборгованості за кредитом у розмірі 7709 грн. 75 коп., - заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 9901 грн. 99 коп., а також штрафи відповідно до п.8.6 «Умов та правил надання банківських послуг»: - штраф (фіксована частина) у розмірі 250 грн. 00 коп., - штраф (процентна складова) у розмірі 880 грн. 59 коп.. Наявність заборгованості за відповідачем підтверджується відповідним розрахунком, наданим [PERSON] (а.с.6-9, 55-58) та суд приймає наданий розрахунок як належний доказ. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин 1 та 2 ст.527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Також необхідно зауважити, що посилання відповідача на Закон України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованим, оскільки даний Закон не поширюється на спірні правовідносини. Так вищевказаний Закон визначає поняття споживчого кредиту, а саме споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. В даному ж випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідачем не надано суду доказів, що у добровільному порядку заборгованість за Кредитним договором сплачена. Згідно ст.625 ЦК України, божник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Враховуючи все вищезазначене, дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача, в частині стягнення заборгованості з відповідача підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 1218 грн. 00 коп. Судом встановлено, що при зверненні до суду з позовною заявою, позивачем сплачено 10.10.2016 року судовий збір у розмірі 1378 грн. 00 коп. (а.с.1) Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що суд прийшов до переконання що вимоги позивача в їх основній частині стягнення кредитної заборгованості підлягають задоволенню, то й вимоги позивача щодо стягнення з відповідача сплаченого розміру судового збору також підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved