Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором позики від 18.03.2010 року в розмірі 8519464 грн. 25 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], жилою площею 115,9 кв.м., загальною площею 162,8 кв.м. вартістю 5429000 грн., яка належить на праві власності [PERSON] на основі договору дарування, посвідченого ПН ХМНО [PERSON] 11.03.2010 року за р. №944 шляхом визнання права власності на вказану квартиру за позивачем. В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. Згідно письмового договору позики від 18.03.2010 року, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON], позивач передав у власність [PERSON] до підписання договору кошти в розмірі 2424000 грн. з визначенням в зобовязанні згідно ст. 524 ЦК України грошового еквіваленту в іноземній валюті в сумі 303000 доларів США на строк до 25.12.2012 року. У якості забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором, 18.03.2010 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір іпотеки, який був посвідчений ПН ХМНО [PERSON], відповідно до якого відповідачем [PERSON] передана в іпотеку належна їй квартира [ADDRESS] вартістю 2424000 грн. як еквівалент 303000 дол. США. 23.06.2010 року відповідач [PERSON] повернув позивачу борг в сумі 39650 грн., що еквівалентно 5000 доларів США., в іншій частині грошове зобовязання не виконано. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24.11.2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, а саме стягнуто з [PERSON] на користь позивача грошові кошти в розмірі 2347207,25 грн., та звернено стягнення на вказану квартиру. Рішенням апеляційного суду Харківської області вказане рішення суду було скасовано та прийнято нове рішення, а саме стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 18.03.2010 року в розмірі 7\~640\~869 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 878\~595 грн. 26 коп., а всього 8\~519\~464 грн. 25 коп., вирішено питання про розподіл судових витрат, та звернено стягнення на вказану квартиру з визначенням початкової ціни 5429000 грн. Позивачем було отримано виконавчий лист, але виконати рішення суду не виявляється можливим, оскільки у вказаній квартирі зареєстрована малолітня донька відповідачів у звязку з чим Управління служб у справах дітей ДПСП ХМР відмовляє державному виконавцю у наданні згоди на реалізацію вказаної квартири з публічних торгів предмету іпотеки. Тому позивач звертається до суду з даним позовом, оскільки договором іпотеки передбачена можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за позивачем. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] та їх представник [PERSON] в судове засідання не зявились, повідомлені належним чином та своєчасно. Від представника відповідачів [PERSON] вдруге надійшло до суду клопотання про відкладення судового засідання з підстав перебування у відпустці, та складання присяги адвокатів у Раді адвокатів Запорізької області, але суд вважає вказані клопотання як затягування розгляду справи, тому відмовляє в їх задоволенні. Крім того, самі відповідачі не зявились в судове засідання, та клопотань про відкладення судового розгляду до суду не подавали, та поважність причин своєї неявки до суду не надавали. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, повідомлена належним чином та своєчасно, причину неявки не повідомила. Представник третьої особи УССД ДПСП ХМР в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без представника органу опіки та піклування, та просив прийняти рішення на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи\~ не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть\~ участь у справі.\~ Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів ( ч. 2 ст. 509 ЦК України). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Матеріали справи свідчать, що 18 березня 2010 року позивач та відповідач [PERSON] уклали договір позики, за умовами якого позивач передав у власність останнього 8 2 424 000 грн., що становило еквівалент 303 000 доларів США, які останній зобов'язався повернути позивачу в строк до 25 грудня 2012 року, але не менше ніж 40 000 грн., що є еквівалентом 5000 доларів США, в квартал. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 18 березня 2010 року позивач та відповідач [PERSON] уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО [PERSON] за р. №1036, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку позивачу належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS]. За вказаним договором позики, відповідач повернув позивачу в рахунок погашення заборгованості за договором позики частину боргу в розмірі 39 650 грн., що становило еквівалент 5000 доларів США. В іншій частині зобовязання залишилось не виконаним. Внаслідок чого позивач звернувся до Київського районного суду м. Харкова з відповідним позовом, за результатами розгляду було прийнято рішення від 24.11.2015 року, відповідно до якого було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в загальному розмірі 2347207,25 грн., та в рахунок погашення боргу [PERSON] було звернено стягнення на предмет іпотеки квартиру №3, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 19, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах з початковою ціною, узгодженою сторонами в Договорі іпотеки від 18.03.2010 року, та що дорівнює 2424000 грн., та вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 25.10.2016 року вказане рішення суду було скасовано, та прийнято нове рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 18.03.2010 року в загальному розмірі 8\~519\~464 грн. 25 коп., та звернено стягнення на предмет іпотеки зазначену квартиру шляхом продажу квартири на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «про виконавче провадження» за початковою ціною 5 429000 грн., та вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.06.2017 року, рішення апеляційного суду Харківської області від 25.10.2016 року в частині розміру стягнутої заборгованості за договором позики та розподілу судових витрат залишено без змін. Як вбачається з довідки, виданої КП «Жилкомсервіс» від 09.09.2014 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані відповідачі разом зі своїми дітьми [PERSON] та малолітньою [PERSON], [INFO] На виконання вказаного рішення суду позивачем було отримано виконавчий лист по справі, за яким було відкрито виконавче провадження, але його виконання його не почалось, оскільки реалізація предмету іпотеки неможлива, так як на адресу державного виконавця надійшов лист заступника директора Департаменту начальника Управління служб у справах дітей, в якому УССД ДПСП ХМР як представник органу опіки та піклування заперечує проти реалізації квартири, оскільки це призведе до порушення житлових прав малолітньої [PERSON] У звязку з чим, державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області повернув виконавчий лист стягувачу, тобто позивачу по справі. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомими майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно абз. 1 п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4\~ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»,\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду , виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У частині першій\~статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому\~статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому\~статтею 38 цього Закону. Разом з тим порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша\~статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392\~ЦК України можна зробити висновок про те, що законодавець визначає три способи захисту для задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша\~статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до п.12.1 Договору іпотеки від 18.03.2010 року, звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог може здійснюватись у будь-який спосіб на вибір Іпотекодержателя, у т.ч. іпотекодержатель набуває у власність та реєструє за собою предмет іпотеки за Іпотекодержателем. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності. Відповідно до висновку про вартість обєкта оцінка, ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 5\~429\~000 грн., яку суд зазначає початковою ціною. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] умов договору позики від 18.03.2010 року не виконує, грошові кошти не повернуті, у звязку з чим утворилась заборгованість, а положеннями договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі останньому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки рішення суду від 25.10.2016 року залишається не виконаним, а звернення стягнення в рамках процедури виконавчого провадження неможливе, оскільки державному виконавцеві не надано згоди від органу опіки та піклування, та задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з того, що позивачем не можливо отримати кошти з відповідача іншим способом. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved