Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення грошових коштів за розпискою в сумі 791924,51 грн. (сімсот девяносто одна тисяча девятсот двадцять чотири гривні пятдесят одна копійка) та судові витрати. В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що 03 грудня 2013 року сторони уклали договір позики, що його було оформлено розпискою, відповідно до якої [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму в розмірі 41950 (сорок одна тисяча девятсот пятдесят) доларів США у строкове платне користування під 12,5% річних, терміном на десять років до 30 грудня 2023 року. Протягом 2013-2014 років відповідач частково виконав зобовязання в сумі 10017,56 доларів США після чого припинив виплати. Останній платіж вчинено в березні 2014 року, що підтверджується розписками, які зберігаються у відповідача. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, доповнивши, що [PERSON] згідно договору дарування належить квартира, що знаходиться в смт.Немішаєво, по вул.Шкільній,9 (девять) Бородянського району Київської області, яку він продав 11 липня 2016 року, але борг так і не повернув. На телефоні дзвінки з нагадуванням про виконання обовязку повернути борг відповідач відповідає плутано та неправдиво, на письмову лист-вимогу від 16.07.2016 року він не відповів. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки з відміткою «вручено батьку [PERSON]М.», оскільки згідно з п. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до положень ч.3 ст.10\~та ч.1 ст.60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду положень ст.ст.\~57\~і\~58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що 03 грудня 2013 року сторони уклали договір позики, що його було оформлено розпискою, що є підтвердженням факту передачі грошових коштів, відповідно до якої [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму в розмірі 41950 (сорок одна тисяча девятсот пятдесят) доларів США у строкове платне користування під 12,5% річних, терміном на десять років до 30 грудня 2023 року. У відповідності до положень ст.ст.\~526,\~530,\~611,\~612 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з положеннями\~ст. 629 ЦК України, договір є обов'язків до виконання сторонами. Відповідно до положень\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд також враховує положення ст.ст.610\~та\~625 ЦК України, відповідно до яких порушенням зобов'язання є його невиконання, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до положень\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з положень ч. 2\~ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Положеннями ч.1\~ст.1049 ЦК України\~встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із положеннями ч. 1\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Відповідно до положень\~ст. 1051 ЦК України\~позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Таким чином, судом достовірно встановлено, що у встановлений договором позики строк, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо повернення взятих у борг грошових коштів не виконав. Як вбачається з матеріалів справи, а саме: з договору дарування, посвідченого 03 грудня 2013 року, [PERSON], приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу Київської області, [PERSON] прийняв в дарунок від [PERSON] квартиру, що знаходиться в смт.Немішаєво, по вул.Шкільній,9 (девять) Бородянського району Київської області. Ухвалою суду від 26 липня 2016 року в забезпечення позову було накладено арешт на грошові кошти, належні [PERSON], що знаходяться на будь-яких рахунках у будь-яких банківських установах України., із забороною до розгляду справи по суті, в межах 791924 (сімсот девяносто одна тисяча девятсот двадцять чотири) гривні 51 коп. Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів встановлено, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань за укладеним із позивачем договором позики, взяті у борг кошти не повернув, на підтвердження своїх доводів повернення коштів за позикою доказів не надав, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у розмірі 791924,51 грн. (сімсот девяносто одна тисяча девятсот двадцять чотири гривні пятдесят одна копійка). Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved