Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Хіміч В.О. звернувся до Підволочиського районного суду Тернопільської області з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за розпискою від 18.05.2018 року в сумі 1616,42 доларів США; суму боргу за розпискою від 08.06.2018 року в сумі 1533,5 доларів США; та понесені ним судові витрати. Зазначені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18 травня 2018 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 1150,00 доларів США, які зобов`язався повернути не пізніше 25 травня 2018 року. Факт отримання грошових коштів підтверджується, власноручно написаною [PERSON] , розпискою. Крім того, 08 червня 2018 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 1100,00 доларів США, які зобов`язався повернути не пізніше 15 червня 2018 року. Факт отримання грошових коштів підтверджується, власноручно написаною [PERSON] , розпискою. Згідно з розпискою від 18 травня 2018 року [PERSON] зобов`язаний сплатити на користь [PERSON] , крім суми грошових коштів отриманих в борг, відсотки за користування позикою в розмірі визначеному на рівні облікової ставки НБУ та три проценти річних від простроченої суми за період з 26 травня 2018 року по 09 вересня 2020 року, що становить 1616,42 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 09.09.2020 року еквівалентно 44 941, 65 гривень. Також, згідно з розпискою від 08 червня 2018 року [PERSON] зобов`язаний сплатити на користь [PERSON] , крім суми грошових коштів отриманих в борг, відсотки за користування позикою в розмірі визначеному на рівні облікової ставки НБУ та три проценти річних від простроченої суми за період з 16 червня 2018 року по 09 вересня 2020 року, що становить 1533,5 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 09.09.2020 року еквівалентно 42 636, 21 гривень . Ухвалою судді від 30 вересня 2020 року у цій справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін та відповідачу надано строк, що не перевищує 15 днів з дня отримання копії вказаної ухвали, для подання відзиву на позов. Позивач в судове засідання не з`вився, подав заяву з проханням справу розглянути у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не надавав. Відповідач відзив на позов не надав, в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день слухання справи в суді, причини його неявки суду невідомі, а тому відповідно до ст. 281 ЦПК України, слід ухвалити заочне рішення у справі. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Статтями 1, 2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Згідно зі ст. ст. 12, 13, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 18 травня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, розписка, відповідно до якої [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв в борг суму в розмірі 1150,00 доларів США. Відповідно до розписки [PERSON] зобов`язався повернути борг не пізніше 25 травня 2018 року. Гроші за розпискою [PERSON] отримав під час складання розписки. Також, 08 червня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, розписка, відповідно до якої [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв в борг суму в розмірі 1100,00 доларів США. Відповідно до розписки [PERSON] зобов`язався повернути борг не пізніше 15 червня 2018 року. Гроші за розпискою [PERSON] отримав під час складання розписки. Разом з тим, у договорах позики від 18 травня 2018 року та від 08 червня 2018 року, боргове зобов`язання виражене в іноземній валюті - доларах США, а грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України не визначена, не встановлений інший порядок повернення боргу та не передбачено його визначення у грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, а тому правові підстави для перерахування боргу, вираженого у доларах США за офіційним курсом НБУ відсутні. Так, відповідно до статті 192\~ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. На час розгляду справи гроші відповідач [PERSON] позивачу [PERSON] не повернув. Статті 526, 527, 530\~ЦК України передбачають, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін. Відповідно до ст.623\~ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Статтею 1046\~ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Позивач просить стягнути відсотки за користування позикою відповідно до розписки від 18.05.2018 року у розмірі на рівні облікової ставки НБУ, загальна сума яких складає 387,37 доларів США, та згідно з розпискою від 08.06.2018 року - у розмірі на рівні облікової ставки НБУ, загальна сума яких складає 359,73 доларів США. Крім того позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за прострочення виконання зобов`язання, які розраховуються з урахуванням боргу по кожній розписці окремо, а саме: за розпискою на суму 1150,00 доларів США з зобов`язанням повернення не пізніше 25.05.2018 року 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання складають 79,05 доларів США; за розпискою на суму 1100,00 доларів США з зобов`язанням повернення не пізніше 15.06.2018 року 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання складають 73,77 доларів США. Відповідно до ч. 2 ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інших процентів не встановлено договором або законом. Передбачене ч. 2 ст.\~625\~ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). У частині другій статті 625\~ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. В підтвердження позову в матеріалах справи є письмові докази: оригінали розписок про отримання [PERSON] грошових коштів на суму 1150,00 доларів США та 1100,00 доларів США. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то слід зауважити, що процесуальний алгоритм доведення розміру витрат на професійну правову допомогу передбачає подання стороною судового процесу: попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат разом із першою заявою по суті спору відповідно до статіт 134 ЦПК України; доказів понесення судових витрат до закінчення судових дебатів або, за попередньою заявою, протягом 5 днів після ухвалення судового рішення (у порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Зокрема, згідно з положеннями ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами за результатом розгляду справи, визначається відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та встановлюється на підставі наступних доказів: детального опису робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках надання правничої допомоги по певній справі; доказів вартості робіт (послуг) адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; детального опису витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги витрат адвоката; доказів здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Водночас адвокат у цій справі не надав детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу. Крім того, відповідно до статті 141\~ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 875,77 грн судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial