Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Представник позивача за дорученням [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 27784 гривень 84 копійок. Свої вимоги мотивує тим, що 02 березня 2011 року між позивачем та відповідачкою було укладено Договір банківського обслуговування №BLaЖГА00015960, відповідно до умов якого позивач надав відповідачці кредит в сумі 5000 гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15 % на рік та комісії за управління кредитом в розмірі 1,75 % від суми кредиту, терміном до 02 березня 2014 року. Однак, відповідачка не виконувала умови договору, тобто не сплачувала кожного місяця обовязковий мінімальний платіж, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 27784 гривень 84 копійок. Що й стало підставою для звернення представника позивача до суду з вказаним позовом. В судове засідання представник позивача не зявився. Надав суду заяву, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги позивача та просить розглянути справу за відсутністю представника банку. Не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку (а.с.25). Відповідачка у судове засідання не зявивлася. На адресу суду надійшла заява, в якій просила задовольнити позов частково, а саме відмовити позивачу у частині стягнення пені та з проханням розглянути справу без її участі (а.с.68), що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. В звязку з цим в силу ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за Кредитним договором [PERSON] зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, за частиною 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Судом встановлено, що 02 березня 2011 року між позивачем та відповідачкою було укладено Договір банківського обслуговування № BLaЖГА00015960, відповідно до умов якого позивач надав відповідачці кредит в сумі 5000 гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15 % на рік та комісії за управління кредитом в розмірі 1,75 % від суми кредиту (а.с.5-15). З вищенаведеного випливає, що позивач та відповідачка, підписавши договір встановили факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору. Однак відповідачка не виконувала умови договору, тобто не сплачувала кожного місяця обовязковий мінімальний платіж, у звязку з чим виникла заборгованість за наданим кредитом. Згідно наданого розрахунку, заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 18 серпня 2015 року складає 27784 гривні 84 копійки (а.с.3-4) в тому числі: прострочена до повернення сума Кредиту 2880 гривень 43 копійки; прострочені відсотки 1316 гривень 28 копійок; прострочена комісія за управління Кредитом 1662 гривні 50 копійок; пеня за несвоєчасне погашення кредиту 21925 гривень 63 копійки. Не погодившись з позовом частково відповідачка надала заяву, в якій просить застосувати позовну давність в частині стягнення з неї пені за несвоєчасне погашення кредиту (а.с.68). Так, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № BLaЖГА00015960 вбачається, що відповідачка 03 вересня 2012 року в останній раз вносила грошові кошти на погашення кредиту (а.с.3,4). Крім того, досліджуючи кредитний Договір № BLaЖГА00015960, судом встановлено, що Договором не передбачено строків позовної давності у випадку порушення умов останнього, а лише встановлено строк дії Договору який відповідно до п.6.4 діє з моменту його підписання до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань, тому суд вважає за необхідне, застосувати до виниклих правовідносин спеціальну позовну давність. Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок, що термін по вимогам про стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту за кредитним договором № BLaЖГА00015960 від 02 березня 2011 року закінчився 03 вересня 2013 року. Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № BLaЖГА00015960 від 02 березня 2011 року лише 26 серпня 2015 року, тобто з пропуском позовної давності в частині стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту. Частинами 3,4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У звязку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту за кредитним договором № BLaЖГА00015960 від 02 березня 2011 року не підлягає задоволенню. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити в частині стягнення з відповідачки заборгованість за прострочену до повернення суму кредиту 2880, 43 гривень, прострочені проценти за користування кредитом 1316,28 гривень, прострочену комісію за управління кредитом 1662,50 гривень, всього необхідно стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 5859 гривень 21 копійки. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачки стягнуто судовий збір в дохід держави в розмірі 243 гривень 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial