Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Представник ПАТ «БМ Банк» - Семенов І.В. звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 20/21/050908 від 05.09.2008 року у розмірі 19 805,29 грн. Також представник позивача просив покласти на відповідача судові витрати. У судове засідання представник позивача - Мандзюк М.В., який діє на підставі довіреності, не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зокрема, підтримав заявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у позовній заяві. Одночасно, проти винесення заочного рішення суду не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи за правилами ч. 10 ст. 74 ЦПК України. На підставі ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 28.01.2014 року ухвалено розгляд справи у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини між сторонами: 05.09.2008 року між ВАТ «Терра Банк» в особі Домінова О.М. та громадянином [PERSON] був укладений кредитний договір № 20/21/050908, згідно із яким позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 37 612 грн. для купівлі автомобілю по стандарту банківського продукту «Кредит на купівлю автомобілів на первинному ринку», з кінцевим строком повернення кредиту 04.09.2013 року, а відповідач прийняв на себе зобов'язання сплачувати відсотки за користування кредитом зі сплатою 19 % річних, та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами, відповідно до п. 5.1.1 кредитного договору, а саме згідно графіку погашення кредиту, та відсотків за кредитом, відповідно до додатку № 1 до кредитного договору. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит - це будь - яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь - яка гарантія, будь - яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь - яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше на встановлено цим параграфом і не виходить із суті кредитного договору. Свої зобов'язання позивач виконав у повному обсязі, відповідачу було надано суму кредиту у розмірі 37 612 грн., що підтверджується випискою по особовим рахункам. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. В свою чергу, згідно зі ст. 1056 1 ЦК України, якою було доповнено ЦК України згідно із Законом України від 12.12.2008 № 661-VI, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склались на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до п. 3.4 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом по Договору здійснюється щомісячно на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами, виходячи з процентної ставки у розмірі 19 % річних. При розрахунку процентів використовується метод «факт/факт», виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В свою чергу зобов'язання, згідно вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. В порушення умов кредитного договору, щодо порядку та строків погашення кредитного зобов'язання, вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідач не виконує умови кредитного договору, не погашає кредит, не сплачує відсотки. Згідно з п. 8.1 кредитного договору при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування коштами позичальник додатково сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу. Відповідно до ч. 1,2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов'язання. Так, згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Станом на 14.05.2013 року загальна заборгованість по наданому відповідачу кредиту складає 19 805,29 грн., у тому числі: основна сума заборгованості по кредиту - 4 707,42 грн.; заборгованість по процентам - 119,24 грн.; прострочена заборгованість по кредиту - 11 878,70 грн.; прострочена заборгованість по процентам - 1 763,30 грн., пеня за несвоєчасне погашення - 1 336,63 грн. Таким чином, [PERSON] неналежно виконував прийняті ним зобов'язання щодо погашення кредиту та сплати процентів, передбачених умовами кредитного договору, внаслідок чого за відповідачем утворилась прострочена заборгованість за кредитом, процентами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, приймаючи до уваги неналежне виконання позичальником договірних зобов'язань з повернення кредиту за кредитним договором № 20/21/050908 від 05.09.2008 року та сплати процентів за користування кредитними коштами, скориставшись наданим договором позивачу правом на повернення в такому разі кредиту, представник ПАТ «БМ Банк» звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача загальної заборгованості у розмірі 19 805,29 грн., у тому числі: основна сума заборгованості по кредиту - 4 707,42 грн.; заборгованість по процентам - 119,24 грн.; прострочена заборгованість по кредиту - 11 878,70 грн.; прострочена заборгованість по процентам - 1 763,30 грн., пеня за несвоєчасне погашення - 1 336,63 грн. Вирішуючи питання розподілу витрат, пов'язаних з розглядом справи суд виходить з того, що відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно платіжного доручення № 1679011 від 23.05.2013 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 229,40 грн. Оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, заснованими на законі, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved