Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Представник КП «ХТМ» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача вартість спожитої теплової енергії у розмірі 27832,85 грн., інфляційні витрати в розмірі 1157,28 грн., три проценти річних 762 грн., пеню 8807,88 грн., та стягнути судовий збір в розмірі 1921 грн. Позовні вимоги мотивовані наступним. Відповідачу на праві власності належать нежитлові приміщення, що знаходяться у будинку [ADDRESS] , загальною опалювальною площею 118,80 кв.м. з централізованою системою опалення. Згідно укладеного договору про постачання теплової енергії №13176 від 01.11.2006 року між відповідачем та позивачем, останнє здійснило відпустку теплової енергії по о/р № [NUMBER] у приміщеннях відповідача загальною площею 118,80 кв.м. КП «ХТМ» здійснило відпустку теплової енергії відповідачу в повному обсязі. На підставі чого відповідачу були направлені рахунки за спожиту теплову енергію. Відповідач не сплачує рахунки. Борг за неналежне виконання договірних обов`язків за період з 01.10.2017 року по 30.04.2019 року складає 27832,85 грн. Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами про підключення вбудованого споживача до джерела теплової енергії від 15.10.2017 року за №178/5656, від 22.10.2018 року №178/7200 та актами про відключення вбудованого споживача від джерела теплової енергії від 10.04.2018 року №178/6829, від 10.04.2019 №178/8434. У зв`язку з тим, що приміщення відповідача не обладнано окремим тепловим вводом, КП «ХТМ» не мають технічної можливості здійснити їх відключення. Також позивач просить стягнути з відповідача відповідно до ст. 625 ЦК України станом на грудень 2019 року інфляційні витрати в розмірі 1157,28 грн., та три відсотки річних 762 грн. Відповідно до п. 7.2.3 договору, позивачем нарахована відповідачу пеня в розмірі 8807,88 грн., яку також просить стягнути. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він вказує, що дія договору між сторонами припинилась, а тому він не зобов`язаний сплачувати послуги позивача, а тим паче інфляційні витрати та 3% річних. Крім того, балансоутримувачем будинку є КП «Жилкомсервіс», а тому за вказаних обставин просив скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 25.04.2013 року по справі №2018/19714/2012 із залишенням позовом КП «ХТМ» без розгляду. Представником позивача КП «ХТМ» подано відповідь на відзив, в якому він просить позов задовольнити, оскільки відповідач є власником приміщення, розташованого на [ADDRESS] , та договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Відповідач до позивача з будь-якими заявами не звертався. Система опалення приміщень, що належать відповідачу, єдина з системою опалення житлового будинку, а тому позивач не має технічної можливості здійснити їх відключення. Представник позивача КП «ХТМ» в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, надіслав до суду повідомлення про проведення судового засідання за відсутності представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та за наявними в справі доказами за правилами спрощеного позовного провадження. 13.12.2019 року вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зуб Г.А. 16.12.2019 року судом здійснено електронний запит з Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано до суду 16.12.2019 року. Ухвалою судді від 17.12.2019 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Судовим розглядом встановлено, що відповідачу на праві власності належать нежитлові приміщення загальною площею 192 кв.м, опалювальною площею 118,80 кв.м, в будинку [ADDRESS] . Судом встановлено, що відповідач користувався тепловою енергією, яку подавав у нежитлове приміщення, а в цілому в централізовану систему теплопостачання всього будинку КП «ХТМ», що підтверджується актами про підключення та відключення опалення в житловому будинку по [ADDRESS] . Відповідні рахунки за спожиту теплову енергію спрямовувались відповідачу. За період користування тепловою енергією з 01.10.2017 року по 30.04.2019 року, відповідачем спожито теплової енергії на суму 27832,85 грн., та не сплачено останнім. 01 листопада 2006 року між відповідачем та КП «ХТМ» було укладено договір про постачання теплової енергії № 13176, відповідно до умов якого останнє зобов`язалось постачати до вищевказаних приміщень теплову енергію, а відповідач оплачувати її вартість в терміни, передбачені договором. Пунктом 10 укладеного 01 листопада 2006 року між відповідачем та КП «ХТМ» договору про постачання теплової енергії визначено строк його дії до 31 грудня 2007 року, проте відповідно до п. 10.4 договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Матеріали справи не містять даних про те, що відповідач звертався до позивача з письмовою заявою про припинення зазначеного договору, тому доводи відповідача в цій частині не знайшли свого підтвердження. Договором визначено, що загальна опалювальна площа приміщень складає 118,80 кв.м, позивач здійснив відпуск теплової енергії по о/р 17800-3349. На підтвердження своїх вимог позивачем надано розрахунки обсягів постачання теплової енергії споживачу, які підписані представником енергопостачальної організації та відповідачем. Таким чином, у період з 01.10.2017 року по 30.04.2019 року відповідач за рахунок позивача користувався тепловою енергією, у зв`язку з чим було спожито теплової енергії на суму 27832,85 грн., що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Тобто регулювання відносин здійснюється щодо постачання теплової енергії, яка призначена для купівлі продажу. Основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Згідно п. 3 Правила користування тепловою енергією споживач теплової енергії є фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. За положеннями частини першої\~статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Згідно з пунктом 25 Правил самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відповідно до пунктів 25, 26, 30 пункту 3 Правил № 630 відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. \~Встановивши,\~що рішення\~про відключення\~нежитлових приміщень,\~які належать\~на праві\~власності \~відповідачу,\~від системи\~теплопостачання постійно\~діючою міжвідомчою\~комісією органу\~місцевого самоврядування\~або органу\~виконавчої влади\~не приймалося,\~зазначені послуги,\~які надає\~КП «ХТМ»,\~відповідачем фактично\~споживались за\~період з\~01.10.2017\~року по\~30.04.2019\~року,\~належних доказів\~ненадання цих\~послуг,\~відповідачем не\~надано,\~ та відповідач повинен був сплачувати їх вартість позивачу, однак не сплатив, а тому позовні вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому поміж інших прав і обов`язків сторін на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1\~ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2\~ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч. 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2\~ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. У зв`язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховані інфляційні витрати за період з 01.01.2019 року по 30.11.2019 року в розмірі 1157,28 грн., та 3% річних за прострочення ним виконання грошового зобов`язання за період з 01.01.2019 року по 30.11.2019 року в розмірі 762 грн. Відповідно до п. 7.2.3 вищевказаного договору на постачання теплової енергії, в разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ належної до сплати суми за кожен день прострочення. Відповідно до вказаного пункту договору позивачем також нараховано пеню в розмірі 8807,88 грн. Підстав не довіряти розрахункам позивача у суду не має, оскільки відповідач не надав доказів необґрунтованості нарахованих сум, не навів свого розрахунку, не заявляв клопотань про призначення експертиз, а тому суд погоджується з розрахунком позивача. Доводи відповідача в поданому відзиві щодо скасування рішення Київського районного суду м. Харкова від 25.04.2013 року по справі №2018/19714/2012 із залишенням позовом КП «ХТМ» без розгляду взагалі не відносяться до компетенції суду в межах розгляду вказаної справи. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2017 року по 30.04.2019 року в розмірі 27832,85 грн., а також інфляційні витрати в розмірі 1157,28 грн., 3% річних в розмірі 762 грн. і пеня в розмірі 8807,88 грн., а від так позовні вимоги є обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ч.1 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 1921 грн.

Outcome: approved