Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду із позовом в інтересах [PERSON] до територіальної громади с. Хрещатик Заставнівського району Чернівецької області, [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, в якому просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, розташований по вул. 40-річчя Перемоги, 20 в с. Хрещатик Заставнівського району Чернівецької області в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 30.11.2004 року. Посилається на те, що 30.11.2004 року помер чоловік позивача [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на все належне його майно до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. 40-річчя Перемоги, 20 в с. Хрещатик Заставнівського району Чернівецької області та право на земельну частку (пай) яке належало спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай). Вказане спадкове майно [PERSON], відповідно до заповіту від 28.07.1995 року заповів доньці третій особі по справі [PERSON] 20.09.2002 року [PERSON] вчинив ще один заповіт, яким спадкове майно у вигляді права на земельну частку (пай) заповів доньці третій особі [PERSON] Вказує на те, що третя особа [PERSON], спадщину у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, розташованого по вул. 40-річчя Перемоги, 20 в с. Хрещатик Заставнівського району Чернівецької області після смерті [PERSON] не прийняла, а третя особа [PERSON] спадщину у вигляді права на земельну частку (пай) прийняла та отримала на неї свідоцтво. Позивач, будучи спадкоємицею, що має право на обовязкову частку при спадкуванні за заповітом із заявою про прийняття обовязкової частки не зверталася. З урахуванням зазначеного, після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, розташованого по вул. 40-річчя Перемоги, 20 в с. Хрещатик Заставнівського району Чернівецької області, яку позивач прийняла, користується всім спадковим майном, звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді згаданого житлового будинку нотаріусом було відмовлено, оскільки не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на спадкове майно за [PERSON] Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, позивач змушена в судовому порядку визнавати право власності на спадщину. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, обґрунтували вищенаведеним та просили задовольнити. Представник відповідача територіальної громади с. Хрещатик Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не зявився, від нього до суду надійшла заява, в якій останній просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що 30.11.2004 року помер її батько [PERSON], який залишив на її імя заповіт, яким заповів їй все своє майно. Спадщину після смерті батька вона не прийняла, проти визнання за позивачем права власності на житловий будинок, розташований по вул. 40-річчя Перемоги, 20 в с. Хрещатик Заставнівського району Чернівецької області вона не заперечує. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що 30.11.2004 року помер її батько [PERSON], який залишив на її імя заповіт, яким заповів їй право на земельну частку (пай). Вказану спадщину після смерті батька вона прийняла та отримала на неї свідоцтво. Проти визнання за позивачем права власності на житловий будинок, розташований по вул. 40-річчя Перемоги, 20 в с. Хрещатик Заставнівського району Чернівецької області, що входить до спадкової маси, в порядку спадкування за законом вона не заперечує. Суд, заслухавши доводи сторін, пояснення третіх осіб, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.11.2004 року в с. Хрещатик Заставнівського району Чернівецької області помер [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І-МИ №137781 від 11.11.2014 року (а.с. 10). Відповідно до ч.ч. 1,1 ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Внаслідок смерті [PERSON] по місцю його останнього проживання вул. 40-річчя Перемоги, 20 с. Хрещатик Заставнівського району Чернівецької області відкрилася спадщина на все належне йому майно до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований за вказаною адресою та право на земельну частку (пай). Вказане вбачається із довідки сільської ради №351 від 19.10.2017 року (а.с. 11). Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. За правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що 20.09.2002 року [PERSON] вчинив заповіт, яким спадкове майно у вигляді права на земельну частку (пай) заповів доньці [PERSON], що підтверджується довідкою Хрещатицької сільської ради №352 від 19.10.2017 року (а.с. 19). Остання, спадщину у вигляді права на земельну частку (пай) прийняла та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що вбачається із заяви (а.с. 33). Судом встановлено, що 28.07.1995 року [PERSON] вчинив заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Хрещатицької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, зареєстрований в реєстрі за №112, яким все своє майно заповів доньці [PERSON] Вказане вбачається із заповіту (а.с. 18) та довідки Хрещатицької сільської ради №352 від 19.10.2017 року (а.с. 19). Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховної ради України за №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» - перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений ст. 1241 ЦК України є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. На виконання вказаних вимог закону судом встановлено, що позивач є спадкоємцем, яка має право на обовязкову частку спадкового майна померлого 30.11.2004 року [PERSON] Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховної ради України за №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» той зі спадкоємців, який має право на обовязкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Відповідно ч. 1 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч.1 ст. 1270, ч. 1 ст. 1272 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. На виконання вказаних вимог закону, судом встановлено, що третя особа [PERSON], будучи спадкоємицею за заповітом, на час відкриття спадщини із спадкодавцем [PERSON] не проживала, що видно із довідки Хрещатицької сільської ради №351 від 19.10.2017 року (а.с. 11), із заявою про прийняття спадщини не зверталася, а отже вважається такою, що спадщину після смерті батька не прийняла. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу Згідно до п.20 Постанови Пленуму Верховної ради України за №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» за відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. З урахуванням зазначеного, після смерті [PERSON], померлого 30.11.2004 року залишилися спадщина у вигляді житлового будинкуз господарськими спорудами і будівлями, розташованого по вул. 40-річчя Перемоги, 20 в с. Хрещатик Заставнівського району Чернівецької області і спадкування в, даному випадку здійснюється за законом. Відповідно до ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги майна померлого [PERSON] за законом є дружина позивач по справі [PERSON] та діти треті особи по справі [PERSON], [PERSON], а також [PERSON], що підтверджується довідкою Хрещатицької сільської ради №354 від 19.10.2017 року (а.с. 20), копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №00018615512 від 01.09.2017 року (а.с. 21). Відповідно ч.ч. 1,3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Судом встановлено, що на час відкриття спадщини позивач [PERSON] проживала із спадкодавцем [PERSON] і вважається такою, що прийняла спадщину, що видно із довідок сільської ради №351 від 19.10.2017 року та №11782 від 18.11.2014 року (а.с. 11-12). Спадкоємці майна померлого [PERSON] за законом [PERSON], [PERSON], [PERSON], будучи його доньками, з ним на час відкриття спадщини не проживали, в передбачений законом шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини не подавали та вважаються такими, що спадщину після його смерті не прийняли. Відповідно до положення ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по вул. 40-річчя Перемоги, 20 в с. ХрещатикЗаставнівського району Чернівецької області позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою, однак у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено, оскільки нею не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на згадане майно за [PERSON], що видно з постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №230/02-31 від 01.09.2017 року (а.с. 22). Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. 40-річчя Перемоги, 20 в с. ХрещатикЗаставнівського району Чернівецької області належав [PERSON], що підтверджується копією архівного витягу з рішення № 11/5 ІІ сесії ХХІІ скликання від 06 лютого 1997 року Хрещатицької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, в якому зазначається, що земельні ділянки 0, 22 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та 0, 30 га для ведення особистого підсобного господарства були безоплатно передані у приватну власність [PERSON] (а.с. 23); довідкою виконавчого комітету Хрещатицької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області № 353 від 19.10. 2017 р. (а.с. 24); довідкою виконавчого комітету Хрещатицької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області № 1172 від 18.11.2014 року, в якій зазначається, що згідно із записами у погосподарській книзі № 2 Хрещатицької сільської ради за особовим рахунком № 128 (стор. 68) рахується домогосподарство [PERSON] по вул. 40-річчя Перемоги, 20 в. с. Хрещатик Заставнівського району Чернівецької області (а.с. 12), копією погосподарської книги, згідно якої [PERSON] зазначений, як голова домогосподарства (а.с. 25). Згідно інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності . Вищий Спецiалiзований Суд України з розгляду цивільних i кримінальних справ в iнформацiйному листi вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» в п 3.3 наголошує, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшенням про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. Факт належності на праві власності вищезазначеного житлового будинку за спадкодавцем підтверджується записом в погосподарській книзі, тривалим фактом володіння цим майном померлим та інвентарною справою виготовленою на його імя. Постанова Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991р. №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у п. 9 зазначає, що право власності на житловий будинок, збудований громадянами на відведеній в установленому порядку на земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Згідно «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 № 95 (яким затверджено новий порядок спрощеної процедури прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт), так, п. 1.2. визначає, що технічне обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єктів - комплекс заходів, спрямованих на встановлення технічного стану будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єктів з метою визначення можливості або неможливості їх безпечної експлуатації; п. 2.7 Технічне обстеження обєктів індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, прибудов до них загальною площею до 300 квадратних метрів включно, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них загальною площею до 100 квадратних метрів включно проводиться під час їх технічної інвентаризації з подальшою видачею технічного паспорта; п. 3.1 даного Порядку визначає, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, збудовані до 05 серпня 1992 року, прийняттю в експлуатацію не підлягають і можуть бути зареєстровані як обєкти права власності на підставі технічного паспорту. Так, відповідність, вищезазначеного спірного будинку, вимогам надійності і безпечної експлуатації, та відповідність вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, виготовлений Заставнівським РБТІ за заявою позивача (а.с. 13 зворот). Згідно зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд (а.с. 16 зворот), довідки характеристики Заставнівського РБТІ №299 від 07.11.2014 року (а.с.17), житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований по вул. 40-річчя Перемоги, 20 в с. Хрещатик Заставнівського району Чернівецької області побудовані у 1946 році, їх вартість становить 46798 (сорок шість тисяч сімсот девяносто вісім) гривень. Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі від 16.05.2013 \~№ 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» п 3.3. наголошує, що всі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних (самочинних). Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. З урахуванням зазначеного, матеріалів справи, враховуючи те, що спадкодавцеві [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка на якій розташований спірний житловий будинок, суд приходить до висновку, що він набув право власності на спірний житловий будинок, проте його не оформив належним чином. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачем своїх законних спадкових прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved