Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Представник позивача 4 грудня 2019 року звернувся до суду з цим позовом та вказав, що 28 березня 2007 року між позивачем як орендарем та [PERSON] як орендодавцем був укладений договір оренди землі №6-307, відповідно до якого [PERSON] передав належну йому земельну ділянку, площею 3,4041 га кадастровий номер 0521086300:05:003:0018 на території Тарасівської сільської ради Жмеринського району сільськогосподарського призначення в оренду строком на 25 років ТОВ «Курланд». Цей договір зареєстрований у Вінницькій регіональній філії ДП «Центр ДЗК» 5 квітня 2007 року за №040786300548. На початку 2018 року позивачу від відповідача СТОВ «Агрокряж» стало відомо, що спадкоємець [PERSON] - [PERSON] в період чинності вищевказаного договору оренди землі, а саме 21 листопада 2014 року уклав новий договір оренди вказаної земельної ділянки з СТОВ «Агрокряж». Представник позивача вважає такі дії відповідача [PERSON] незаконними, оскільки договір оренди землі від 28 березня 2007 року, що був укладений між позивачем та [PERSON] не втратив чинності у зв`язку зі смертю останнього, а продовжує наразі діяти. Таким чином оспорюваний договір оренди землі укладений та зареєстрований в період дії договору оренди землі, за яким орендарем є позивач та з порушенням прав позивача. На підставі викладеного, представник позивача просив визнати недійним договір оренди землі №0521086300:05:003:0018 від 21 листопада 2014 року, укладений між [PERSON] та СТОВ «Агрокряж» щодо земельної ділянки, площею 3,4041 га кадастровий номер 0521086300:05:003:0018 на території Тарасівської сільської ради Жмеринського району сільськогосподарського призначення, а також стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати в сумі 1921 грн сплаченого судового збору (а.с.2-5). На підтвердження своїх позовних вимог представник позивача надав копію договору оренди земельної ділянки №6-307 від 28 березня 2007 року, копію інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку та копію документів, які підтверджують повноваження представника позивача. В судове засідання представник позивача - адвокат Старцун М.І. не з`явився, подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі за наявними в справі доказами, позовні вимоги просив задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце його проведення. 16 січня 2020 року від нього надійшла заява, в якій він позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив справу розглянути без його участі (а.с.56). Представник відповідача СТОВ «Агрокряж» 31 січня 2020 року подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що представлений представником позивача договір оренди землі, укладений між ТОВ «Курланд» та [PERSON] , зареєстрований 5 квітня 2007 року Вінницькою регіональною філією Центр ДЗК за відсутності законних підстав та повноважень, а тому, на думку відповідача, даний договір оренди землі не пройшов державну реєстрацію у порядку встановленому законом. Про факт проведення державної реєстрації права оренди за договорами оренди землі, що укладені до 1 січня 2013 року відповідно до чинного на той момент законодавства може свідчити внесення всіх необхідних відомостей до державного реєстру земель. Зокрема, такі відомості повинні міститися в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі та в поземельній книзі, оскільки такі є складовими елементу державного реєстру земель. В свою чергу представником позивача не було надано належних доказів реєстрації договору оренди земельної ділянки №6-307 від 28 березня 2007 року, а також не надано додатків, які є невід`ємною частиною цього договору. Представник відповідача вказав також на те, що позивач як орендар земельної ділянки, якою на його думку близько 6 років користуються інші особи, повинен був цікавитися підставою такого користування, знати про стан своїх майнових прав. Тому представник відповідача вважає, що позивачем в даному випадку пропущено строк позовної давності, який розпочав свій перебіг з моменту державної реєстрації осопорюваного договору оренди, тобто 7 березня 2014 року. За весь період з 2014 року СТОВ «Агрокряж» належним чином виконувало свої обов`язки за вказаним договором. У зв`язку з цим представник відповідача просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити в повному обсязі в задоволенні позову (а.с.65-67). В судове засідання представник відповідача [PERSON] не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце його проведення. Справа передана до провадження судді 4 грудня 2019 року, що видно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями (а.с.16). Ухвалою від 18 грудня 2019 року відкрито провадження у справі (а.с.22). Ухвалою від 16 січня 2020 року закрито підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду (а.с.58). Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Досліджуючи факти та питання права, що лежать в основі спору, суд встановив, що відповідно до копії договору оренди земельної ділянки №6-307 від 28 березня 2007 року [PERSON] передав ТОВ «Курланд» належну йому земельну ділянку, площею 3,4041 га кадастровий номер 0521086300:05:003:0018, розташовану на території Тарасівської сільської ради Жмеринського району строком на 25 років з моменту підписання відповідного акту приймання-передачі земельної ділянки в користування орендарю. Як видно з пункту 7.2.6 цього договору, при переході земельної ділянки (її частини) у спадщину, спадкоємці набувають всі права та обов`язки орендодавця згідно даного договору. Згідно з пунктом 10.4 договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-Орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору (а.с.6-11). Цей договір зареєстровано в Державному реєстрі Вінницької регіональної філії «Центр ДЗК», про що в Державному реєстрі земель зроблено запис 5 квітня 2007 року №040786300548. Відповідно до копії Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, 7 березня 2014 року відповідач [PERSON] зареєстрував за собою право власності на земельну ділянку кадастровий номер 0521086300:05:003:0018, а 21 листопада 2014 року за відповідачем СТОВ «Агрокряж» було зареєстровано право оренди цієї земельної ділянки. Державну реєстрацію права оренди здійснено Реєстраційною службою Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області (а.с.12-13). Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даному випадку суд не приймає доводи представника відповідача, які викладені у відзиві щодо нечинності договору оренди земельної ділянки № 6-307 від 28 березня 2007 року у зв`язку з тим, що дане питання не є наразі предметом позову. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Предметом позову являється матеріально-правова вимога позивача до відповідачів про визнання недійсним договору оренди землі, який був укладений між відповідачем [PERSON] та СТОВ «Агрокряж» 21 листопада 2014 року. Підставою позову є наявність у позивача права оренди цієї ж самої земельної ділянки відповідно до договору оренди від 28 березня 2007 року, строк якого не закінчився. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В постанові від 13 лютого 2018 року Верховний Суд по справі № 910/9452/17 вказав, що в розумінні статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність є часовою межею подання особою позову, тобто звернення з вимогою про прийняття рішення про захист конкретного порушено права. Початок перебігу, тривалість та сплив позовної давності пов`язується з конкретною вимогою про захист окремого порушеного права. У даному випадку така вимога стосується визнання недійсним договору у зв`язку з його невідповідністю на момент укладення такого договору нормам чинного законодавства. Відповідно до статті 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4). Таким чином, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК і вирішити питання про наслідки такого спливу (або відмовити у задоволенні заявлених вимог у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір із застосуванням наведеної норми ЦК) (правова позиція Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року по справі №3-566гс17). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (постанова ВС від 5 грудня 2018 по справі №760/19775/15-ц). Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-152цс14, для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи, що позивач, який є орендарем земельної ділянки відповідно до договору оренди земельної ділянки №6-307 від 28 березня 2007 року повинен був знати про порушення свого права, а саме про те, що цією земельною ділянкою користуються інші особи протягом шести останніх років. Крім цього, позивач не міг не знати про перехід права власності на земельну ділянку від [PERSON] до [PERSON] ще в 2014 році. Жодним належним та допустимим доказом позивач не довів, що він належним чином та добросовісно виконував умови договору оренди земельної ділянки №6-307 від 28 березня 2007 року, зокрема сплачував орендну плату, а відповідач [PERSON] отримував таку плату. До наданого суду договору оренди земельної ділянки №6-307 від 28 березня 2007 року представник позивача не надав також акт прийому-передачі земельної ділянки, тобто доказ про фактичний початок використання земельної ділянки. Не було надано також доказу, який підтверджує, що позивач лише в 2019 році дізнався про порушення свого права оренди. Клопотання про поновлення строку позовної давності не заявляв та про поважність причин пропуску такої представник позивача не повідомляв суд. За вказаних обставин, суд вважає, що заява представника відповідача СТОВ «Агрокряж» про застосування в даному випадку наслідків спливу строку позовної давності є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Суд не приймає до уваги визнання позову відповідачем [PERSON] , так як воно суперечить закону та порушує права другого відповідача Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокряж». На підставі вищенаведеного суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, то в стягненні з відповідачів на користь позивача судових витрат у виді судового збору слід також відмовити.

Outcome: dismissed