Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищеназваною позовною заявою, в якій просить суд встановити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] за адресою її реєстрації, а саме: [ADDRESS] . Визначити [PERSON] , громадянину Австралії, час для спілкування з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] та встановити порядок участі у його вихованні, наступним шляхом: кожного дня увечорі протягом 1 години можливість безперешкодного спілкування з дитиною засобами Інтернет зв`язку та дізнаватися про стан дитини, про її навчання та стан здоров`я; у період з 1 липня по 20 липня відвідувати дитину з 9 години ранку до 20 години вечора за адресою її проживання разом з матір`ю, а саме за адресою: [ADDRESS] із можливістю відвідування разом із дитиною дитячих майданчиків, парків та розважальних центрів без присутності матері, посилаючись на те, що на теперішній час відповідач позбавила позивача можливості спілкуватися з сином і перешкоджає йому в реалізації своїх батьківських прав та обов`язків. На телефонні дзвінки відповідач не відповідає, жодної можливості зв`язатися з ним у позивача не має. Окрім цього, позивач навіть не може дізнатися чи все з його дитиною в порядку, чи не хворіє вона, оскільки відповідач не тільки не дає можливості бачитись з нею позивачеві, а не дає можливості дізнатися про її стан. У зв`язку з цим, іншої можливості захистити своє порушене право, аніж звернутися до суду, позивач не має. 20 жовтня 2020 року ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 20 січня 2021 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні 09.03.2021 представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог за зазначеними у позовній заяві доводами та підставами. Пояснив, що між сторонами по справі часто виникали сварки. За місяць до дня звернення до суду з позовною заявою сторони перестали спілкуватись. Батько часто не знає, де проживає дитина, оскільки мати періодично змінює місця проживання, не повідомляючи про це батька дитини. У зв`язку з цим він просить визначити місце проживання дитини разом з матір`ю саме за адресою її зареєстрованого місця проживання, щоб за визначеною адресою кожного року приїжджати та мати змогу бачитися з дитиною. На теперішній час у позивача немає жодних контактів з дитиною, він майже кожного дня намагається зв`язатися з відповідачкою або її матір`ю, але у нього немає такої можливості. Мати приховувала факт того, що [PERSON] є сином позивача, у зв`язку з чим позивач змушений був звертатися до суду та доводити своє батьківство, однак провадження у справі було закрито у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди. Дитині на той час вже було 2 роки. На сьогодні дитина знає батька, вони разом з відповідачкою та дитиною відпочивали разом, подорожували за кордон. Позивач приїжджав до України, загалом особисто бачився з дитиною 5-6 разів з часу встановлення його батьківства. Останній раз у червні 2020 року. Дитина володіє англійською мовою. Позивач українською мовою спілкується з перекладачем. З вересня 2020 року зв`язок позивача з відповідачкою та дитиною перервався. Відповідачка повідомляла, що буде виїжджати до Варшави. У судове засідання, призначене на 30.03.2021 представник позивача не з`явився, але від нього на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явилася з невідомих причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Але 05.11.2020 від відповідачки [PERSON] до суду надійшла заява, згідно з якою вона дає згоду на можливість [PERSON] безперешкодного спілкування з сином [PERSON] кожного дня у вечорі протягом 1 години засобами Інтернет зв`язку та дізнаватися про стан дитини, про її навчання та стан здоров`я та у період з 1 липня по 20 липня відвідувати дитину з 9 години ранку до 20 години вечора за адресою проживання разом з матір`ю. У судовому засіданні 09.03.2021 представник третьої особи - органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області зазначила, що з позовної заяви вбачається, що дитина проживає разом з матір`ю та між батьками відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, про що свідчить і позовна вимога батька про визначення місця проживання сина саме разом з матір`ю. Позовні вимоги в цій частині представник третьої особи вважає безпідставними. Крім того, чинним законодавством України передбачено право особи на вільний вибір місця проживання і визначення особі місця проживання за певною адресою порушує права цієї особи. Щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, то до позовної заяви не додано жодних доказів на підтвердження того, що відповідачкою чинилися перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною. Крім того, представник позивача у судовому засіданні підтвердив, що спілкування з дитиною відбувалося, зокрема, останній раз влітку 2020 року і перешкод мати не чинила. Проте, враховуючи, що 05.11.2020 мати надала до суду заяву, якою надала згоду на запропонований позивачем порядок спілкування з дитиною, тому в цій частині представник органу опіки та піклування вважає можливим підтримати позовні вимоги. Щодо можливості відвідування позивачем разом із дитиною дитячих майданчиків, парків та розважальних центрів, то в цій частині представник зазначає, що вказане спілкування має відбуватися за домовленістю з матір`ю дитини. Вимога позивача про спілкування з дитиною без присутності матері, на думку представника третьої особи, не може бути задоволена з урахуванням того, що батько дуже рідко бачиться з дитиною та на перших порах присутність матері є цілком обґрунтованою, або ж за домовленістю обох батьків. У судове засідання, призначене на 30.03.2021, представник органу опіки та піклування не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. До заяви долучено рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 18.03.2021 №64/5 про затвердження висновку щодо визначення способу участі у вихованні [PERSON] та спілкуванні з ним та відповідний висновок органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого відділом ДРАЦС по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 325 від 09.03.2018, батьками [PERSON] , [INFO] є: батько - [PERSON] , громадянин Австралії; мати - [PERSON] , громадянка України /а.с.18/. Позивач є громадянином Австралії та постійного місця проживання на території України не має. Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Щодо позовних вимог в частині визначення встановлення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] за адресою її реєстрації, а саме: [ADDRESS] , суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Зі змісту позовної заяви та пояснень представника позивача у судовому засіданні вбачається, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, оскільки позивач не заперечує проти проживання сина саме з матір`ю, про що і вказує у своїх позовних вимогах. Матеріали справи також не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Пред`явивши даний позов, [PERSON] будь-яких доказів того, що між ним та відповідачкою є спір з приводу того з ким із них буде проживати їх малолітня дитина, не надав. Навпаки, як установлено судом та не спростовано представником позивача, позивач не заперечує того, що його син як проживає, так і буде проживати з матір`ю. Отже, між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, унаслідок чого ні права позивача, ні права дитини не порушені, а тому і судовому захисту не підлягають. Щодо вимог позивача про визначення місця проживання дитини з матір`ю саме за конкретною адресою, суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно з ч. 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Так при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої дитини за Сімейним кодексом України поняття місця проживання має інший зміст. Це - не конкретна адреса і не конкретний населений пункт із вказівкою на будинок, а саме особа, з якою має проживати дитина. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України це може бути один із батьків, баба, дід або інші родичі дитини, а також орган опіки та піклування. Дана позиція узгоджується також зі змістом статті 33 Конституції України та статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за якими кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання на її території, а «прив`язування» одного з батьків, з яким вирішено залишити проживати дитину, до проживання за конкретною адресою безпосередньо суперечить вищевказаному конституційному принципу вільного вибору місця проживання. Таким чином, з урахуванням викладеного та встановлених судом обставин справи, позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини разом з відповідачкою за конкретною адресою є безпідставними та задоволенню не підлягають. Щодо вимог позивача про визначення способу його участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, суд дійшов наступного. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 ч. 1, 2 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 153 СК України гарантує право мати, батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Як вказує ст. 155 ч. 1, 2 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 157 ч. 2, 3 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Таким чином, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди. Згідно зі ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремою, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як вказує ч. 3 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, суд при вирішенні спору насамперед виходить з принципів рівності прав батьків щодо участі у вихованні дитини та забезпечення вільного та безперешкодного спілкування батьків з дитиною. У даній справі судом розглядається питання про усунення перешкод у спілкуванні батька з сином, якому на час ухвалення судом рішення виповнилось п`ять років. З пояснень представника позивача у судовому засіданні випливає, що на теперішній час відповідач позбавила позивача можливості спілкуватися з сином і перешкоджає йому в реалізації своїх батьківських прав та обов`язків, на телефонні дзвінки відповідач не відповідає, жодної можливості зв`язатися з дитиною у позивача не має. Крім того, відповідачка виїхала разом з дитиною до Польщі, про що свідчить також довідка державної прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону України [PERSON] . При вирішенні спору суд враховує висновок органу опіки та піклування, відповідно до якого встановлено, що відповідно до акту обстеження умов проживання від 12.11.2021 за адресою: [ADDRESS] , у будинку наявні умови для проживання дитини. З бесіди з бабою дитини [PERSON] з`ясовано, що мати з дитиною перебувають за кордоном, так як мати [PERSON] працює у Польщі, мають намір там постійно проживати. У бесіді [PERSON] повідомила бабі дитини, [PERSON] , що вона не заперечує проти спілкування та зустрічей батька, [PERSON] , з сином. Питання про підготовку висновку до суду про визначення способу участі батька [PERSON] у вихованні [PERSON] , [INFO] , та спілкуванні з ним, розглядалося 10.03.2021 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Члени комісії вирішили, враховуючи, що мати дитини [PERSON] не заперечує проти спілкування дитини з батьком та дає згоду на участь батька у вихованні дитини, немає підстав не підтримувати позов [PERSON] про визначення способу участі батька у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , та спілкуванні з ним. З огляду на вищевикладене та з урахуванням заяви відповідачки, відповідно до якої остання не заперечує проти запропонованого позивачем графіку спілкування з сином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову в частині усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Позивач має гарантоване законом, рівне з матір`ю дитини право на спілкування зі своїм сином та право на його виховання, а встановлення графіку такого спілкування в судовому порядку сприятиме більш чіткому розмежуванню прав та обов`язків батька і буде сприяти задоволенню інтересів дитини в частині наявності регулярного спілкування з ним, а не періодичного та невизначеного, що суперечило б гарному психоемоційному стану дитини. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. На думку суду, для забезпечення інтересів малолітньої дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо і є громадянином та мешканцем іншої держави, обов`язку по вихованню дитини та здійснення його права на особисте спілкування з нею, необхідно визначити спосіб участі позивача у вихованні малолітньої дитини шляхом систематичного спілкування засобами інтернет-зв`язку та періодичних побачень з дитиною. При вирішенні даного спору, визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні сина, суд враховує у першу чергу інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, вік, стан здоров`я, психоемоційний стан. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Щодо спілкування засобами інтернет-зв`язку, то суд вважає обґрунтованою вимогу батька щоденно спілкуватися з дитиною за умови добровільного волевиявлення сина на таке спілкування, оскільки в такому випадку інтереси сина порушені не будуть і таке спілкування залежатиме від його бажання. Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованим надати можливість батькові безперешкодно спілкуватися з дитиною засобами інтернет-зв`язку ввечері кожного дня протягом однієї години, з урахуванням режиму дня та стану здоров`я дитини, за умови добровільного волевиявлення дитини на таке спілкування. Також суд зауважує, що спілкування одного з батьків, який проживає окремо від дитини повинно відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий процес спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Крім того, суд враховує, що з часу народження дитини батько бачився з нею досить рідко, що не заперечувалося представником позивача у судовому засіданні, приблизно 5-6 разів з часу встановлення батьківства позивача, позивач не володіє українською мовою, доводи представника позивача про те, що дитина володіє англійською мовою є лише припущеннями, не підтвердженими жодними належними доказами, тому суд доходить висновку, що наразі участь батька у спілкуванні та вихованні дитини можлива лише у присутності матері. Батькові в дійсності слід налагодити теплі взаємини з дитиною, а до того буде емоційно травмуючим фактором для дитини залишення його без матері на час його побачень з батьком. Визначений судом порядок та спосіб участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини є таким, що відповідатиме якнайкращим її інтересам, віковим потребам, та за сумлінного ставлення батька до виконання свого обов`язку, буде достатнім для забезпечення його участі у процесі виховання сина. Таким чином, враховуючи насамперед інтереси дитини, позицію органу опіки та піклування, бажання батька систематично спілкуватися з дитиною, позицію матері дитини та встановлені обставини щодо вікових особливостей дитини, наявність між ними на теперішній час психоемоційних перешкод у спілкуванні, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, та вважає доцільним визначити такі способи участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною: - кожного дня увечері протягом 1 (однієї) години надати можливість безперешкодного спілкування з дитиною засобами Інтернет зв`язку та дізнаватися про стан дитини, про її навчання та стан здоров`я, за умови добровільного волевиявлення дитини на таке спілкування, з урахуванням режиму дня та стану здоров`я дитини; - у період з 01 липня по 20 липня щороку відвідувати дитину з 09-00 години до 20-00 години вечора за адресою її проживання разом з матір`ю, з можливістю, за домовленістю з матір`ю дитини, відвідування разом із дитиною дитячих майданчиків, парків та розважальних центрів, за умови добровільного волевиявлення дитини на таке спілкування. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити з вищенаведених підстав. Встановлення способу участі позивача у вихованні дитини, спілкуванні з нею спрямоване на реалізацію права дитини спілкуватися з тим із батьків, хто проживає окремо від неї, забезпечить виконання батьківських прав позивача, оскільки збереження зв`язків з обома батьками найкраще відповідає інтересам дитини. Вказаний спосіб спілкування позивача з сином не перешкоджає його нормальному розвитку і не порушує прав жодного із його батьків, відповідає обсягу обов`язків та прав батька щодо нього. При встановленні згаданого графіку суд зауважує, що у будь-якому випадку спілкування батька і сина у визначений спосіб повинно ґрунтуватися виключно на бажанні дитини, порозумінні та взаємних поступках батьків, здійснюватися без примушування дитини. При цьому суд роз`яснює, що у разі зміни обставин, з урахуванням яких суд визначив способи участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною, сторони, враховуючи передусім інтереси дитини, можуть змінити вказані способи, а у разі недосягнення згоди звернутися за вирішенням спору до суду. З огляду на вимоги ч. 1 ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справи судом не інакше як за зверненням особи та в межах заявлених нею вимог, підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України відсутні, оскільки позивачем вимоги про їх стягнення з відповідачки не заявлено. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial