Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

Представник відповідача позов не визнав повністю. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 22 жовтня 2012 року відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 27893,79 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 05 травня 2016 року має заборгованість у розмірі 72448,76 гривень, яка складається з наступного: 27893,80 гривень заборгованість за кредитом; 18005,44 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 21199,25 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом; 5350,27 гривень штраф. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 72448,76 гривень за кредитним договором, також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача в судове засідання зявився, позов підтримав в повному обсязі, просить задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання зявився, позов не визнала повністю, надала заяву про застосування строку позовної давності /а.с. 103-108/, згідно якої вказує, що оскільки порушення зобовязання з боку відповідача відбулося вже 23.10.2012 року, то строк позовної давності почав відліковуватись з 26.10.2012 року, та закінчився 26 жовтня 2015 року. Просить відмовити в позові в повному обсязі. Судом досліджені докази по справі: Досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні: - розрахунок заборгованості за кредитним договором /а.с.5-6/, згідно якого підтверджується загальна сума заборгованості відповідача по кредитному договору; - заява/а.с.7/,згідно якої підтверджується звернення відповідача до позивача для отримання кредиту; - генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правила надання банківських послуг/а.с.8,9-32/, згідно з яким підтверджуються права та обов'язки сторін ; - копія паспорта /а.с. 33/, згідно якого підтверджується особа позивача; - копія довідки з ЄДРПОУ, банківська ліцензія, свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи ПАТ КБ «ПриватБанк» /а.с. 35,37,38/, згідно яких підтверджується право позивача надавати банківські послуги; - довідка ЦАС/а.с. 42/, згідно якого підтверджується місце реєстрації відповідача; - виписка по картці /а.с. 80-82/, згідно якої підтверджується невиконання відповідачем своїх зобовязань по кредитному договору. Вивчивши матеріали справи, зясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обовязки виникають у кожного контрагента. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (ст. 253 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Пунктом 1.1.1.45 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення). Відповідно Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. Згідно зі ст. 57 ЦПК України докази встановлюються на підставі...пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів... Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються заперечення відповідача з таких мотивів. Судом встановлено, що 22 жовтня 2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 22 жовтня 2012 року відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 27893,79 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 05 травня 2016 року має заборгованість у розмірі 72448,76 гривень, яка складається з наступного: 27893,80 гривень заборгованість за кредитом; 18005,44 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 21199,25 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом; 5350,27 гривень штраф. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач не здійснював платежі на виконання умов кредитного договору та не сплачував щомісячні платежі. З даним позовом до суду банк звернувся у червні 2016 року. Нормою ч.3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України Строки та терміни. Позовна давність у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми ч.3 ст. 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише з наявністю про це заяви сторони. Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. З матеріалів справи вбачається, що відповідач до ухвалення судом першої інстанції рішення по справі, звернувся до суду з заявою, в якій просив застосувати строк позовної давності до вимог ПАТ КБ ПриватБанк та відмовити йому у задоволенні позову. Так з виписки по особовому рахунку, наданої позивачем, вбачається, що з 22 жовтня 2012 року відповідач взагалі не вносив ніяких сум для погашення заборгованості за кредитом, а так як умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Враховуючи викладене та зважаючи на те, що з позовом до суду банк звернувся лише у червні 2016 року, суд вважає можливим застосувати до спірних правовідносин загальний трирічний строк позовної давності за наявності відповідної заяви відповідача, що в силу вимог ст. 267 ЦК України є правою підставою для відмови у задоволенні позову ПАТ КБ ПриватБанк. Таким чином позовні вимоги банку задоволенню не підлягають за спливом строку позовної давності. На підставі ст. 16, 526, 530, 611, 1054, 1055, 257, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed