Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] у липні 2014 року звернувся до суду в інтересах [PERSON] до Пирятинської міської Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно - двохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 86,2 кв. м. До початку розгляду справу по суті представник позивача уточнив позовні вимоги та просив визнати за позивачкою [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру, загальною площею 23, 1 кв. м., житловою площею 23, 1 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги представник позивача [PERSON] обґрунтовує тим, що [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] У [ADDRESS] [PERSON] стала фактично проживати ще з 1997 року, коли почала проживати однією сім'єю із [PERSON] та його батьками: [PERSON] та [PERSON]. А вже після смерті [PERSON], [PERSON] викупила квартиру [ADDRESS] у [PERSON], [PERSON] та брата [PERSON] - [PERSON]. Житловий будинок, у якому розташована квартира [ADDRESS] раніше перебував на балансі Відкритого акціонерного товариства «Пирятинська меблева фабрика». 01.09.2009 діяльність ВАТ «Пирятинська меблева фабрика» була припинена шляхом ліквідації. У вищевказаному житловому будинку, в якому розташована квартира [ADDRESS], знаходиться також квартира [ADDRESS]. Після того, як [PERSON] стала проживати у [ADDRESS], вона виявила, що в квартирі [ADDRESS] ніхто не проживає і нею ніхто не користується. За таких обставин, [PERSON] розпочала користуватися (володіти) квартирою [ADDRESS]. Тобто, з 1997 року і по даний час [PERSON] відкрито, безперервно володіє квартирою [ADDRESS], підтримує квартиру у належному стані, проводить в ній поточний та навіть капітальний ремонти. Починаючи з 1997 року і до цього часу ніхто жодних претензій, щодо володіння [PERSON] квартирою [ADDRESS] не пред'являв. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та пояснив, що позивачка понад 10 років добросовісно, відкрито та безперервно користується спірною квартирою, право власності на яку ні за ким не зареєстровано. Просив визнати за [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру, загальною площею 23, 1 кв. м., житловою площею 23, 1 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS], за набувальною давністю Представник відповідача Пирятинської міської ради Полтавської області Кудрявцев О.О. у судовому засіданні з позовними вимогами [PERSON] погодився, не заперечував проти їх задоволення. Судом встановлено: З 1997 року [PERSON] фактично проживала однією сім'єю із [PERSON] та його батьками: [PERSON] та [PERSON] у [ADDRESS], що знаходиться по [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] помер (а.с.8). Відповідно до договору купівлі-продажу від 12.07.2010 [PERSON] придбала у власність квартиру [ADDRESS], що знаходиться по [ADDRESS] (а.с.6). Житловий будинок, у якому розташована квартира [ADDRESS] раніше перебував на балансі Відкритого акціонерного товариства «Пирятинська меблева фабрика». 01.09.2009 діяльність ВАТ «Пирятинська меблева фабрика» була припинена шляхом ліквідації (а.с.9-10). Правонаступника вказаної юридичної особи немає. У результаті ліквідації вказаного підприємства будинок залишився без балансоутримувача. Відповідно до довідки КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» станом на 29.12.2012 право власності на квартиру [ADDRESS] в КП «Лубенське МБТІ» ні за ким не було зареєстроване (а.с.17). Згідно з інформаційною довідкою Реєстраційної служби Пирятинського районного управління юстиції, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості про власника квартири [ADDRESS] - відсутні (а.с.35-36). З 1997 року - часу проживання позивачки в квартирі [ADDRESS], [PERSON] також добросовісно розпочала користуватися квартирою [ADDRESS] вказаного будинку та по даний час продовжує відкрито, безперервно володіти квартирою та підтримувати її у належному стані, проводити в ній поточний та капітальний ремонти, про що свідчать досліджені в ході судового розгляду товарні чеки та накладні на придбання будівельних матеріалів (а.с.11-14). Викладене у судовому засіданні також підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що є мешканцями будинку [ADDRESS]. До 70-х років минулого століття у квартирі [ADDRESS] цього будинку проживала самотня жінка, а після її смерті у квартирі ніхто не проживав, вона була у занедбаному стані. З 1997 року позивачка вивезла сміття з квартири та почала проводити ремонт в ній та користується квартирою до цього часу. Квартира раніше належала Пирятинській меблевій фабриці, а після припинення діяльності підприємства ніхто на неї не претендував і на даний час не претендує. Як передбачено в ст. 344 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Згідно з п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову при умові, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позивачка добросовісно та відкрито володіє спірною квартирою - з 1997 року до 01 січня 2004 року, тобто більше 3 років до набрання чинності ЦК України, та більше 9 років, з 01 січня 2004 до серпня 2014 року, після набрання чинності ЦК України, тобто всього більше 10 років. Заслухавши пояснення сторін та допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що оскільки позивачка фактично та безперервно володіє квартирою з 1997 року, добросовісно нею заволоділа, вказана квартира може бути об'єктом набувальної давності, інших осіб, які претендують на це майно судом не встановлено, інакше як у судовому порядку визнати її право власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] неможливо, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved