Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Представник позивача за довіреністю [PERSON] у серпні 2017 року звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.10.2009 відповідач отримав кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надав кредит у розмірі, встановленому договором. Станом на 30.06.2017 відповідач має заборгованість 46042,81 грн., яка складається з наступного: 2498,94 грн. тіло кредиту; 37475,16 грн. відсотків за користування кредитом; 3400,00 грн. нараховано пені та комісії; а також штрафи; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2168,71 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд стягнути із відповідача всю суму заборгованості за договором та стягнути судові витрати, понесені ним при подачі позову. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.23 ). Відповідач в судовому засіданні пояснив, що договір з відповідачем укладав, визнав суму боргу за тілом кредиту, просив зменшити суму заборгованості, вказав, що не визнає заборгованості по відсоткам за користування кредитом. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що 16.10.2009 року відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно з яким отримав кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді установленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Також відповідачем було підписано Довідку про умови кредитування з кредитною карткою «Універсальна», за умовами якої визначена базова відсоткова ставка, ставка пені, штрафів. Таким чином, між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини на підставі укладеного кредитного договору, який складається із Анкети-заяви від 16.10.2009 року. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено обовязок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. [PERSON] взяті на себе кредитні зобовязання належним чином не виконав внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно з матеріалами справи за розрахунком позивача непогашена заборгованість за договором б/н від 16.10.2009 року станом на 30.06.2017 року складає 46042,81 грн., у тому числі: 2498,94 грн. - тіло кредиту; 37475,16 грн. нараховано відсотків за користування кредитом; 3400,00 грн. нараховано пені та комісії; відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2168,71 грн. штраф (процентна складова) (а.с.6-7). Відповідно до положень статей 1048, 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частинами 1, 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина 2 статті 207 ЦК України передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Викладеними нормами матеріального закону визначені істотні умови укладення кредитного договору, а саме розмір суми кредиту, умови його надання, сплати процентів за користування кредитом, які визначаються при укладенні сторонами договору шляхом складення його в письмовій формі, що підписується сторонами. Кредитний договір вважається укладеним, якщо сторонами, у передбачених законом порядку та формі, досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов відповідно до норм чинного законодавства. Відповідно до статей 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторонам повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заявлених вимог у позові, дотримуючись засад змагальності у цивільному судочинстві. Аналіз приведених норм матеріального права вказує, що правочин по укладенню кредитного договору вчиняється сторонами в письмовій формі, яким узгоджуються розмір кредиту, процентів за користування кредитом, у забезпечення виконання кредитного зобовязання узгоджуються питання застосування до позичальника, в разі невиконання ним своїх зобовязань, застосування неустойки (пені, штрафу) у розмірі визначеному кредитним договором, підписаному сторонами. Тарифи, Правила та умови, на які посилається позивач всупереч вимогам статей 207, 1055 ЦК України та частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідачем не підписані й оригінали цих документів кредитором відповідачеві передані не були, у звязку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору. Така правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, № 6-698цс15 від 10 червня 2015 року та № 6-757цс 15 від 01 липня 2015 року. Позивачем доведено, що сума заборгованості відповідача за тілом кредиту складає2498,94 грн. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення з відповідача 37475,16 грн. відсотків, суд виходить з таких мотивів. Відповідно до довідки про умови про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів льотного періоду» базова відсоткова ставка в місяць (начисляється на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році) 2,5 %, що відповідає 30% річних (а.с.) У період з 09.10.2009 по 31.08.2014 сума боргу за відсотками нарахованими за ставкою 30% річних відповідно до наданого позивачем розрахунку склала 1000,60 грн., що відповідає умовам укладеного сторонами договору, а тому в цій частині вимоги позивача є обґрунтованими. З 01.09.2014 по 31.03.2015 року позивачем відсотки були нараховані за ставкою 34,8%, а з 01.04.2015 по 30.06.2017 року за ставкою 43,2%. Проте, банком не було надано доказів про погодження з позичальником [PERSON] у письмовій формі умов кредитного договору щодо збільшених відсотків за користування кредитними коштами до розміру 34,8% та 43,2%. Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України в редакції на час виникнення спірних правовідносин встановлений розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Отже, позовні вимоги зі стягнення кредитної заборгованості розрахованої із застосуванням розміру відсоткової ставки на рік у розмірі 34,8% з 01.09.2014 та 43,2% з 01.04.2015 є необґрунтованими. За період з 01.09.2014 по 30.06.2017 року сума належної до стягнення з відповідача заборгованості з відсотків, яка підлягає нарахуванню на суму залишку кредиту в розмірі 2498,94 грн. також за ставкою 30 % складає 2180,28 грн. коп. ((2498,94 грн. х (30%/365 днів=0,082%) х 1064дні (кількість днів прострочення за період з 01.09.2014 до 30.06.2017))/100). Отже, сума заборгованості за відсотками, яка підлягає стягненню з відповідача складає 3180,88 грн. (1000,60 грн. + 2180,28 грн.). Крім заборгованості за кредитом та відсотками, позивач просить суд стягнути з відповідача 3400,00 грн. пені та комісії, а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2168,71 грн. - штраф (процентна складова). Згідно з довідкою про умови кредитування пеня нараховується за прострочення зобовязань, яка розраховується як пеня (1) + пеня (2) = базова процентна ставка за договором)/30 нараховується за кожний день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховуються 1 раз на місяць при наявності прострочення за кредитом і відсотками 5 або більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн. і більше. (а.с. 9-10). Отже, вимоги позивача в частині стягнення пені є обгрунтованими. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення штрафу в сумі 2668,71 грн., суд виходить з таких мотивів. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно з довідкою про умови кредитування при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову (а.с. 30). Позивачем у складі заборгованості нараховано 3400 грн. пені. При цьому позивачем також одночасно нараховано штрафи (фіксована частина та процентна складова) за порушення строків платежів. Указане свідчить про те, що позивачем нараховано пеню та штраф за одне й те саме правопорушення. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що неустойка у вигляді штрафу стягненню не підлягає. Такий висновок суду узгоджується з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Отже, позов підлягає частковому задоволенню, зокрема, в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 9079,82 грн., у тому числі 2498,94 грн. за тілом кредиту, 3180,88грн. за відсотками, 3400 грн. за пенею, в іншій частині позов задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 9079,82 грн., тобто на 19,7%, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 315 грн. 20 коп. (1600 грн.* 19,7 %) судового збору.

Outcome: partial