Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Герегова Н.І. звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав посилаючись на те, що позивач 14 лютого 2007 року та відповідач зареєстрували шлюб. Від шлюбу у них народився син [PERSON] [INFO] , прізвище змінено на [PERSON] . Після народження дитини відносини між ними погіршились і коли дитині виповнилося 7 місяців сторони почали проживати окремо, син залишився з позивачем. 07 лютого 2011 року шлюб між ними на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці був розірваний. Дитина залишилась проживати з мамою, спору щодо місця проживання малолітнього сина не було. Таким чином, ще з 2010 року малолітній син проживає з матір`ю за адресою [ADDRESS] . У той же час, батько - [PERSON] участі у вихованні дитини не бере. Одразу після розлучення приходив до дитини всього декілька разів, а потім взагалі перестав відвідувати, телефонувати, цікавитись його життям, здоров`ям, навчанням, побутом тощо. [PERSON] ніколи не цікавився інтересами сина, його уподобаннями, не займався його всебічним розвитком. Всі обов`язки по утриманню та вихованню сина взяла на себе [PERSON] . Позивачем створено прекрасні умови для проживання дитини, облаштовано окрему кімнату, місце для навчання. [PERSON] добре вчиться, всебічно розвивається. Мама намагається надати дитині максимум знань та вражень для розвитку, так влітку минулого року [PERSON] проходив навчання в німецькій школі, де позитивно себе зарекомендував, брав участь у різних конкурсах. Малолітній син свого батька практично не знає, оскільки останній не намагається з ним спілкуватись. У той же час, [PERSON] ніколи не заперечувала проти спілкування колишнього чоловіка з сином, оскільки вважає, що дитина повинна отримувати любов обох батьків. Особливо для хлопчика важлива підтримка та настанови батька. Посилалась на те, що [PERSON] , людина не врівноважена, конфліктна. Його запальний характер колись призвів до умисного злочину - вбивства. Вироком Ленінського районного суду м. Чернівці від 08.09.1995 він був засуджений до 10 років позбавлення волі за вказаний злочин та в подальшому був звільнений від відбування покарання умовно-достроково. Саме через характер відповідача, постійні сварки та конфлікти розпався і їхній шлюб. Також дитина не отримує належної матеріальної допомоги від батька. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19.04.2011 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виконання даного рішення суду забезпечує Другий відділ державної виконавчої служби м. Чернівці. У той же час, враховуючи, що відповідач не мав постійного місця роботи аліменти він сплачував дуже рідко і у незначному розмірі (300-500 грн.), а потім і взагалі перестав платити. Станом на червень поточного року заборгованість склала більше 36 тис. грн. Державним виконавцем на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанови про заборону виїзду за кордон та заборону керування транспортними засобами. І лише після цього, [PERSON] оплатив заборгованість по аліментам. Однак як тільки заборони державного виконавця були зняті, відповідач знову перестав сплачувати аліменти на утримання сина. [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки, нехтує вихованням дитини, що в свою чергу є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відсутність будь-якого інтересу та участі у вихованні сина, ігнорування процесу його виховання та догляду за ним, ухилення від виконання батьківських обов`язків стало підставою для звернення [PERSON] до органу опіки та піклування із заявою про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] . У ході розгляду вказаної заяви, службою у справах дітей було отримано також заяву і в самої дитини, де хлопчик висловив свою особисту позицію та самостійно зазначив, що батько з ним не спілкується, їм з мамою не допомагає, мама виховує його сама, а тому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно себе. 24.12.2019 року виконавчий комітет Чернівецької міської ради у рішенні №739/28, розглянувши заяву [PERSON] , подану службою у справах дітей міської ради, вирішив надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , у зв`язку з тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У висновку органу опіки і піклування №01/02-24/41 від 09.01.2020 року зазначається, що відповідач не займається вихованням сина, матеріальної допомоги не надає, не піклується про фізичний та духовний розвиток, здоров`я та майбутнє дитини. Даним висновком визнано за доцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON] у зв`язку з тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. А тому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] 18.11.2009 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 березня 2020 року було відкрито загальне позовне провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. Надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою від 06.04.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 22 червня 2020 року Шевченківським районним судом винесено заочне рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав. 05 жовтня 2020 року Ухвалою Шевченківського районного суду за заявою представника відповідача заочне рішення від 22 червня 2020 року скасоване. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні, в своїх поясненнях підтвердили обставини, викладені в заяві про перегляд заочного рішення суду. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явився, звернувся з письмовою заявою про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.02.2007 р. по 07.02.2011 р., що підтверджується копією рішення суду про розірвання шлюбу (а.с.14). Підчас шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.11). Згідно з довідками про реєстрацію місця проживання особи позивач [PERSON] та її син [PERSON] проживають за адресою [ADDRESS] (а.с.12,13). Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19.04.2011 р. з відповідача на користь позивача на утримання їхнього сина стягнуто аліменти (а.с.15) та постановою державного виконавця від 27.07.2011 р. відкрито виконавче провадження (16). В період часу з лютого 2011 р. по червень 2019 р. згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ДВС відповідач нерегулярно сплачував аліменти ( а.с.17-19). Однак, як вбачається з письмових пояснень, наданих представником відповідача, [PERSON] погасив наявну заборгованість по сплаті аліментів, яка утворилась у зв`язку з тим, що кошти відповідач перераховував на особистий картковий рахунок позивачки, одразу після того як йому стало про це відомо. Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради №01/02-24/41 від 09 січня 2020 р. орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітнього [PERSON] , 18.11.2009 року, у зв`язку з тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (а.с.40). Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача у відношенні малолітнього сина - [PERSON] не є підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки даний висновок носить рекомендаційний характер та в силу частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Аналіз висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав свідчить про те, що він не є переконливим, ґрунтується на констатації факту відсутності спілкування батька з дитиною. При цьому, посилаючись у висновку на те, що батько не виконує свої батьківські обов`язки без поважних причин, орган опіки та піклування не з`ясував дані про особу відповідача, умови та спосіб його життя. Отже, органом опіки та піклування не надано оцінки причинам можливого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є рідним братом позивачки. Після розлучення сторін відповідач приходив до свого сина приблизно рік-півтора, а потім все менше і менше, потім перестав приходити. Спочатку трохи матеріально допомагав, а потім перестав, батько брав [PERSON] до себе додому. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю позивачки. Після розлучення сторін відповідач приходив до сина, потім менше і менше. Тягар утримання дитини був на доньці. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є подругою [PERSON] , тому вона часто буває у них дома. Зі слів [PERSON] їй відомо, що батько спочатку допомагав, а потім перестав, вона сама ростила сина. Відповідно до а. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляд справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. №2402-ІІІ передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Згідно з ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Відповідно до довідки Комунального закладу «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа м. Чернівці» від 23.07.2020 року, [PERSON] працює тренером-викладачем з пауерлфітингу з 01.02.2010 року (а.с. 139) та в характеристиці зазначено, що за час роботи зарекомендував себе кваліфікаційним фахівцем, умілим організатором навчально-тренувального процесу. Користується повагою та авторитетом серед колег, учнів і батьків. Знаходить спільну мову з дітьми та з батьками. Вимогливий до себе та своїх учнів. Комунікабельний, ввічливий. Всі доручення адміністрації виконує вчасно та сумлінно (а.с. 140). Доводи позивачки як на підставу для позбавлення батьківських прав про те, що відповідач не спілкується з дитиною, не допомагає, не цікавиться його життям, суд не вважає достовірними, оскільки судом не встановлено винної поведінки відповідача: він бажає спілкуватися з дитиною, що підтверджується листами Міністерства юстиції України, щодо розгляду заяви [PERSON] від 18.11.2019 року про забезпечення реалізації права доступу до малолітнього [PERSON] поданою відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року (а.с. 92-94). Також [PERSON] звернувся з заявою до Посольства Федеративної Республіки Німеччина у м. Києві в якій, відкликає заяви від 20.03.2017 року та 02.02.2018 року, якими надав згоду синові [PERSON] на постійне проживання в Німеччині разом з його матір`ю [PERSON] . Вказує, що з грудня 2018 року і до дати написання заяви [PERSON] приховує від нього місце знаходження його сина [PERSON] , на телефонні дзвінки не відповідає, точна адреса місця проживання сина на території Німеччини йому не відомі. Він намагався 11 серпня 2019 року зустрітися із сином, але за адресою: [ADDRESS] ) син та його мати не проживають. Просить допомогти у встановленні місця перебування його сина [PERSON] у Німеччині та сприяти у його поверненні в Україну, оскільки його фактично позбавлено можливості спілкування із сином проти його волі (а.с. 91). Дана заява від 15 жовтня 2019 року засвідчена приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Іпатовою М.М. Також, в матеріалах справи наявні документи від 06.03.2019 року районного суду Ландсгута направлені на адресу відповідача у справі усиновлення дитини [PERSON] , [INFO] . За результатами розгляду справа направляється до компетентного районного суду Мюнхена (Суд у сімейних справах) (а.с. 99). Вищенаведене свідчить про те, що відповідач намагався підтримувати зв`язок з своїм неповнолітнім сином, який в даний час проживає в іншій країні, ще до звернення позивача до суду з цим позовом, але не зміг це зробити з причин, які не залежали від його волі. Також суд враховує ту обставину, що на час розгляду справи у відповідача відсутня заборгованість по аліментам на утримання неповнолітнього сина. Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів та є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, відповідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, у випадках коли вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 15, 18 Постанови N 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, достатніх доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, хоча має таку можливість виконувати їх позивачка суду не надала, а висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради носить лише формальний характер, правові підстави, передбачені ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав в судовому засіданні не знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed