Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 07 квітня 2011 року між ПАТ КБ ПриватБанк та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно з яким відповідачу надано кредит у розмірі 8500 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом. В порушення зобовязань за договором відповідач допустив несплату щомісячних платежів, в звязку з чим позивач призупинив здійснення розрахунків по карті та вимагає дострокового повернення кредиту з врахуванням відсотків та штрафних санкцій. Суму заборгованості, що з урахуванням штрафних санкцій склала 22366 грн. 83 коп., та судові витрати в розмірі 1378 грн. просив стягнути з відповідача в судовому порядку. В судове засідання представник позивача викликався тричі, до суду не зявився, в наданій суду заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання, причини неявки суду не відомі. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач вдруге не зявився до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила ст.ст. 157, 169 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Згідно зі статтею 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 07 квітня 2011 року для отримання зарплатної картки відповідач заповнив анкету-заяву, в якій зазначив персональні дані, підтвердив факт ознайомлення з Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. До позовної заяви позивачем додано Умови і правила надання банківських послуг. Згідно за статтею 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до змісту статей 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Для встановлення факту порушення позичальником умов договору, такі умови необхідно чітко знати як позичальнику, так і суду. Відповідно до пункту 2.1.1.2.1. Умов і Правил надання банківських послуг, які долучені до позову, для надання послуг банк видає клієнтові карту, їх вид визначений у Памятці клієнта/довідці про вид кредитування та заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання картки, зазначена у заяві. Зі змісту анкети-заяви, підписаної відповідачем 07 квітня 2011 року, вбачається, що договір про надання банківських послуг складається з цієї заяви, Памятки клієнта, Умов і правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку. Зі змісту поданої позивачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку вбачається, що відповідач звернувся за послугою з надання зарплатної картки. Вказана заява не містить відомостей, які б підтверджували факт видачі картки клієнту, факт отримання ним картки, вид та ідентифікаційні ознаки конкретної картки. Після підпису клієнта у графі «прошу надати мені перераховані нижче послуги» в останній графі заяви «відмітки банку», заповненій працівником банку, зазначено лише інформацію щодо перевірки документів і ідентифікації клієнта. Довідка про умови кредитування, копія якої додана до позовної заяви, містить відомості про вид кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка універсальна», та датована 12 травня 2011 року. Вказана дата не збігається з датою написання відповідачем анкети-заяви. Памятка клієнта та тарифи банку до позовної заяви не додані. З огляду на вказані встановлені обставини встановити факт та дату укладення договору між сторонами неможливо. Згідно зі статтею 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. За правилами статей 627 - 629, 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, визначені його умов; зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сам по собі факт написання анкети-заяви з проханням надати послуги з отримання зарплатної картки не може бути беззаперечним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку і як наслідок укладення кредитного договору взагалі. Оскільки документ не містить конкретних відомостей про отримання клієнтом платіжної картки, то даний документ необхідно тлумачити у відповідності до норм ЦК України. Дана заява може розглядатись як пропозиція і згода укласти договір на умовах позивача, але вона не доказує факту передачі клієнту платіжної картки з конкретним номером і пін - кодом. Пропозиція і згода на укладення договору з отримання зарплатної картки (анкета-заява на видачу зарплатної картки) не доводить факту укладення договору на видачу платіжної картки та факту виконання позивачем умов договору, в даному випадку видачу йому платіжної картки. З наведеного вбачається, що підписана відповідачем 07.04.2011 анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку не підтверджує факту отримання ним платіжної картки та відкриття карткового рахунку, а також факту повідомлення йому пін - коду, за яким він би отримав можливість користуватись даною платіжною карткою і здійснювати транзакції по вказаному картковому рахунку. Однією з засад судочинства, регламентованих пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень статті 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вказаних положень позивач повинен довести факт отримання відповідачем грошових коштів у кредит та факт невиконання зобовязань за договором, а не лише факт підписання договору чи наміру про його укладення. Позивач не довів факт видачі кредиту відповідачу, не довів факту користування відповідачем картковим рахунком і платіжною карткою, факт укладення та виконання ним, тобто позивачем, договору кредиту, дату його укладення. Робити висновки на припущеннях суд не вправі. Згідно з положеннями статей 203, 205, 208, 1055 ЦК України договір кредиту повинен бути укладений у письмовій формі. Тобто з документів, підписаних стороною, має бути однозначно зрозуміло, і ними має бути конкретно визначено ті умови і ті дії, які засвідчуються підписом. Припущень у даному разі закон не допускає. Посилання позивача на ті обставини, що оскільки клієнт підписав заяву на надання кредиту і погодився з умовами кредитування, то слід вважати, що він підписався за отримання кредиту, є такими, що суперечать чинному законодавству. З огляду на зміст підписаного відповідачем документу (анкети-заяви на отримання зарплатної картки) не можливо дійти висновку, що він підтвердив факт отримання платіжної картки та кредитних коштів. Також суд враховує, що відповідно до пункту 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на такий же термін. З огляду на вказаний річний строк дії договору, визначений строк мав би закінчитися через рік, тобто 07.04.2012. За умов пролонгації договору на наступний термін у разі, якщо від жодної сторони не поступила заява про припинення договору, не зрозумілою є бездіяльність кредитора, який за умов невиконання позичальником умов договору і допущення ним прострочення та наявності заборгованості, не достатньої для покриття всіх вимог кредитора на той час, мав право і підстави для припинення договору чи його розірвання. Якщо відповідач не виконував умови договору, то у кредитора були всі підстави не продовжувати договір на наступні роки. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 31 березня 2016 року явку представника позивача для надання особистих пояснень, в тому числі, щодо факту укладення договору кредиту, отримання відповідачем кредитної картки, розміру отриманих у кредит коштів, невиконання чи неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором. Позивач на вказане судове рішення не відреагував, представник банку для обґрунтування вищевказаних обставин до суду не зявився, додаткових письмових пояснень в обґрунтування позовних вимог не подав. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, враховуючи, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є недоведеними, у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 11, 16, 203, 205, 208, 509, 526, 527, 530, 626- 629, 634, 638, 1054, 1055 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed