Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Кульчицький О.С. звернувся в суд із позовною заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 37277,02 грн, покликаючись на наступне. 17.08.2018 року позивач звернулась через свого представника до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування витрат на лікування у розмірі 30069,02 грн та відшкодування пов`язане з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 7208,00 грн. 19.03.2019 року на адресу відповідача було надіслано уточнену заяву про виплату страхового відшкодування витрат на лікування у розмірі 30069,02 грн, відшкодування пов`язане з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 7208,00 грн та відшкодування пов`язане з стійкою втратою працездатності у розмірі 44676,00 грн. 02.07.2019 року відповідач прийняв рішення виплатити позивачу відшкодування по втраті стійкої працездатності у розмірі 44676,00 грн. 06.07.2020 року відповідач на адресу позивача надіслав лист, у якому відмовив у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі. Таку відмову представник позивача вважає безпідставною та такою, що грубо порушує права позивача на відшкодування шкоди, передбаченої законом, з огляду на положення ст.ст. 9, 22-31, 35, 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 509, ч. 1 ст. 1187 ЦК України, правову позицію ВСУ у постанові від 20 січня 2016 року по справі № 6-2808цс15. На підставі наведеного, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на користь позивача невиплачене страхове відшкодування в розмірі 37277,02 грн та понесені судові витрати. Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27.07.2020 року відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін, залучено до у часті в справі [PERSON] як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 04.09.2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив, в якому він покликається на ст.ст. 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 3, 6, 36, 38, 39, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», постанову ВС від 06.11.2019 у справі №131/153/17, та зазначає, що відповідно до вироку від 11.09.2018 року та листа [PERSON] завдані збитки у повному обсязі відшкодовані у розмірі 60000,00 грн. Вважає, що позовні вимоги позивача є подвійним стягненням відшкодування однієї і тієї ж шкоди, що законом не допускається. Просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 21.01.2021 року визнано обов`язковою явку в судове засідання 10 березня 2021 року позивача [PERSON] та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , для надання суду особистих пояснень. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили. 09.03.2021 року від [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] (третя особа) надійшла до суду заява про те, що [PERSON] перебуває за кордоном та не зможе прибути у судове засідання. Крім того, в заяві зазначено, що [PERSON] сплачує страхове відшкодування в розмірі 44676,00 грн страховій компанії. До заяви долучено копії підтверджуючих документів. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01 квітня 2018 року приблизно о 07 годині [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «RENAULT MEGANE» р.н. [NUMBER] , рухаючись автодорогою Т-20-10 «Збараж-Підволочиськ» через с. Медин Підволочиського району Тернопільської області, в порушення вимог п.1.5 ч.1, п.2.3 «б», «д», п. 2.9 «б» Правил дорожнього руху України, керував автомобілем у стані стомлення, не був уважний, відволікся від керування автомобілем, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом та смугу руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним і в такий спосіб, своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, п. 10.1 та п. 11.3 Правил дорожнього руху України не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок руху вліво та через смугу зустрічного руху виїхав на ліве узбіччя, яке не призначене для руху транспортних засобів, де передньою лівою частиною керованого ним автомобіля вчинив наїзд на пішохода [PERSON] , спричинивши їй травму голови у вигляді закритої черепно-мозкової травми у виді струсу головного мозку із забиттям м`яких тканин, травму шийного відділу хребта у вигляді закритого перелому ніжки та дужки С3 справа без ушкодження спинного мозку, травму грудної клітки у вигляді закритого багатоуламкового\~перелому ключиці зліва, закритого перелому 3-6 ребер зліва, лівобічного після травматичного пневмотораксу та ознаки забиття м`яких тканин, які за ознакою тривалого (більше 21 дня) розладу здоров`я належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Вина третьої особи [PERSON] у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України доведена та підтверджується вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 11.09.2018 року. Вирок суду є чинним. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон №1961-IV) для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Позивач зверталася до відповідача з заявою на виплату страхового відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку, що стався 01.04.2018 року. Судом встановлено, та не заперечувалося позивачем, що відповідачем здійснено виплату їй відшкодування по втраті стійкої працездатності у розмірі 44676,00 грн. Згідно зі ст. 23 Закону №1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до ст. 24 Закону №1961-IV у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Позивач в підтвердження розміру матеріальної шкоди надала суду копії листка лікарських призначень, квитанцій та чеків, довідку з лікувального закладу, на загальну суму 30069,02 грн та на підтвердження суми відшкодування, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 7208,00 грн довідку з місця роботи про доходи. Судом, при дослідження витрат на лікування, встановлено, що такі складають 25014,99 гривень, що підтверджується відповідними товарними чеками та квитанціями. Не знайшли свого підтвердження належними доказами витрати на придбання лікарських засобів на суму 5054,03 гривень, так як, долучені позивачем деякі копії чеків неможливо ідентифікувати, тому в цій частини вимоги позивача не підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 25 Закону №1961-IV у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю. Як вбачається з виписки медичної карти стаціонарного хворого 02/03610, [PERSON] була тимчасово непрацездатною з дати дорожньо-транспортної пригоди, тобто з 01 квітня 2018 року, до 20 квітня 2018 року, і далі продовжувала хворіти. Позивачем заявлено до відшкодування 7208,00 грн, що підтверджується довідкою про доходи №347 від 07.05.2018 року, виданою ТОВ «Україна», де позивач займає посаду обліковця. Такі вимоги позивача суд вважає підставними. Щодо доводів представника відповідача у відзиві про те, що третьою особою у справі [PERSON] відповідачу-потерпілій відшкодовані збитки у розмірі 60000,00 грн, то суд зазначає, що будь-яких належних та допустимих доказів щодо підтвердження відшкодування завданої майнової шкоди відповідачем чи третьою особою до суду не надано. Крім того, в судовому засідання позивач повідомила, що [PERSON] їй відшкодовано близько 16000,00 20000,00 грн (точну суму не пригадала), які вона розцінює як відшкодування моральної шкоди, а не матеріальної. Суд не приймає до уваги доводи МТСБУ, викладені у відзиві на позовну заяву, так як здійснення МТСБУ регламентних виплат за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих є встановленим Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» обов`язком у разі у разі заподіяння матеріальної шкоди транспортним засобом, власник якого не застраховував свою цивільно-правову відповідальність. Стягнення з МТСБУ шкоди в межах визначеної страхової суми, в межах якої МТСБУ має здійснити відшкодування, не призведе до сплати третьою особою [PERSON] коштів у подвійному розмірі нанесеної шкоди, так як стягувана МТСБУ сума, має бути зарахована в рахунок погашення [PERSON] завданої матеріальної шкоди. Зазначене також не вплине на право МТСБУ щодо регресних вимог до [PERSON] . З огляду на зазначене є безпідставними посилання МТСБУ у відзиві на позовну заяву на постанову ВСУ від 06.11.2019 року у справі №131/153/17. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн.

Outcome: partial