Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Представник АТ «Мегабанк», звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №222-608-850-2-12-Г від 09.10.2017 р., мотивуючи свої вимоги тим, що 09.10.2017 року між [PERSON] та ПАТ «Мегабанк», правонаступником якого є АТ «Мегабанк» було укладено кредитний договір №222-608-850-2-12-Г, загальний розмір кредиту склав 26 939,66 грн. та надавався на строк з 09.10.2017 року до 09.10.2019 року включно зі сплатою 15.00% річних за користування кредитом. Однак, відповідач своїх зобов'язань за договором не виконав, у зв'зяку з чим утворилась заборгованість в розмірі 24 989,16 грн. У зв'язку з чим, позивач вирішив за необхідне звернутись до суду з позовом про захист його порушених прав, щодо стягнення з боржника [PERSON] суми боргу. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 10.01.2019 р. провадження у справі відкрито та розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. Відповідач у встановлений судом строк не подав відзиву на позов, у зв'язку з чим суд вирішив розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.10.2017 року між [PERSON] та ПАТ «Мегабанк», правонаступником якого є АТ «Мегабанк» було укладено кредитний договір №222-608-850-2-12-Г, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримала кредит в розмірі 26 939,66 грн, який надавався на строк з 09.10.2017 року до 08 жовтня 2019 року включно зі сплатою 15.00% річних за користування кредитом. 09.10.2017 року грошові кошти в розмірі 26 939,66 грн. передбачені Кредитним договором були видані Позивачем Відповідачу, що підтверджується випискою з рахунку [NUMBER] та копією заяви на видачу готівки від 09.10.2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши відповідачу кредит в розмірі 26 939,66 грн. У порушення умов Договору, Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 12.09.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 38 248,59 грн., яка складається з: -сума залишку заборгованості за кредитом в розмірі - 24 989,16 грн.; - сума комісійної винагороди за період з 01.04.2017 року по 01.05.2017 року - 1 136,58 грн.; - сума штрафу - 12 122,85 грн. З метою досудового врегулювання спору Позивач звертався з вимогою до Відповідача щодо сплати простроченої заборгованості та штрафу за порушення умов кредитного договору №222-608-850-2-12-Г від 09.10.2017 року. Зазначеним листом Відповідач був повідомлений про те, що в разі невиконання вимог щодо відновлення порушених прав Позивача, вирішення спору буде передано до суду. Однак, проведені Позивачем заходи не сприяли покращенню ситуації та не призвели до погашення заборгованості в повному обсязі, у зв'язку з чим, позивач був вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно зі ст. 598 ЦК України припинення зобов'язань на вимогу однією із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно з вимогами статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 653 ЦК України встановлено правові наслідки зміни або розірвання договору. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розмірузадоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп.

Outcome: approved