Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з зазначеною позовною заявою 0206.2016 року, в обґрунтування якої зазначив, що 09 серпня 1952 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON]. Після укладення шлюбу подружжю присвоєно прізвище «Міхно». В період шлюбу, а саме 20 червня 1989 року [PERSON] видано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок № 3 по вулиці Софіївська в с. Орджонікідзе Криворізького району Дніпропетровської області. 08 лютого 2012 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на належну йому за життя майно. За життя 13 квітня 2010 року [PERSON] здійснив розпорядження своїм майном на випадок смерті, склавши заповіт, згідно якого заповів [PERSON] житловий будинок № 3 по вулиці Софіївська в с. Орджонікідзе Криворізького району Дніпропетровської області. Заповіт до дня смерті [PERSON] не змінювався та не скасовувався. 28 січня 2013 року померла [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина на належне їй за життя майно, яким вона розпорядилася ще за життя, склавши 13 квітня 2010 року заповіт, згідно якого заповіла [PERSON], зокрема, житловий будинок № 3 по вулиці Софіївська в с. Орджонікідзе Криворізького району Дніпропетровської області. Заповіт до дня смерті [PERSON] не змінювався та не скасовувався. При зверненні позивача до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлого 08.02.2012 року та [PERSON], померлої 28.01.2013 року, нотаріусом їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з тим, що не можливо визначити обсяг спадкового майна за кожним із померлих у спільному майні нажитому у шлюбі. У звязку з тим, що позивач позбавлена можливості оформити спадщину, що залишилася після смерті [PERSON], [PERSON] у нотаріальній конторі, вимушена звернутися до суду з відповідним позовом. Тому, просив визначити, що [PERSON], померлому 08 лютого 2012 року та [PERSON], померлій 28 січня 2013 року за життя належало, кожному окремо, по 1/2 частині житлового будинку з господарчими побудовами, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Орджонікідзе, вулиця Софіївська, будинок № 3, який складається: з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 47,5 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м., гаражу Б, літньої кухні В, підвалу Г, вбиральні Д, забору № 1,2, хвіртки № 3, водоколонки І, вимощення II. Визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину зазначеного житлового будинку з господарчими побудовами, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 08 лютого 2012 року та на 3/4 частину в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 28 січня 2013 року. Позивач та її представник [PERSON], в судове засідання не зявилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, при цьому наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 44). Представник відповідача по справі Орджонікідзенської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи є письмова заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення (а.с. 34). В звязку з неявкою в судове засіданні осіб, які беруть участь у справі, на підставі ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та письмовими матеріалами підтверджено, що 09 серпня 1952 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], який зареєстрований Октябрським рай бюро РАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис № 824, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії ЯУ № 278280. Після укладення шлюбу подружжю присвоєно прізвище «Міхно» (а.с.9). В період шлюбу, а саме 20 червня 1989 року [PERSON] видано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок № 3 по вул.Софіївська в с. Орджонікідзе Криворізького району Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, яке в подальшому зареєстровано в КП Криворізьке БТІ 20.06.1989 року, за реєстровим № 5585(а.с. 10). Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Оскільки житловий будинок № 3 по вул. Софіївська в с. Орджонікідзе Криворізького району Дніпропетровської області набутий в період шлюбу, тому вказане нерухоме майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON]. Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сімю України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки за життя подружжя [PERSON], їх частки, як співвласників у праві спільної сумісної власності на будинок не були виділені, між ними не було жодних домовленостей з приводу зміни рівності часток у праві спільної сумісної власності, також принцип рівності їх часток, як співвласників у праві спільної сумісної власності не змінений законом чи рішенням суду, тому частки кожного із них, як співвласників будинку є рівними, і кожному окремо, на праві приватної власності за життя належало по 1/2 частці нерухомого майна. 08 лютого 2012 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії 1-КИ № 428221 (а.с. 16). Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну йому за життя частку будинку № 3 по вул. Софіївська в с. Орджонікідзе Криворізького району Дніпропетровської області (а.с. 10). Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 13 квітня 2010 року [PERSON] здійснив розпорядження своїм майном на випадок смерті, склавши заповіт, згідно якого заповів [PERSON] позивачу по справі житловий будинок № 3 по вул. Софіївська в с. Орджонікідзе Криворізького району Дніпропетровської області, що підтверджується заповітом зареєстрованим в реєстрі за № 62, складеним 13.04.2010 року та посвідченим секретарем виконавчого комітету Орджонікідзенської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, (а.с. 15), зазначений заповіт не змінювався та не скасовувався, про що свідчить інформаційна довідка зі спадкового реєстру № 44262907 від 23.06.2016 року (а.с. 38). Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). На день смерті [PERSON] з ним була зареєстрована його дружина [PERSON], що підтверджується довідкою сільської ради № 625 від 17.05.2016 року (а.с. 19), яка є спадкоємцем за законом відповідно до ч. 1 ст. 1241, ч. 3 ст. 1268 ЦК України після смерті свого чоловіка [PERSON], померлого 08.02.2012 року. 28 січня 2013 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії І-КИ № 498407 (а.с. 17). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй за життя частку будинку № 3 по вул. Софіївська в с. Орджонікідзе Криворізького району Дніпропетровської області, а також частку будинку, яку вона фактично прийняла, проте юридично не оформила після смерті свого чоловіка. 13 квітня 2010 року [PERSON] здійснила розпорядження своїм майном на випадок смерті, склавши заповіт, згідно якого заповіла [PERSON] позивачу по справі житловий будинок № 3 по вул. Софіївська в с. Орджонікідзе Криворізького району Дніпропетровської області, що підтверджується заповітом зареєстрованим в реєстрі за № 66, складеним 13.04.2010 року та посвідченим секретарем виконавчого комітету Орджонікідзенської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, (а.с. 14), зазначений заповіт не змінювався та не скасовувався, про що свідчить інформаційна довідка зі спадкового реєстру № 44262939 від 23.06.2016 року (а.с. 37). На день смерті [PERSON] була зареєстрована одна, що підтверджується довідкою сільської ради № 624 від 17.05.2016 року (а.с.20). Згідно відповіді Криворізької філії державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області за № 549/01-14 від 12.07.2016 року до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], померлого 08.02.2012 року та після смерті [PERSON], померлої 28.01.2013 року звернулася [PERSON] (а.с.36). При зверненні позивача до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлого 08.02.2012 року та [PERSON], померлої 28.01.2013 року, нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з тим, що не можливо визначити обсяг спадкового майна за кожним із померлих у спільному майні нажитому у шлюбі (а.с. 18). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суд, оцінивши надані письмові матеріали справи, приходить до висновку, що житловий будинок був набутий подружжям [PERSON] у період їх шлюбу. Після смерті [PERSON], на якого здійснена реєстрація нерухомого майна, відкрилася спадщина на 1/2 частину, належну йому за життя, яку фактично прийняла його дружина відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268, 1241 ЦК України та позивач шляхом звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Однак свідоцтво про право власності у спільному сумісному майні подружжя дружині померлого не видавалося, не видавалося також свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок спадкоємцям померлого як за законом, так і за заповітом. На сьогоднішній день оформлення спадщини у нотаріальній конторі не можливе, оскільки не можливо визначити обсяг спадкового майна за кожним із померлих у спільному сумісному майні нажитому у шлюбі, у звязку з чим, що позивач позбавлена можливості оформити спадщину, що залишилась після смерті спадкодавців, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved