Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Представник позивача звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що КБ «Приватбанк» уклав із [PERSON] кредитний договір 15 січня 2007 року, згідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на прийняття Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, відповідно до яких договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та автоматично лонгується на той же термін, якщо жодна зі сторін не запропонує припинення договору. Порядок та умови погашення кредиту, відсотків, комісії та відповідальність за порушення умов кредитування передбачено умовами договору від 15 січня 2007 року. Однак відповідач не виконав своїх зобов'язань, на підставі чого заборгував банку 23109,60 грн. Враховуючи, що добровільно сплатити суму боргу відповідач не бажає, представник позивача просив стягнути суму боргу з відповідача у вказаному розмірі разом із судовими витратами. Представник позивача, яка діє на підставі довіреності, Пархоменко М. О., у судовому засіданні наполягала на задоволені позовних вимог у повному обсязі, надавши суду пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, не заперечуючи при цьому проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин повторно, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов ПАТ «КБ «Приватбанк» таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. На підставі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Факт укладення договору 15 січня 2007 року між сторонами підтверджується копією заяви позичальника від 15 січня 2007 року, з якої вбачається, що КБ «Приватбанк» надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 10 000 грн. зі сплатою відсотків за їх використання в розмірі 36% на рік. Своїм підписом відповідач також підтвердив згоду на Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку, що є разом із заявою позичальника договором кредитування (а. с. 14-15). Відповідно до п. 8.6 Умов надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж 120 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову (а. с. 19). За п. 9.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з часу його підписання. Якщо протягом вказаного строку не було договір припинено, то він автоматично вважається пролонгованим на такий же термін. Відповідно до п. 5.4 Правил користування платіжною картою строк погашення за картковим рахунком кредиту та відсотків проводиться щомісячно за минулий місяць (а. с. 21). Згідно до п. 5.5 вказаних Правил за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірах, встановлених у Тарифах банку, які нараховуються щомісячно (п. 5.5.2), а за п. 5.5.1 Правил за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань позичальник сплачує відсотки за підвищеною ставкою або додаткову комісію, розміри яких визначаються Тарифами банку (а. с. 22). На підставі Тарифів банку за вказаним кредитним договором, наданим у судовому засіданні представниками позивача, вбачається, що за несвоєчасне погашення боргу позичальником щомісячно сплачується пеня в розмірі 1 % від заборгованості при наявності прострочки по кредиту або відсоткам на 5 днів та більше та на суму 50 грн. та більше (а. с. 39). Зміна назви юридичної особи КБ «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи та статутом ПАТ «КБ «Приватбанк». Відповідно до судового наказу, винесеного Жовтневим районним судом міста Маріуполя, від 14 січня 2009 року було стягнуто з [PERSON] на користь КБ «Приватбанк» борг за кредитним договором у розмірі 8688,92 грн., борг за відсотками по кредиту в розмірі 853,69 грн., фіксований штраф в розмірі 250 грн., відсотковий штраф в розмірі 477,13 грн., а всього - 10269,74 грн. (а. с. 6). За положеннями ст. 599 ЦК України, за якими зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, та з урахуванням умов договору від 15 січня 2007 року, суд дійшов висновку, що угода між сторонами про надання кредиту є діючою, тому повинна виконуватись згідно діючого законодавства та умов договору. За довідкою-розрахунком заборгованості станом на 31 грудня 2013 року вбачається, що за кредитним договором від 15 січня 2007 року заборгованість [PERSON] перед позивачем складає 22654,44 грн. (за мінусом стягнутої за судовим наказом Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 14 січня 2009 року суми боргу), з яких заборгованість по кредиту - 8688,91 грн., заборгованість по відсоткам - 17206,23 грн., заборгованість по пені - 5474,07 грн., штраф фіксований - 500 грн., штраф відсотковий - 1054,97 грн. (а. с. 7-13). Факт наявності заборгованості у позичальника у вказаному вище розмірі підтверджується умовами договору кредитування від 15 січня 2007 року, за яким передбачено порядок сплати наданого кредиту, відсотків за його використання, пені та встановлена відповідальність за порушення умов договору. Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Однак умовами договору від 15 січня 2007 року закріплена подвійна цивільна відповідальність позичальника одного виду за одне й те саме правопорушення (п. 8.6 Умов). Суд натомість зауважує, що згідно положень ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. На підставі переліченого суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог банку в частині стягнення з відповідача фіксованої суми штрафу в розмірі 500 грн. за кредитним договором, оскільки поняття фіксованого штрафу, що закріплене в Умовах надання споживчого кредиту, не відповідає поняттю штрафу, закріпленому в нормах цивільного законодавства, а також є подвійною цивільною відповідальністю одного виду за одне й те саме правопорушення. За ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 ЦК України, за ст. 253 якого перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі за текстом рішення - Закон) кошти, які надані кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом. Таким чином суд встановив, що договір, укладений сторонами 15 січня 2007 року, є споживчим кредитуванням. Відповідно до п. 7 ст. 11 Закону, яка містить перелік прав споживача в разі придбання ним продукції у кредит, вказано, що кредитодавцю заборонено вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. В п. 31 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наголошено, що за п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Верховним Судом України у справі № 6-116цс13 було надано правовий висновок, на підставі якого відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Таким чином суд робить висновок, що згідно до кредитного договору від 15 січня 2007 року відповідач повинен був погашати борг по кредиту, відсоткам, комісії та іншим платежам щомісячно, що однак ним не було дотримано. Тому право зі зверненням до суду до відповідача в представників банку виникло з моменту ненадходження чергового платежу від позичальника у момент, коли відповідач повинен був здійснити черговий платіж, тому з відповідної дати необхідно обраховувати початок перебігу позовної давності за заявленими позовними вимогами окремо щодо кожної суми платежу, який повинен був внести відповідач. На підставі ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Таким чином суд дійшов того, що після винесення судового наказу Жовтневим районним судом міста Маріуполя від 14 січня 2009 року було перервано перебіг позовної давності щодо вимог позивача до відповідача по зобов'язанням, що виникли з умов кредитного договору від 15 січня 2007 року. З переліченого виходить, що починаючи з 14 січня 2009 року слід обраховувати за вказаним позовом початок перебігу строку позовної давності, внаслідок чого цей трирічний строк позовної давності для вимог по договору від 15 січня 2007 року закінчився у січні 2012 року. Натомість в судовому засіданні було встановлено відсутність доказів переривання зазначеного (з січня 2009 року по січень 2012 року) строку позовної давності за вказаними позовними вимогами банку. Оскільки представники позивача звернулись до суду із позовом до відповідача 31 січня 2014 року, то заявлені вимоги підлягають задоволенню в межах позовної давності, яка дорівнює трирічний період часу, починаючи з лютого 2011 року. Таким чином оскільки кредитний договір від 15 січня 2007 року є чинним, за ним проводяться нарахування відсотків та інших платежів, то вимоги банку підлягають задоволенню частково в межах строку позовної давності окремо для кожного чергового платежу, який повинен був внести відповідач. Згідно до наданого представниками банку розрахунку вбачається, що станом з лютого 2011 року по момент звернення до суду із вказаним позовом у [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 15 січня 2007 року становить: по наданому кредиту - відсутня (8688,91 - 8688,91 = 0), по відсоткам за користування кредитом - 9253,69 грн. (17206,23 - 7952,54 = 9253,69), по пені - 3041,15 грн. (5474,07 - 2432,92 = 3041,15), по відсотковому штрафу - 614,74 грн. ((9253,69 + 3041,15) х 0,05 = 614,74), а загальна сума заборгованості дорівнює - 12909,58 грн. З урахуванням переліченого, незважаючи на існування невиконаного зобов'язання у відповідача перед банком за договором від 15 січня 2007 року, суд вважає необхідним задовольнити вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» частково, тобто в межах строку позовної давності щодо заявлених вимог, в загальному розмірі 12909,58 грн. (9253,69 + 3041,15 + 614,74). Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно копії платіжного доручення представниками банку було сплачено судовий збір у розмірі 297,34 грн. за подання до суду вказаного позову, на підставі чого на користь банку з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору відповідно до частки задоволених вимог в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial