Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Представник заявника [PERSON]- [PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з заявою про встановлення факту смерті громадянина України [PERSON], [INFO]. Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 20.02.2019 року заяву [PERSON] про встановлення факту смерті\~ прийнято до розгляду, відкрито провадження у зазначеній\~ цивільній справі, та призначено до розгляду у судовому засіданні за правилами окремого провадження. В обґрунтування заяви представник заявника зазначила, що 18 червня 2018 року помер чоловік заявника- Ашихін [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], який на час смерті перебував у місті Стаханов Луганської області, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України. З метою реєстрації смерті [PERSON], представник заявника звернулась з відповідною заявою до Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, але отримала відмову у реєстрації факту смерті, оскільки наданий документ свідоцтво про смерть, не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров,я України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024. Встановити факт смерті [PERSON] необхідно для отримання свідоцтва про смерть українського зразка, яке є підставою для виникнення певних цивільних прав та обов,язків. Просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO], який помер 18 червня 2018 року у м. Стаханов Луганської області. У судове засідання заявник та її представник не зявились, в прохальній частині заяви представник заявника просить розглянути справу без участі заявника. Представник заінтересованої особи Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій проти заявлених вимог не заперечував, просив справу розглянути в його відсутність. Представник заінтересованої особи- Рубіжанське об,єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області у судове засідання не зявився, надав суду письмові пояснення, в яких проти заявлених вимог не заперечував, просив справу розглянути в його відсутність. Згідно ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні та надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться у справі, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. В судовому засіданні встановлено, що заявник є дружиною [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії ІІ-ЯК №0139041, виданого 07.01.1968 року будинком одруження м.Кадіївка Луганської області(а.с.-7). Згідно відмови Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 15.14.-93-6456 від 10.10.2018 року, представнику заявника відмовлено в реєстрації акту смерті [PERSON], оскільки наданий документ свідоцтво про смерть, не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров,я України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (а.с.14). Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VІІІ від 17.03.2015 визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово, на три роки з дня набрання цим Законом чинності, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України (далі - окремі райони Донецької та Луганської областей). Відповідно Постанови Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» № 252-VIII від 17.03.2015 року, до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької і Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року. Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей» № 1351-VІІІ від 12.05.2016, яка вступила в силу 20.07.2016, в Луганській області місто Стаханов перейменовано на місто Кадіївка. Таким чином, місто Кадіївка розташоване на тимчасово окупованій території Луганської області. Згідно довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України від 13.08.2015р. №917008484, громадянка України [PERSON],[INFO], перемістилася з тимчасово окупованої території в [ADDRESS] (а.с.6) Заявник надала суду лікарську довідку про смерті № 110 від 19.06.2018 року та довідку про причину смерті №110 від 19.06.2019 року , видані Державним закладом «Стахановська центральна міська багатопрофільна лікарня» ОРДЛО, згідно яких [PERSON], помер 18.06.2018 року помер 18 червня 2018 року від набряку головного мозку (а.с. 9). Одночасно заявник надала суду копію свідоцтва про смерть, виданого 22.06.2018 року Відділом запису актів цивільного стану Стахановського міського управління юстиції Міністерства юстиції ОРДЛО, згідно якого [PERSON], [INFO], уродженець [INFO] , громадянин України, помер 18.06.2018 року у місті Стаханов ОРДЛО (а.с. 8). Крім того, заявник надала суду світлини, на яких зафіксоване місце поховання [PERSON], [INFO], який помер 18.06.2018 року (а.с.12,13). Факт, який просить встановити представник заявника, має для заявника юридичне значення, оскільки необхідний для реєстрації смерті її чоловіка та оформлення спадщини. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, § 45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142). Таким чином, суд дійшов висновку за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. В ході розгляду справи судом не встановлено будь-якого умисного порушення заявником, яка є громадянкою України, законодавства України та нормативних актів України після смерті її чоловіка в частині належного повідомлення компетентних органів про даний факт, його належного фіксування, реєстрації, тощо. Неможливість отримати у місті Кадіївка Луганської області необхідні документи для реєстрації факту смерті її чоловіка, виникла в зв'язку розташування цього міста на тимчасово окупованій території України. Таким чином, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню та встановлює факт смерті [PERSON], який помер 18 червня 2018 року у місті Кадіївка Луганської області.

Outcome: approved