Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] «УПСК» [PERSON] звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування за завдані збитки в порядку регресу в розмірі 50000,00 гривень та витрати по оплаті судового збору в розмірі 1762,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13 квітня 2015 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] укладено [PERSON] обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4656287. У відповідності до умов вказаного [PERSON] страхування позивач взяв на себе зобовязання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ 21099», державний реєстраційний номер «АЕ 6690 СВ», сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 30.06.2015 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 21099», державний реєстраційний номер «АЕ 6690 СВ», під керуванням [PERSON] та автомобіля «Nissan», державний реєстраційний номер «АЕ 5740 ЕМ», під керуванням [PERSON] Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Nissan», державний реєстраційний номер «АЕ 5740 ЕМ», було завдано механічних пошкоджень, власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до постанови Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська від 29.07.2015 відповідача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Власник пошкодженого автомобільного засобу «Nissan» державний реєстраційний номер «АЕ 5740 ЕМ» - [PERSON], звернулася до [PERSON] «УПСК», із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АІ/4656281, на підставі чого отримала страхове відшкодування в розмірі 50000,00 гривень. Проте підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлено, що Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Представник позивача посилається на те, що в порушення вимог ст. 33 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідачем взагалі не було письмово повідомлено позивача про вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду, що свідчить про порушення відповідачем умов договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/4656281, у звязку із чим відповідач повинен відшкодувати позивачу розмір фактично понесених витрат в розмірі 50000,00 гривень. Представник позивача в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи надав клопотання, відповідно до якого позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі, а цивільну справу розглянути за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.105). Відповідач в судове засідання повторно не зявився, причини неявки суду не повідомив, про проведення судового засідання повідомлений належним чином (а.с.96,99,103). Заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзиву не подано. В звязку з неявкою в судове засідання відповідача, суд, враховуючи викладену в заяві представника позивача думку про можливість винесення заочного рішення, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В звязку з тим, що сторони правом на участь в судовому засіданні не скористалися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 13 квітня 2015 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] укладено [PERSON] обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4656287 (а.с.66). У відповідності до умов вказаного [PERSON] страхування, позивач взяв на себе зобовязання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ 21099», державний реєстраційний номер «АЕ 6690 СВ», сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. Відповідно до постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2015, 30.06.2015 близько 12-10 години в місті Дніпропетровськ водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] на а/д Горького-Сухачівка не переконався в безпеці руху перед початком руху з узбіччя та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки, постраждалих людей немає. Зазначеною постановою [PERSON], визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 гривень (а.с.69). 04.09.2015 власник пошкодженого автомобільного засобу «Nissan» державний реєстраційний номер «АЕ 5740 ЕМ» - [PERSON], звернулась до позивача із письмовою заяво про страхове відшкодування (а.с.68, 70, 71, 72), на підставі якої отримала від Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» виплату в розмірі 50000,00 грн., про що свідчить копія платіжного доручення\~ від 22.09.2015 (а.с.90). В своїй позовній заяві представник позивача посилається на порушення відповідачем норми ст. 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що виразилося в тому, що з моменту ДТП відповідачем не було письмово повідомлено Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про ДТП, яке мало місце 30.06.2015, як це передбачено вимогами ст. 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у звязку із чим просить відповідача відшкодувати заподіяний збиток в розмірі 50000,00 грн.(а.с. 91). З матеріалів справи видно, що відповідач з письмовим повідомленням про настання страхового випадку до страховика не звертався. Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений вже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону, щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами (а.с. 68), та постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2015, якою відповідача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 69). В судовому засіданні не встановлено тих обставин, що письмове неповідомлення страховика про ДТП, призвело до необґрунтованих виплат. Крім того, сам позивач [PERSON] «УПСК», визнав факт настання страхового випадку, перерахувавши на рахунок [PERSON], суму страхового відшкодування в розмірі 50000,00 гривень. Тобто, факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі має базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Такий правовий висновок кладений у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року (справа № 6-284цс15) У звязку із вищевикладеним суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі, а як наслідок про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволені позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed