Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

представник позивача в позовній заяві просить суд позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав стосовно його неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO] посилаючись на те, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.09.2009 року. Від даного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON], [INFO], яка на сьогоднішній день проживає разом із позивачем. Сімейне життя між позивачем та відповідачем не склалось,їх стосунки погіршились і через неможливість подальшого підтримання шлюбних відносин сторони у законному порядку розірвали свій шлюб. Проживають окремо вже сім років і шість місяців, при цьому дочці виповнилось шість місяців сторони розлучилися та від тоді відповідач не бере участі у вихованні дитини, останні шість років навіть не надає жодної матеріальної підтримки. Після припинення шлюбно-сімейних відносин та розірвання шлюбу, відповідач повністю зник із життя позивача та їх спільної неповнолітньої доньки,ніякої участі у її вихованні він протягом цих років не брав, її розвитком, життям та здоров'ям не цікавився та не брав участі у витратах на потреби дитини. Таким чином, весь час після припинення шлюбно-сімейних відносин між позивачем та відповідачем, їх спільна неповнолітня дитина знаходиться на повному забезпеченні позивача, яка самостійно займалася та займається її вихованням, розвитком та навчанням. Як стверджує позивач,за всі ці роки після того як вони розірвали шлюб з відповідачем,він бачився з їх дитиною лише один раз. При цьому позивач зазначає, що вона вдруге одружилася та наразі перебуває в шлюбі з [PERSON], який бере активну участь у вихованні малолітньої дитини, вважає її своєю дочкою, відчуває сильне почуття любові до неї та бажає удочерити. Чоловік матеріально утримує її та дитину, при цьому дитина сприймає його позитивно, як рідного батька. За таких обставин позивач вважає,що така поведінка відповідача є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов'язками і проявляється в ухиленні відповідача від участі у вихованні дитини, її утриманні, сприянні розвитку та навчанні. Відповідач взагалі не проявляє до їх спільної дитини батьківської турботи, що суперечить інтересам їх спільної неповнолітньої дитини. Під час спілкування із відповідачем та з'ясування мотивів такого байдужого ставлення до дитини, останній пояснив, що не має бажання виховувати дитину і не буде заперечувати, щоб він був позбавлений батьківських прав. Про що подав відповідну заяву. За таких обставин позивач і змушена була звернутися до суду з даним позовом. Позивач та її представник в судове засідання не прибули. Про час і місце судового засідання були повідомленні завчасно та належним чином. Надіслали на адресу суду заяву в якій позовні вимоги підтримують повністю та просять суд розглянути дану справу в їхній відсутності. Відповідач в судове засідання не прибув. Про час і місце судового засідання був повідомлений завчасно та належним чином. Надіслав на адресу суду заяву в якій проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить суд позбавити його батьківських прав відносно дитини та просить справу розглянути в його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не прибув. Про час і місце судового засідання був повідомлений завчасно та належним чином. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та представника третьої особи на підставі поданих доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити повністю. Вимоги позивача законні, обґрунтовані і в судовому засіданні доведені. Відповідно до ст.4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звернутися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 10.09.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу у них народилася дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8). Відповідно до копії рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 12.06.2014 року (а.с.9), шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] з дочкою не бачився, не спілкувався, не цікавився її життям, здоров'ям та навчанням, матеріально дитину не утримує. Неповнолітня дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором оренди житлового приміщення від 10.03.2018 року. На даний час позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER], який бере активну участь у вихованні дитини, матеріально її забезпечує та вважає її своєю дочкою. Як вбачається із нотаріально завіреної заяви від 18.06.2018 року (а.с.14) відповідач [PERSON] не має будь-яких заперечень щодо позбавлення його батьківських прав, надав згоду на усиновлення його дочки [PERSON] та зазначив, що ніяких претензій до усиновителя та до дитини не матиме. Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дочки [PERSON] (а.с.22-23). Відповідно до ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, СК України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51-52 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки батьків…, які відповідають за неї за законом… Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Згідно із вимогами ст.150 СК України, батьки зобов'язані займатися вихованням дитини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (ст.164 СК України). Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 30.03.2007 року (з наступними змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи викладене, суд виключно в інтересах дитини, вважає за необхідне позбавити [PERSON], [INFO], проживаючого за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO] . На підставі ст.150, 164, 165, 167 СК України та

Outcome: approved