Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Представник кредитної спілки «Партнер - Плюс» звернулася з позовом, в якому з урахуванням уточнених в судовому засіданні вимог просила стягнути з відповідачів 73306 грн. 65 коп. заборгованості по кредиту та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн. В обґрунтування вимог представник позивача зазначала, що відповідач [PERSON] 30.08.2013 року уклала із кредитною спілкою договір № 106-К, згідно якого отримала кредит у розмірі 28000 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, строком на 36 місяці. Відповідачка повинна була повертати кредит згідно із встановленим графіком розрахунків, проте остання не проводила своєчасну сплату нарахованих відсотків та частини суми кредиту, чим порушила вимоги, встановлені кредитним договором. З метою забезпечення своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом між Спілкою та поручителем було укладено договір поруки № 106-К від 30.08.2013 року із [PERSON] Відповідачі не виконали свій обов`язок щодо своєчасного повернення кредиту, тому з них підлягають стягненню борг по неповернутому кредиту, проценти, пеня, а також судові витрати. При розгляді справи представник позивача позов підтримала та просила такий задовольнити з вказаних вище підстав. Відповідачка [PERSON] не погодившись з вищевказаним позов подала зустрічну позовну заяву до кредитної спілки «Партнер - Плюс» про визнання кредитного договору недійсним з тих підстав, що договір не відповідає вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме при його укладанні не було зазначено на які цілі був виданий кредит, вона не була ознайомлена про всі форми кредитування та відмінності між ними, не ознайомлена із податковим режимом сплати відсотків та державної субсидії на які вона має право. Крім того, під час укладення кредитного договору [PERSON] була поставлена в несправедливі умови, оскільки обовязковий щомісячний платіж по даному кредитному договорі становить більше 2000грн.,що перевищує її місячний дохід. Відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про час і місце слухання справи до суду не прибула, причини неявки суду не повідомила. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Встановлено, що [PERSON] 30 серпня 2013 року уклала із кредитною спілкою договір № 106-К, згідно якого отримала кредит у розмірі 28000 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, строком на 36 місяці. Відповідачка повинна була повертати кредит згідно із встановленим графіком розрахунків, проте остання не проводила своєчасну сплату нарахованих відсотків та частини суми кредиту, чим порушила вимоги, встановлені кредитним договором. З метою забезпечення своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом між Спілкою та поручителем [PERSON] було укладено договір поруки № 106-К від 30.08.2013 року. Згідно ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів та відшкодування збитків. Відповідно до п. 3.1 умов договору поруки, відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або не належним чином виконує свої грошові зобовязання згідно кредитного договору. Відповідно до положень вказаного кредитного договору та договору поруки, а також ст.ст.526, 1050 ЦК України з [PERSON], [PERSON] підлягає стягненню солідарно заборгованість по кредитному договору, яка становить 73306 грн. 65 коп. та складається з: 26794 грн. 80 коп. борг за неповернутим кредитом; 46511 грн. 85 коп. проценти за користування кредитом. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем жодним чином не спростовано вимоги позивача. Отже, вимоги первісного позову підлягають задоволенню. З приводу вимог зустрічного позову про визнання недійсними кредитного договору суд виходить з наступного. Згідно зі ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч.2 ст.640 ЦК України). На підставі ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В силу ст.1046, 1047 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч.1 ст.207 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] згідно її заяви було прийнято в члени кредитної спілки «Партнер-Плюс». Із якої також вбачається, що остання із статутом ознайомлена, повністю погоджується з його положеннями і зобовязується їх виконувати. Частинами 1, 2 статті 18 Закону України „Про захист прав споживачів передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Згідно з ч.ч. 5, 6, 7 ст. 18 Закону України „Про захист прав споживачів, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаний недійсним в цілому. Положення, що було визнано недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 11 вказаного Закону, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови. У разі ненадання зазначеної інформації субєкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Пункт 5 частини 1 статті 21 Закону України „Про захист прав споживачів вказує на те, що права споживача вважаються в будь-якому випадку порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Судом встановлено, що сторони досягли істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним, відповідало їхній внутрішній волі та приступили до його виконання, шляхом сплати тіла кредиту та відсотків за договором, позивач підтвердив свою обізнаність з графіком погашення заборгованості та всіма істотними умовами договору. Посилання [PERSON] на несправедливі умови договору безпідставні, оскільки як вбачається з матеріалів справи при укладенні спірного кредитного договору кредитором було дотримано умов, які встановлені ЦК України та Законом України „Про захист прав споживачів щодо забезпечення прав і законних інтересів споживача в процесі споживання банківського продукту. При цьому слід звернути увагу на те, що позичальник в повній мірі був ознайомлений з усіма умовами кредитування по даному виду кредиту, що вона засвідчила власноручним підписом договору. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] тривалий період користувалася кредитними коштами, проводила часткову оплату за їх користування, не предявляючи жодних претензій щодо умов кредитування, а до суду з позовом про визнання договору кредиту недійсним звернулася лише після відповідного звернення до суду кредитної спілки з позовною заявою про стягнення з неї отриманих у кредит коштів. Крім того, на момент укладення правочину [PERSON] не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору, а також щодо зазначення в договорі цілі отримання кредиту. Умови кредитування відповідно до п.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» позичальником було отримано до укладання спірного договору. Тому, не доведено наявність підстав для визнання недійсним договору в звязку з ненадання інформації про умови кредитування споживачу. Отже, вимоги зустрічного позову не підлягають задоволенню.\~\~ Відповідно до ст.88 ЦПК з відповідачів підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в сумі 1378 грн., що підтверджено документально.

Outcome: approved