Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вимогою про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вимоги обґрунтував тим, що згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок видане Іванівською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області від 12 жовтня 2005 року позивачу належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. В період з 11 березня 2009 року по 23 березня 2016 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Відповідач на теперішній час має іншу сім'ю разом з якою проживає після розлучення в м. Новоукраїнка. На неодноразові вимоги позивачки до відповідача щодо зняття з реєстраційного обліку не реагує та не бажає зняттся з обліку. Відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться. Позивачка перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинила. Тому була змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, надавши суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін, без фіксації ходу судового засідання технічним засобом, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок розташований в [ADDRESS] дійсно належить [PERSON], свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Іванівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. (а.с.8). Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду в с. Іванівка, власник будинку [PERSON]. (а.с.9-11). Згідно рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 23.03.2016 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов було задоволено в повному обсязі. (а.с.12). Відповідно до довідки № 499 від 16.08.2018 виданої виконкомом Іванівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області в тім, що гр. [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. У житловому будинку, який належить гр. [PERSON], зареєстрований її бувший чоловік [PERSON], [INFO], але з 26.04.2016 року за вказаною адресою він не проживає. З паспортного обліку з даного домоволодіння не знятий. (а.с.13). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири), член його сімї вправі вселити в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. При цьому положенням ч. 4 цієї статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У розумінні положень ст.64 ЖК України, до членів сімї належать дружина, діти, батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Статтею 47 Конституції України, закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно вимог ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до абз.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Суд може продовжити пропущений строк у разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо). Факт непроживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] підтверджено довідкою Виконкомом Іванівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області № 499 від 16.08.2018 року. Тобто, станом на день розгляду справи, підтверджується не проживання відповідача у житловому будинку позивача більше одного року. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, відповідач, будучи зареєстрований в будинку позивача, порушує його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Обставин, які б свідчили, що позивач або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та в цей час перешкоджають відповідачу у користуванні будинком, або що з цього питання вони зверталися до суду чи до правоохоронних органів, судом не встановлено, як і доказів того, що відповідач відсутній за місцем реєстрації з поважних причин. Судом встановлено, що договір про порядок користування житловим приміщенням між сторонами не укладався. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право на користування належним позивачу на праві особистої власності житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS], внаслідок відсутності останнього за місцем реєстрації понад один рік. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в силу ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №20, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації місця проживання. Судові витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved