Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

Представник позивача адвокат Семенченко В.А. в інтересах позивача [PERSON] 30.09.2020 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, просить усунути перешкоди в користуванні власністю - квартирою [ADDRESS] шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. За змістом позову, позивачу на праві власності (1/3 частина - приватної власності, 2/3 частини - спільної часткової власності) належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстровані, крім позивача, [PERSON] та [PERSON] . З липня 2018 року фактичні шлюбні відносини між сторонами у справі припинені, шлюб розірваний в судовому порядку згідно з рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11.03.2019. Так, у березні 2019 року відповідачка змінила місце фактичного проживання, своїх особистих речей у квартирі, належній позивачу, не залишила. Відповідно до супровідного листа Запорізького апеляційного суду, яким здійснювався перегляд рішення суду про розірвання шлюбу в апеляційному порядку, кореспонденція спрямовувалась [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивач стверджує, що на час звернення із позовом відповідачка понад 1 рік не мешкає за вказаною у позові адресою, плату за комунальні послуги не здійснює, в утриманні житла участі не бере, при цьому, перешкод у користуванні житловим приміщенням відповідачці не вчинялось. Враховуючи, що реєстрація відповідачки у належному позивачу житлі створює перешкоди у користуванні та вільному розпорядженні майном, зокрема, отриманні субсидії для сплати за надані житлово-комунальні послуги, [PERSON] з підстав, передбачених ст. 41 Конституції України, ст. 316, 317, 319, 321, 379, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» N1382-IV від 11.12.2003, представника позивача просить задовольнити позов. Ухвалою судді від 16.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження. Визначити дату, час і місце проведення підготовчого засідання, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України), а також роз`яснено право на пред`явлення зустрічного позову. Ухвалою суду від 14.12.2020 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Виклик відповідачки у справі постановлено додатково здійснити й через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, крім виклику засобами поштового зв`язку за останньою відомою адресою. За клопотанням представника позивача постановлено викликати та допитати у якості свідків зазначених у клопотанні осіб на підтвердження позовних вимог. Свідків попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду. Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було за відсутності відповідних клопотань, зустрічного позову у справі не подано. Представник позивача адвокат Семенченко В.А. згідно з заявою, вх.№ від 02.04.2021, просить розглядати справу за відсутності сторони позивача, на задоволенні позову наполягає, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Під час розгляду цивільної справи відповідачка не скористався своїм правом на подання відзиву, передбаченим ч.4 ст.174 ЦПК України, поважних причин його ненадання не повідомила, тому, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, судом під час проведення судового засідання 17.03.2021, в якому оголошено перерву до 02.04.2021, постановлено вирішувати справу за наявними матеріалами. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилась, про день, час та місце розгляду повідомлялась належним чином засобами поштового зв`язку та відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що підтверджено відповідними доказами у справі, про причини своєї неявки суд не повідомила. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме, ухвалив згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні письмові докази у справі, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Предметом позову є захист здійснення позивачем його права власності відносно належної йому квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Підставою для звернення до суду з зазначеним позовом стала наявність перешкод у користуванні позивачем вказаним нерухомим майном, що створюються з боку відповідачки, яка в позасудовому порядку з реєстрації за вказаною адресою не знята. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 24.05.2013, який розірваний на підставі заочного рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області у цивільній справі №310/8170/18, пр.2/310/333/19 від 11.03.2019. Рішення суду оскаржено в апеляційному порядку, за результатами якого постановою Запорізького апеляційного суду від 22.01.2020 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а заочне рішення суду від 11.03.2019 - без змін. Відповідно, заочне рішення суду набрало законної сили 22.01.2020. Згідно з мотивувальною частиною вказаних судових рішень, фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з липня 2018 року. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Належними, достовірними та допустимими доказами у справі підтверджено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , р.№ [NUMBER] , загальною площею 67,6 кв.м., житловою площею 37,5 кв.м: 1/3 частина - на підставі договору міни №777 від 21.04.2015, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Шевченко Т.В. та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №20804048 від 21.04.2015; 2/3 частини - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, р.№312 від 25.02.2014, виданого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Градовою В.Г. та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №11178642 від 25.02.2014. Приналежність нерухомого майна позивачу підтверджена інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №232786600 від 17.11.2020, сформованою судом шляхом надіслання електронного запиту під час провадження справи в суді, а також наданими позивачем копіями витягів з реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №9503 від 04.09.2019, виданою відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вимог про визнання таким, що втратив право користування, відносно [PERSON] , позивачем не заявлено. Реєстрація відповідачки також підтверджена у відповіді відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради на запит суду (вх.№від 15.10.2020 №30199/20-вх.). Судом 28.01.2021 відповідно до клопотання представника позивача, задоволеного під час проведення підготовчого засідання, здійснено допит свідка [PERSON] , [INFO] , яка є сусідкою позивача та показала суду, що відповідачка у строк понад один рік не мешкає за адресою проживання позивача, відразу після перенесення [PERSON] хвороби (інсульта), змінила місце проживання. Протягом цього часу свідок її не бачила жодного разу. Тотожні свідчення надала під час розгляду справи й свідок [PERSON] , [INFO] , яка є мачухою позивача. Свідок показала, що [PERSON] змінила адресу проживання та разом із [PERSON] з часу розірвання шлюбу не мешкає. Судом також відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України витребувано докази з виконавчого комітету Бердянської міської ради, згідно з відповіддю на запит, вх.№ від 01.04.2021, в обліку судових рішень стосовно [PERSON] , відповідні рішення про визнання позивача обмежено дієздатним або недієздатним відсутні. При цьому, враховуючи положення ч.2 ст.78 ЦПК України, суд не приймає як недопустимий доказ на підтвердження зміни місця проживання відповідачки копію супровідного листа Запорізького апеляційного суду від 28.01.2020, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Так, ст. 317, 319, 321 ЦК України врегульовано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні цього права. Крім того, чинним законодавством встановлено загальні засади захисту права власності, а саме за змістом ст.13,41 Конституції України, ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Нормою ч.1 ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що з реєстраційного обліку за місцем проживання по [ADDRESS] відповідачка в позасудовому порядку не знята, що порушує права позивача на користування та розпорядження належним майном. У зв`язку із розірванням шлюбу між сторонами у справі [PERSON] з часу його розірвання не є членом сім`ї позивача, існування домовленостей щодо подальшого порядку користування житловим приміщенням наявними доказами не підтверджено, факт непроживання відповідачки за вказаною адресою з липня 2018 року знайшов своє підтвердження під час розгляду справи. З урахуванням наведеного, встановлених фактичних обставин справи, пояснень свідків, оскільки відсутня правова підстава для збереження подальшої реєстрації відповідачки за вказаною адресою, перешкоди позивачу у здійсненні його права власності підлягають усуненню, тому судом встановлено підстави для задоволення позову. При обранні способу захисту у здійсненні права власності позивачем, суд виходить зі змісту ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» N1382-IV від 11.12.2003, у відповідності до якої зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Тому визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є достатньою підставою для зняття її з реєстрації. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, із відповідачки слід стягнути судовий збір, сплачений [PERSON] у сумі 840,80 гривень за пред`явлення позову до суду.

Outcome: approved