Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог - Орган опіки та піклування Ужгородської РДА про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Мотивуючи свої позовні вимоги, вказує на те, що 26.01.2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайоного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 33. У шлюбі в них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалося. Відповідачка покинула родину, її місцезнаходження невідоме, справами дитини не цікавиться, участі у вихованні не приймає. Сумісне проживання між позивачем та відповідачем припинено, спільне господарство не ведуть. З кінця 2013 року позивач з донькою проживають у будинку в [ADDRESS] разом з батьками позивача. Позивач добросовісно виконує батьківські обов'язки, має можливість створити всі умови для нормального розвитку та забезпечення дитини. З посиланням на викладене просить суд шлюб між подружжям розірвати, неповнолітню [PERSON], [INFO], залишити на вихованні з батьком [PERSON] В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Зокрема пояснив суду, що сімейне життя між ним та відповідачкою не склалося. З жовтня 2013 року спільно не проживають, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. В жовтні 2013 року дружина покинула сім'ю, місце її перебування невідоме. В січні 2014 року відповідачка відвідала дитину і знову поїхала в невідомому напрямку. Внаслідок таких дій відповідачки, їх шлюб існує формально і подальше збереження шлюбу буде суперечити його інтересам . Оскільки відповідачка покинула сім'ю і не цікавиться інтересами дитини просив визначити місце проживання дитини з ним. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. В судовому засіданні представник третьої особи Орган опіки та піклування Ужгородської РДА підтримав позовні вимоги. Вказав на те, що на підставі звернення представника позивача, службою у справах дітей райдержадміністрації проведена перевірка, щодо визначення місця проживання дитини, в ходя якої встановлено, що відповідачка покинула сім'ю і місце знаходження її невідоме. Ними був зроблений висновок та вирішено за доцільне визначити місце проживання дитини разом із батьком. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи, а також заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. В матеріалах справи міститься оголошення з газети обласної ради і обласної державної адміністрації «Новини Закарпаття» випуск № 61-61 (4232-4233) від 07.06.2014 року, в якому зазначено, що [PERSON] викликається як відповідач у судове засідання по даній справі. Тому суд згідно ч.1 ст.224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника третьої особи, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень Як встановлено в судовому засіданні, сторони уклали шлюб 26.01.2006 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайоного управління юстиції у Закарпатській області, за актовим записом № 33, що стверджується свідоцтвом про одруження виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайоного управління юстиції у Закарпатській області, серії [NUMBER] від 18.02.2014 року, приєднаним до матеріалів справи/а.с.5/ У даному шлюбі у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження, копія якого приєднана до матеріалів справи /а.с. 6/. Як встановлено судом, неповнолітня донька проживає разом з батьком [PERSON], що підтверджується довідкою Холмківської сільської ради Ужгородського району № 567 від 17.02.2014 року /а.с.11/ [PERSON] навчається в середній загальноосвітній школі І-ІІІ ст. №15, що підтверджується довідкою №51 від 18.02.2014 року середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. №15/а.с.7/. Судом встановлено, [PERSON] працює менеджером із збуту паливно-мастильних матеріалів, добросовісно виконує батьківський обов'язок та характеризується з позитивної сторони, що підтверджується довідками №53 від 19.02.2014 року середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. №15/а.с.8/ та характеристикою від 14.02.2014 року від ТОВ «Росток»/а.с.9/. Згідно висновку органу опіки та піклування Ужгородської РДА №331/02-38 від 24.03.2014 року, орган опіки та піклування Ужгородської РДА вважає за доцільне визачити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Майновий спір між сторонами відсутній . Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що відповідач [PERSON] покинула родину та її місцезнаходження невідоме. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалася остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Обґрунтованими є і вимоги позивача про визначення місця проживання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] з батьком [PERSON] Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір?ю. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім?ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов?язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Судом встановлено, що позивач та його сім»я забезпечує дитині належні умови для навчання, виховання, несе матеріальні витрати на оздоровлення дитини, приділяє багато уваги дитині, бере активну участь в учбовому процесі. Крім того, позивач має достойну роботу, достойний та стабільний заробіток, має гарні можливості створювати гідні умови для дитини. Дані обставини підтверджуються документами про його місце роботи та доходи. Суд визнає при цьому, що матеріальні можливості для створення дитині умов для проживання, відпочинку та розвитку не є визначальним та не дає підстав вважати відповідачку матір»ю, яка неналежним чином відноситься до своїх обов'язків матері, але при вирішенні питання по суті виходить з забезпечення саме інтересів дитини. [PERSON] проживає з батьком, оскільки її мати покинула родину в жовтні 2013 року. Орган опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації своїм висновком від 24.03.2014 року вважає за доцільне визначити місце проживання доньки сторін з батьком. Ст.3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1). Враховуючи викладене, виходячи з рівності прав та обов'язків матері й батька відносно дитини, принципу 6 Декларації , положень Конвенції про права дитини та вимог положень ч. 2 ст. 160, ст. 161 Сімейного кодексу України (далі - СК України) та, ураховуючи те, що відповідачка покинула сім'ю, суд приходить до висновку, що місце проживання дитини [PERSON] [INFO] слід визначити разом з батьком [PERSON] Таким чином, враховуючи матеріальне становище сторін, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], а також про визначення місця проживання дитини разом з батьком [PERSON] підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved