Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Представник Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, що діє в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулась до суду із уточненим в ході судового розгляду 17 липня 2018 року позовом до [PERSON], за участю третьої особи Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську Донецької області» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками сімох дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Мати дітей, [PERSON], відповідно до вироку Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2017 року, засуджена до відбування покарання в місцях позбавлення волі. Батько дітей, [PERSON], був засуджений Слов'янським міськрайонний судом Донецької області за ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 71, 72 КК України до п'яти років шести місяців позбавлення волі та кримінальне провадження відносно нього направлено за апеляційною скаргою до Апеляційного суду Донецької області. Малолітні діти - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку дітей, які опинились в складних життєвих обставинах, з підстави проживання у сім'ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків по вихованню дітей, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечують належного харчування, медичного догляду, не створили належних умов утримання та виховання дітей. Представник позивача зазначає, що протягом тривалого часу умови проживання сім'ї незадовільні, низький рівень життя. У будинку брудно, не миється підлога, продуктів харчування недостатньо для повноцінного росту та розвитку дітей. Умови для виховання дітей не створені, відсутня постільна білизна, як самі діти, так і їх одяг брудні. Діти не мають елементарних гігієнічних навичок. Родина потребує постійного контролю. Батько, [PERSON], офіційно не працює, з його слів, має тимчасові заробітки. Стосунки у родині напружені, діти не отримують належного догляду та уваги з боку батька. Малолітні діти - [PERSON], [PERSON], [PERSON] протягом чотирьох років неодноразово потрапляли до комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську Донецької області», а саме: з 04 березня 2014 року по 20 березня 2014 року, з 02 жовтня 2015 року по 26 листопада 2015 року, з 29 вересня 2016 року по 05 липня 2017 року, з 24 березня 2018 року по теперішній час. [PERSON] та [PERSON] перебувають в КЛПЗ «Міська дитяча лікарня». [PERSON], яку було покинуто при народженні, перебуває на повному державному забезпеченні в КУ ОЗ «Краматорський дитячий будинок дитини «Антошка». На теперішній час діти дошкільні заклади не відвідують, до школи діти не підготовлені, відсутні навички самообслуговування. В будинку, де мешкали діти, антисанітарія, на підтвердження цьому факту складено акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї. 18 січня 2017 року, з метою захисту прав дітей, представник органу опіки та піклування Слов'янської міської ради звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно дітей. Відповідно до рішення Слов'янського міськрайонного суду від 03 травня 2017 року органу опіки та піклування було відмовлено в задоволенні позовних вимог на підставі того, що батьки зобов'язалися змінити своє ставлення до дітей, покращити умови проживання, бажали займатися їх вихованням та розвитком. 12 травня 2017 року представник органу опіки та піклування Слов'янської міської ради звернувся до Апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою на вищевказане рішення. Відповідно до ухвали Апеляційного суду Донецької області від 21 червня 2017 року рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 03 травня 2017 року залишено без змін. Представник позивача звертає увагу, що після повернення дітей до родини батьків, спеціалісти служби у справах дітей постійно відвідували родину, надавали гуманітарну допомогу (дитяче харчування, продукти харчування, дрова, памперси), але [PERSON] неодноразово не надавав можливості обстежити умови проживання дітей, поводився агресивно. Більш того зазначила, що перебування малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в родині батька [PERSON] загрожує життю та здоров'ю дітей. На підставі вищевикладеного просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/2 з усіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Щука О.В. у судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовою кореспонденцією в матеріалах справи, до судового засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у свою відсутність до суду не надав (а.с.206). Представник відповідача [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовою кореспонденцією в матеріалах справи, до судового засідання не з'явився та причини своєї неявки суду не повідомив (а.с.204). Представник Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську Донецької області» Козаченко Г.Б. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та пояснила, що на теперішній час в Центрі перебувають четверо дітей. За 2018 рік [PERSON] відвідав дітей п'ять разів та під час відвідування батько приносив дітям фрукти та цукерки. Вказала, що під час перебування дітей в закладі їхній стан суттєво покращився, вони регулярно оздоровлюються в дитячих таборах, постійно відвідують школу, привчаються до культурно-гігієнічних навичок та навичок самообслуговування. З огляду на що вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав та стягнути аліменти на утримання дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, але в судове засідання не з'явився без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив на позов та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, заслухавши представника позивача та представника третьої особи, дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 01 жовтня 2010 року, серії [NUMBER] від 01 жовтня 2010 року, серії [NUMBER] від 11 травня 2012 року, серії [NUMBER] від 23 січня 2014 року, серії [NUMBER] від 14 травня 2015 року, серії [NUMBER] від 06 липня 2016 року, серії [NUMBER] від 03 травня 2018 року - [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.8-13,53). Згідно листа Слов'янського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 30 серпня 2016 року, 29 серпня 2016 року спеціалістом Центру спільно з мобільною бригадою психосоціальної допомоги було відвідано родину [PERSON] та [PERSON]. Під час візиту вдома знаходився батько дітей, мати з новонародженою дитиною (якій три місяці) пішла до дитячої лікарні. Решта дітей гуляли на подвір'ї босі та брудні. Мобільною бригадою психосоціальної допомоги було надано пакет з засобами особистої гігієни. Окрім цього, при сприянні ГО «Перемога» в серпні родині було надано гуманітарну допомогу у вигляді продуктового набору та одягу. Також родину було проінформовано про послуги Центру та запропоновано соціальний супровід, від якого вона відмовилась (а.с.174). Як вбачається з листа Слов'янського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 25 січня 2017 року, родині [PERSON] та [PERSON] було надано соціально-психологічні послуги, проведено бесіду щодо підвищення виховного потенціалу в родині, попереджено щодо недопущення насилля в сім'ї. Спеціалістом Центру було запропоновано соціальний супровід, від якого родина в письмовому вигляді 29 серпня 2016 року відмовилась, але сім'я все одно знаходилась на соціальному обслуговуванні. В жовтні 2016 року від ГО «Перемога» родина отримала дрова та продуктовий пакет. Від бригади соціально-психологічної допомоги отримала засоби особистої гігієни (а.с.175). Відповідно до листа Управління соціального захисту населення Слов'янської міської ради від 31 січня 2017 року вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні та отримує допомогу при народженні на 2-х дітей з 01 лютого 2014 року по 31 січня 2020 року. Розмір допомог з 01 серпня 2015 року складає 2 436,67 гривень щомісячно. [PERSON] на обліку в Управлінні не перебуває та ніяких соціальних виплат не отримує (а.с.167). Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22 березня 2017 року [PERSON] було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] (а.с.163). Як слідує з листа Управління соціального захисту населення Слов'янської міської ради від 04 квітня 2017 року, [PERSON] перебувала на обліку в Управлінні та отримувала допомогу при народженні дитини по 28 лютого 2017 року на дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.166). Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 03 травня 2017 року за позовом Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей, позивачу було відмовлено в задоволенні позову та попереджено [PERSON] та [PERSON] про позбавлення їх батьківських прав у випадку ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Окрім того, на Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради покладено контроль за виконанням [PERSON] та [PERSON] батьківських обов'язків по вихованню дітей (а.с.19-22). Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21 червня 2017 року рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 03 травня 2017 року було залишено без змін (а.с.24-28). Відповідно до актів № 1 про невідвідування шкільних занять учнем (ученицею) Слов'янської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 7 Слов'янської міської ради Донецької області від 29 вересня 2017 року, учні першого класу [PERSON], [PERSON] та учень другого класу [PERSON] з 18 вересня 2017 року по 29 вересня 2017 року шкільні заняття не відвідують. Зі слів батьків діти хворіють, але на підтвердження цього медичних довідок до учбового закладу батьками надано не було (а.с.36-38). Як вбачається з Акту № 2 про відвідування сім'ї [PERSON] та [PERSON] від 04 жовтня 2017 року, складеного комісією у складі заступника директора [PERSON], класоводу першого класу [PERSON], представника батьківського комітету [PERSON], під час відвідування родини [PERSON] та [PERSON] батьки комісію до двору не впустили. Родина виглядала з вікон, діти посміхалися та махали, проте батьки з будинку не вийшли та на телефонні дзвінки не відповідали (а.с.169). З фототаблиці надання благодійної допомоги родині [PERSON] та [PERSON] від 09 листопада 2017 року вбачається, що представниками Служби у справах дітей Слов'янської міської ради було надано благодійну допомогу у вигляді гуманітарних пакетів з продуктовими наборами (а.с.179-180). Вироком Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2017 року [PERSON] було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді трьох років одного місяця позбавлення волі (а.с.17-18). Згідно листа Слов'янської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 7 від 21 березня 2018 року, в Слов'янській загальноосвітній школі І-ІІ ступенів № 7 навчаються [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які на теперішній час мешкають лише з батьком, [PERSON]. Батько нехтує обов'язками щодо виховання своїх дітей, а саме: діти приходять до школи голодні, брудні, зі стійким запахом сечі. До закладу звертаються батьки інших учнів зі скаргами. Батько не догледів за своїм малолітнім сином 2011 року народження, який внаслідок недогляду спричинив собі ушкодження - опік тильної поверхні стопи лівої ноги. З батьком неодноразово було проведено профілактичні бесіди щодо виконання батьківських обов'язків, а саме створення задовільних умов проживання, забезпечення необхідного харчування дітей, дотримання санітарно-гігієнічних норм, спілкування з дітьми в обсязі, необхідному для дотримання правил поведінки в колективі, проте на зауваження він не реагує (а.с.35). Згідно відповіді Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 березня 2018 року, 20 березня 2018 року кримінальне провадження № 1-кп/243/334/2018 відносно [PERSON], засудженого за ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 71, 72 КК України до п'яти років шести місяців позбавлення волі було надіслано за апеляційною скаргою до Апеляційного суду Донецької області для подальшого розгляду (а.с.16). Як вбачається з довідки КЛПЗ «Міська дитяча лікарня» від 30 березня 2018 року, 24 березня 2018 року до лікарні поступили діти - [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Діти поступили з приводу незадовільних умов за місцем проживання. Були доставлені машиною «швидкої допомоги» після повідомлення дільничного лікаря до поліції. Діти погано доглянуті та брудні. Родина перебуває у скрутному стані, матір знаходиться під слідством, батько часто залишає дітей вдома самих (а.с.39). Відповідно до психолого-педагогічної характеристики дітей КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську Донецької області» малолітні [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], були доставлені до закладу 24 березня 2018 року, [PERSON] була доставлена 18 квітня 2018 року. Діти неодноразово були поміщені до вказаного закладу, швидко адаптувалися до умов перебування у закладі. Діти неадекватно реагують на різкі рухи поряд із собою, прихиляються, мов би ухиляються від удару. Діти потрапили до центру з низьким рівнем уявлення про гігієну, не мали навичок самообслуговування. Зазначена поведінка свідчить про пережиті психотравмуючі події, свідками яких вони були (а.с.41). Згідно листа Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 03 квітня 2018 року, у провадженні СВ Слов'янського ВП ГУНП в Донецькій області перебувають матеріали досудового розслідування відносно відповідача [PERSON], згідно яких за адресою [ADDRESS] було виявлено [PERSON], за якою батько належним чином не доглядає, умови мешкання незадовільні. Дитину було доставлено до дитячої міської лікарні м. Слов'янська з діагнозом - перитональне гепатичне ураження мозку (а.с.40). Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради від 25 квітня 2018 року вбачається, що було прийнято рішення щодо доцільності позбавлення батьківський прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], оскільки батько своїх обов'язків не виконує, нормальних умов життя дітям не забезпечує, належної уваги не приділяє, не забезпечує належного харчування, медичного догляду, офіційно не працює (а.с.6-7). Викладене також підтверджується численними актами обстеження умов проживання Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, згідно яких представниками органу опіки та піклування протягом періоду з 2017 року по 2018 рік неодноразово попереджалися батьки щодо обов'язків по вихованню дітей, проводилися профілактичні бесіди, надавалися рекомендації щодо поліпшення побутових умов проживання (а.с.29-34). З рішення виконавчого комітету Слов'янської міської ради № 280 від 02 травня 2018 року «Про державну реєстрацію народження покинутої дитини» вбачається, що 16 жовтня 2017 року в КЛПЗ «Пологовий будинок» м. Слов'янська [PERSON] народила дитину жіночої статі, [PERSON]. Батько дитини, [PERSON] покинув доньку в КЛПЗ «Міська дитяча лікарня м. Слов'янська», про що 06 квітня 2018 року було складено акт № 49/3 закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку (а.с.55-58). Відповідно до рішення виконавчого комітету Слов'янської міської ради № 307/1 від 16 травня 2018 року «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, [PERSON]» виконком прийшов до висновку про надання [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.59). Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 12 липня 2018 року вирок Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2018 року щодо [PERSON] за ч. 1 ст. 162 КК України було скасовано та призначено новий розгляд справи (а.с.110-111). Згідно довідки про склад сім'ї Слов'янської міської ради Донецької області від 06 вересня 2018 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.164). Відповідно до листа Слов'янського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 23 жовтня 2018 року, у 2018 році родина [PERSON] за соціальними послугами не зверталась. Щоквартально в ході спільного зі службою у справах дітей та ГО «Перемога» профілактичного рейду, батькам надавались гуманітарні пакети з продуктовими наборами. У 2017 році родина [PERSON] перебувала на соціальному обслуговуванні, родині було надано послугу представництво інтересів перед відділом освіти щодо влаштування дітей на дошкільне навчання. Також у вересні 2017 року родині надана послуга консультування, за результатами якої надано рекомендації щодо обов'язкового обстеження у дільничного педіатра для влаштування до ДНЗ та надана гуманітарна допомога від церковної організації «Преображеніє Господнє». Попередньо у 2016 році родина письмово відмовилась від будь-яких послуг та соціального супроводу. Але в спільних зі службою у справах дітей рейдах при сприянні ГО «Перемога» та БФ «Відкрите серце» родині щоквартально надавались продуктові пакети. У 2016 році та 2017 роках при народжені дітей [PERSON] в пологовому будинку породіллі та новонародженим дітям була надана, за зверненням батька [PERSON], гуманітарна допомога від ГО «Перемога» та БФ «Відкрите серце» у вигляді речей б/в для новонароджених, гігієнічні набори, дитяче харчування. У 2017 році діти періодично перебували в державних закладах через перебування батьків під слідством, тому послуги діти отримували в КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації для дітей» Слов'янської міської ради та КЗ «Міська дитяча лікарня» (а.с.176). Як вбачається з листа Слов'янської міської ради Донецької області від 29 жовтня 2018 року, малолітня [PERSON], яка була покинута батьками при народженні, до теперішнього часу перебуває на повному державному забезпеченні в КУ ОЗ «Краматорський дитячий будинок дитини «Антошка». Жодного разу батько дитини не відвідав доньку в державному закладі, не поцікавився станом її здоров'я, не надав матеріальної допомоги (а.с.162). Відповідно до листа Управління соціального захисту населення Слов'янської міської ради від 29 жовтня 2018 року, [PERSON] та [PERSON], які мешкають за адресою: [ADDRESS] на обліку в Управлінні не перебувають та жодних видів допомог не одержують (а.с.165). З листа Служби у справах дітей Слов'янської міської ради слідує, що у зв'язку з початком осінньо-зимового періоду, погіршенням погодних умов, зниженням температури повітря, а також з метою попередження переохолодження дітей, які проживають у сім'ях, які опинилися у складних життєвих обставинах, до Житомирської філії МБФ «Відкрите серце» звертався представник Служби з проханням надати допомогу для опалення родині [PERSON] (а.с.173). З листа Комунальної установи охорони здоров'я «Краматорський будинок дитини «Антошка» від 05 листопада 2018 року вбачається, що з 30 травня 2018 року в КУОЗ «Краматорський будинок дитини «Антошка» на повному державному забезпеченні виховується [PERSON], [INFO]. За час перебування [PERSON] в будинку дитини, згідно журналу обліку відвідувань, батько [PERSON] доньку не відвідував, життям та здоров'ям не цікавився, не телефонував, листів не надсилав, не виявляв батьківської уваги та турботи, матеріальної допомоги не надавав, ніяких заходів для повернення дитини до родини не здійснював (а.с.177). Згідно відповіді Слов'янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 23 листопада 2018 року, [PERSON] за період з 2016 року по 2018 рік було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст.ст. 51 ч. 1, 126 ч. 2, 127 ч. 1, 175-1 ч. 1, 176, 178, 184 ч. 1 КУпАП, в тому числі за невиконання батьківських обов'язків (а.с.185-186). Відповідно до листа Управління соціального захисту населення Слов'янської міської ради від 14 січня 2019 року, [PERSON] перебувала на обліку в Управлінні як одержувач державних соціальних допомог з 13 листопада 2009 року по 28 лютого 2017 року. На підставі акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї № 11-05/355 від 09 липня 2012 року (нецільове використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини), згідно рішення від 20 липня 2012 року [PERSON] припинено виплату допомоги при народженні дитини з 01 серпня 2012 року на дітей [PERSON] та [PERSON]. Окрім цього, на підставі листа Служби у справах дітей Слов'янської міської ради від 13 лютого 2017 року № 29/01-285, згідно якого [PERSON], відповідно до рішення служби у справах дітей від 06 лютого 2017 року № 29/01-236 тимчасово влаштована до родини бабусі [PERSON], інші діти перебувають в комунальному закладі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську Донецької області», [PERSON] припинено виплату допомоги при народженні дитини з 01 березня 2017 року на дітей [PERSON] та [PERSON]. Згідно листа Управління соціального захисту населення Краматорської міської ради від 12 квітня 2017 року [PERSON] знаходиться в Краматорському будинку дитини «Антошка» з 27 березня 2017 року на повному державному утриманні згідно розпорядження голови Краматорської міської ради від 01 лютого 2017 року № 45/1 (а.с.182-183). Згідно довідки КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську Донецької області» від 04 лютого 2019 року, з 24 березня 2018 року по теперішній час в Центрі перебувають малолітні діти - [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] та [PERSON]. З 18 квітня 2018 року по теперішній час в Центрі перебуває малолітня [PERSON]. За час знаходження дітей у центрі, батько дітей [PERSON] протягом 2018 року відвідував дітей у закладі: 21 травня 2018 року, 08 серпня 2018 року, 14 вересня 2018 року, 22 жовтня 2018 року, 07 листопада 2018 року. Протягом 2019 року батько відвідував дітей тричі, а саме 05, 07 та 30 січня 2019 року (а.с.200). Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України від 2002 року сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (пункти 2 і 3 статті 5 Сімейного кодексу України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Женевською декларацією прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року закріплено загальні принципи захисту прав та свобод дітей, зокрема, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов'язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім'ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім'ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Загальні засади забезпечення прав дитини на її належне батьківське виховання передбачені положеннями Сімейного кодексу України. Так, згідно ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Отже, захист прав та інтересів дитини є першочерговим для держави, від імені якої на їх захист можуть виступати державні органи. У відповідності до ч. 1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відносно своїх дітей батьки мають як права так і обов'язки стосовно їх виховання. Так, відповідно до приписів ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам, обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 164 СК України батьки можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до нього батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Як вбачається зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 1 ст. 18 вищевказаної Конвенції батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно до п. 16 вищезазначеної Постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Судом встановлено, що мати дітей [PERSON] перебуває у місцях позбавлення волі, тобто вона позбавлена спілкування із дітьми та не має можливості в повній мірі надати дітям материнське піклування, любов та виховання. Проте, суд не вбачає як підставу для позбавлення відповідача батьківських прав відомості щодо притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст.ст. 162 ч. 1, ст.ст. 71, 72 ч. 1 КК України, на підставі того, що вирок Слов'янського міськрайонного суду Донецької області стосовно [PERSON] скасовано та справу направлено на новий розгляд, коли у відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав лише за вчинення умисного злочину проти дитини. Однак, [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 184 КУпАП, а саме за невиконання батьківських обов'язків, що свідчить про неналежне виконання ним своїх обов'язків по вихованню дітей. Положенням п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року за № 3 визначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Як вбачається з рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 03 травня 2017 року батькам раніше надавалася можливість змінити своє ставлення до виховання дітей, проте як слідує з численних довідок та актів, складених при перевірці побутових умов проживання родини, батьки за місцем свого мешкання часто відсутні, залишаючи малолітніх дітей вдома самих, діти нерегулярно відвідують навчальні заклади, пропускають заняття. Батько, з огляду на те, що наразі він виховує дітей самостійно без участі матері , яка засуджена за кримінальне правопорушення, не в змозі самостійно забезпечити дітей достатнім рівнем життя, якого вони потребують, не займається їх вихованням та не піклується про них. Родина характеризується з посередньої сторони. Натомість, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року у справі №212/5551/14-ц викладена позиція, яка полягає в тому, що дії батьків щодо заперечення проти позбавлення їх батьківських прав або оскарження судових рішень щодо позбавлення батьківських прав можуть розцінюватися як прагнення батьків приймати участь у вихованні дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначив, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Проте, жодного доказу щодо прагнення відповідача займатися вихованням дітей, забезпечувати їх, доглядати, приділяти їм увагу та піклуватися про них [PERSON] не надав. З часу ухвалення судового рішення від 03 травня 2017 року та попередження батька про належне виконання своїх батьківських обов'язків відповідач не надав до суду ані довідки з місця працевлаштування, що б стверджувало про достатнє матеріальне забезпечення родини, не повідомив про свій щомісячний заробіток для забезпечення дітей всім необхідним для життя, не надав характеристики з місця мешкання щодо своєї особи як батька та умов мешкання, які створені для дітей, не надав жодного звернення до органу опіки та піклування чи служби у справах дітей щодо встановлення порядку участі у вихованні дітей, які перебувають у КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську Донецької області» та дитячому будинку. Отже, доказів які б спростовували такі доводи позивача відповідач до суду не надав. В той же час, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд звертає увагу на те, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень ЄСПЛ «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10 травня 2001 року та «A. проти Сполученого Королівства» від 23 вересня 1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Рішенням у справі «Кірнс проти Франції» від 10 січня 2008 року ЄСПЛ наголосив про те, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Крім того, як зазначив Суд у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» та «Гнахоре проти Франції» інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв'язки дитини з її сім'єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім'я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв'язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім'ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров'ю та розвитку дитини. Ухвалою від 01 листопада 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності та беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними доказами той факт, що відповідач протягом тривалого періоду часу свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своїх дітей, не займається їх вихованням, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не утримує належно в матеріальному плані, не в повній мірі цікавиться їх станом здоров'я, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не проявляє до дітей батьківської турботи та уваги, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не опікується духовним розвитком та підготовкою до самостійного життя, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не забезпечує необхідного і належного харчування та медичного догляду. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину (ч. 3 ст. 166 СК України). Відповідно до ст. 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 2. ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, в порядку ч. 2 ст. 193 СК України, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, оскільки позов судом задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь Держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 704 гривень 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved