Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно доньки - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилається на те, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 21.12.2012 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Ще до розірвання шлюбу подружні стосунки між позивачем та відповідачем фактично припинились в 2008 році, і позивачка з донькою переїхала жити до Попаснянського району Луганської області м. Гірське. Відповідач проживає окремо від них і не приймає участі у вихованні дитини. З метою захисту прав доньки позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Також відповідач жодним чином в інший спосіб не допомагає та не приймає участі у вихованні доньки, не цікавиться її життям, здоров`ям, матеріально не підтримує, та і в загалі не спілкується з нею. Позивачка з 15.07.2016 року перебуває у шлюбі з [PERSON] , який замінив її доньці біологічного батька, вони добре порозумілися між собою і він має намір удочерити її. Ухвалою від 14.09.2020 у цивільній справі відкрито загальне позовне провадження Роз`яснено відповідачеві його право подати відзив на позов протягом 15 днів з дня отримання ухвали. Копії зазначеної ухвали були направлені сторонам, а відповідачеві разом із копією позову та додатки. У встановлений судом строк відповідач [PERSON] відзив на позов не подав, жодних пояснень, заяв чи клопотань від нього суду не надходило. Ухвалою суду від 27.01.2021 закрито підготовче засідання у справі та призначено до судового розгляду справи по суті на 03.03.2021, про що сторони повідомлено належним чином. Позивач і представник позивача в судове засідання не з`явились. Позивач та представник позивача надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. В судове засідання відповідач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на веб-сайті «Судова влада» суду про виклик до суду у даній справі (а.с. 31, 32, 42, 45, 53, 62). Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином та завчасно. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Враховуючи те, що судом були використані передбачені чинним законодавством способи для повідомлення відповідача про розгляд справи, та приймаючи до уваги той факт, що наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд зі згоди позивача у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в постанові за № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зокрема п.п. 15, 16, роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Дослідженими судом письмовими доказами встановлено наступне. Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відповідач [PERSON] , являється батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.11). З копії довідки від 27.09.2018 №923-14241 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, вбачається що [PERSON] , [INFO] , як ВПО фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). З копії довідки від 15.02.2017 №923-14242 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, вбачається що [PERSON] , [INFO] , як ВПО фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.07.2016 року, що [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , 15.07.2016 року зареєстрували шлюб, складено запис за №182, дружині присвоєне прізвище - [PERSON] (а.с. 15). З копії заочного рішення Лисичанського міського суду від 21.12.2012 р., що шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано (а.с.18). З акту від 21.07.2020 р., виданого депутатом Гірської міської ради Косенко Н.Ф., що [PERSON] з донькою [PERSON] , чоловіком [PERSON] і донькою [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). З довідки директора ОНЗ Кацинської О.В. від 15.07.2020 №153, наданої [PERSON] , в тому, що [PERSON] батьківські збори не відвідує та навчанням доньки, [PERSON] , учениці 9-А класу Опорного навчального закладу «Гірська багатопрофільна гімназія Попаснянської районної ради Луганської області» не цікавиться (а.с.20). З Висновку №18 органу опіки та піклування Попаснянської районної військово-цивільної адміністрації Луганської області від 11.11.2020 р. №01-36-2298, вбачається що [PERSON] , [INFO] , перебувала у шлюбі з [PERSON] , [INFO] , від якого вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя між ними не склалося та в 2008 році вони фактично припинили шлюбні відносини і [PERSON] переїхала жити до м. Гірське, Попаснянського району Луганської області. В 2012 році шлюб було розірвано рішенням Лисичанського міського суду. Батько [PERSON] проживає окремо і не приймає ніякої участі у вихованні дитини. Згідно довідки ОНЗ «Гірської багатопрофільної гімназії» [PERSON] батьківські збори не відвідує та навчанням своєї доньки [PERSON] не цікавиться. [PERSON] фактично не виконує та ухиляється від своїх батьківських обов`язків, які передбачені законом та моральними засадами суспільства. Він самоусунувся від будь-якого спілкування з дитиною, не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Орган опіки та піклування Попаснянської районної військово-цивільної адміністрації Луганської області прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 50). З копії виконавчого листа Попаснянського районного суду Луганської області від 27.10.2020 р., вбачається, що суд вирішив з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , стягнути аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.08.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Звертаючись до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, представник позивача посилається на те, що відповідач покладених на нього батьківських обов`язків виховувати та утримувати свою доньку не виконує протягом тривалого часу, не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року. № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків як позбавлення батьківських прав. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Як передбачено ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 164 СК України чітко встановлює перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав. Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях зазначав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Як випливає з Рішення Європейського суду з прав людини справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав. Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. За роз`ясненнями п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р., позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. За змістом п. 16 вищевказаної Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В судове засідання відповідач не надав жодного доказу або ж свої заперечення щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав та відсутності його вини у невиконанні своїх обов`язків по вихованню дитини, тому суд враховує лише ті докази, які містяться в матеріалах справи та вважає, що представником позивача повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків. Неявка відповідача в судові засідання також свідчить про його байдужість до долі доньки. З огляду на наведене, у судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками стосовно своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує її необхідним вихованням, навчанням, доглядом, що в сукупності суд розцінює як ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину та займатись її вихованням. Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що при зміні своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, згідно із ст. 169 СК України, має право звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved