Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними Державних актів на право власності на земельні ділянки, оскільки земельні ділянки відповідачів накладаються на земельну ділянку позивача. Окрім того, частина господарських будівель, що належать позивачеві, перебуває на території земельних ділянок відповідачів. Це свідчить про те, що приймаючи рішення про передачу у приватну власність земельних ділянок відповідачам сільська рада не врахувала межі земельної ділянки позивача. Зважаючи на наведене представник позивача просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсними Державні акти на право власності на землю (редакція позовної заяви від 26.06.2017 р.). 26.06.2017 р. було заявлене клопотання про витребування доказів. Рівненським районним судом Рівненської області в особі судді Гладишевої Х.В. 21.07.2017 р. була постановлена ухвала про залишення позовної заяви без руху та наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. Рівненським районним судом Рівненської області в особі судді Гладишевої Х.В. 25.09.2017 р. була постановлена ухвала про повернення позовної заяви. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 07.11.2017 р. ухвала Рівненського районного суду Рівненської області від 25.09.2017 р. була скасована. 22.11.2017 р. справа була прийнята до провадження суддею Красовським О.О. 09.02.2018 р. був поданий відзив на позов. Зазначається про те, що позивач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідачка [PERSON] порушила його права. А тому у задоволенні позову просить відмовити. 28.02.2018 р. представник позивача подав позовну заяву у новій редакції, згідно якої просить суд визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, що був виданий відповідачці [PERSON] , оскільки земельна ділянка відповідачки накладається на земельну ділянку позивача. 28.02.2018 р. представник позивача подав клопотання про витребування доказів. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 03.03.2018 р. клопотання про витребування доказів було задоволене. 21.03.2018 р. суду були надіслані витребовувані документи. 29.05.2018 р. представник позивача подав клопотання про витребування доказів. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 29.05.2018 р. клопотання про витребування доказів було задоволене. 07.06.2018 р. суду були надіслані витребовувані документи. Представником відповідачки був поданий уточнений відзив, акцентується увага на тому, що представник позивача не надав суду кадастрове знімання, де були б чітко видно межі земельної ділянки позивача. Через недоведеність порушеного права позивача просить суд відмовити у задоволенні позову. 12.02.2018 р. представником відповідачки була подана заява про застосування строків позовної давності. Зазначається, що строк позовної давності минув у 2009 році, а позивач звернувся до суду у 2017 році. За наведеного просить відмовити у задоволенні позову. 23.06.2018 р. представник позивача подав клопотання про витребування доказів. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 10.07.2018 р. клопотання про витребування доказів було задоволене. 10.07.2018 р., 12.07.2018 р., 03.08.2018 р. суду були надіслані витребовувані документи. 26.09.2018 р. до суду надійшла позовна заява (датована 25.09.2018 р.) у новій редакції. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що [PERSON] здійснила поділ земельної ділянки площею 0,2010 га на дві земельні ділянки: ділянка № [NUMBER] площею 0,1506 га, кадастровий номер 56\~246\~859 00:02:005:1451; ділянка № [NUMBER] площею 0,0504 га, кадастровий номер 56\~246\~859 00:02:005:1450. Державним реєстратором Панасюк Валерією Олексіївною (Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Рівненської області) 05 грудня 2016 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу) за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0504 га, кадастровий номер 56\~246\~859 00:02:005:1450, яка розташована за адресою: с. Колоденка Рівненського району Рівненської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1106398656246, номер запису про право власності: 17828447, індексний номер 32734131. Державним реєстратором Панасюк Валерією Олексіївною (Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Рівненської області) 07 грудня 2016 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1506 га, кадастровий номер 56\~246\~859 00:02:005:1451, яка розташована за адресою: с. Колоденка Рівненського району Рівненської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1108794556246, номер запису про право власності: 17870344, індексний номер 32774237. 21 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,0504 га, кадастровий номер 56\~246\~859 00:02:005:1450. Оскільки земельна ділянка, яка належить на праві власності відповідачу, накладається на земельну ділянку яка перебуває в користуванні позивачів, а саме вбачається, що частина господарських будівель які належать позивачу, знаходяться на земельних ділянках які належать відповідачу, то існують передбачені законом підстави для задоволення позову. Зважаючи на наведене представник позивача просить суд ухвалити рішення, яким: 1.Визнати незаконним рішення Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 16 грудня 2005 року за № 400 в частині, що стосується передачі безоплатно у приватну власність земельну ділянку розташовано в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області громадянці [PERSON] загальною площею 0,814 га в тому числі: для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0,614 га; для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель площею 0,20 га. 2.Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 602654, кадастровий номер ділянки 5624685900:02:005:1451, виданий [PERSON] на підставі рішення Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 16 грудня 2005 року за № 400. 3.Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Панасюк Валерії Олексіївни, Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Рівненської області від 05 грудня 2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0504 га, кадастровий номер 56\~246\~859 00:02:005:1450, яка розташована за адресою: с. Колоденка Рівненського району Рівненської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1106398656246, номер запису про право власності: 17828447, індексний номер 32734131. 4.Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Панасюк Валерії Олексіївни, Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Рівненської області від 07 грудня 2016 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1506 га, кадастровий номер 56\~246\~859 00:02:005:1451, яка розташована за адресою: с. Колоденка Рівненського району Рівненської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1108794556246, номер запису про право власності: 17870344, індексний номер 32774237. 5.Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,0504 га, кадастровий номер 56\~246\~859 00:02:005:1450, укладений 21 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Самсонюком Ф.П. та зареєстровано в реєстрі за № 1315. Розгляд справи відбувся згідно позовної заяви у редакції від 25.09.2018 року. 22.10.2018 р. від державного реєстратора Управління надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Панасюк Валерії Олексіївни надійшов відзив, згідно якого вона просить суд відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що державний реєстратор діяла відповідно до вимог законодавства, порушень не допускала. 24.10.2018 р. від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 24.10.2018 р. було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову. 23.10.2018 р. представником відповідачки [PERSON] була подана заява про застосування строків позовної давності. Зазначається, що Державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий у 2005 році, а тому позивач з цього часу міг дізнатися про порушення свого права. До суду він мав би звернутися у 2008 році, а зробив це у 2017 році, після спливу строків позовної давності. Тому просить відмовити у задоволенні позову. 23.10.2018 р. представником відповідачки [PERSON] був поданий відзив. Зазначається, що позивач не довів наявність порушеного права, а тому у задоволенні позову просить відмовити. 15.11.2018 р. представник позивача подав клопотання про витребування доказів. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 20.11.2018 р. клопотання про витребування доказів було задоволене. 05.03.2019 р. представник позивача подав клопотання про призначення експертизи. 05.03.2019 р. представник відповідачки заявив клопотання про витребування доказів. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 05.03.2019 р. клопотання про витребування доказів було задоволене. 03.04.2019 р. до суду надійшли витребовувані документи. 21.06.2019 р. згідно заяви представника відповідачки до справи був залучений [PERSON] - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 17.10.2019 року у справі була призначена експертиза. Провадження у справі було зупинено. 15.02.2021 р. суд отримав висновок експерта. 20.04.2021 р. надійшло клопотання від представника позивача про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог до державного реєстратора Управління надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Панасюк Валерії Олексіївни. Провадження у справі було відновлено 22.03.2021 р. 26.04.2021 р. від представника позивача надійшло клопотання про поновлення строків звернення до суду. Зазначається, що позивач не погоджував межі земельної ділянки відповідачки [PERSON] , а про своє порушене право дізнався у 2016 році. Тому він не пропустив строки звернення до суду. 13.05.2021 р. представник відповідачки [PERSON] подав заяву, згідно якої просить клопотання представника позивача про поновлення строків звернення до суду залишити без розгляду, оскільки воно подане з порушенням процесуальних строків. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Пояснив суду, що згідно рішення Рівненського районного суду Рівненської області по цивільній справі № 570/2314/15-ц від 15 жовтня 2015 року визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . Позивач зареєстрував право власності на майно, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 52181132. Згідно рішення Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 16 грудня 2005 року за № 400 прийнято рішення передати безоплатно у приватну власність земельну ділянку, розташовану в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області громадянці [PERSON] загальною площею 0,814 га в тому числі: для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0,614 га; для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель площею 0,20 га. Для визначення земельної ділянки, яка може бути отримана у приватну власність позивачем та яка необхідна для обслуговування житлового будинку та господарських споруд було здійснено кадастрове знімання, згідно якого вбачається, що відбулося накладання земельної ділянки, яка належить [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] здійснила поділ даної земельної ділянки площею 0,2010 га на дві земельні ділянки: 0,1506 га та 0,0504 га. Державним реєстратором Панасюк Валерією Олексіївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0504 га, та 0,1506 га. 21 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,0504 га, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Самсонюком Ф.П. та зареєстровано в реєстрі за № 1315. Представник позивача вважає, що Державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] , договір дарування земельної ділянки та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) слід визнати недійсними з наступних підстав. Відповідно до статті 22 ЗК України 1990 року право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів та виникає з моменту державної реєстрації цього права. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Як роз`яснив\~пленум Верховного\~Суду України\~в абзаці\~другому пункту\~2\~постанови від\~16\~квітня 2004\~року №\~7\~«Про практику\~застосування судами\~земельного законодавства\~при розгляді\~цивільних справ»,\~виходячи з\~положень статей\~8,\~124\~Конституції,\~статей 26,\~30,\~8790,\~97,\~100,\~102,\~118,\~123,\~128,\~143146,\~149,\~151,\~153158,\~161,\~210,\~212\~ЗК України,\~глав 27,\~33,\~34\~ЦК України,\~статті 15\~ЦПК України,\~статті 12\~Господарського процесуального\~кодексу України\~судам підсудні\~справи за\~заявами,\~зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Визнання недійсними Державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Частиною 1 ст.\~155\~ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Оскільки земельна ділянка, яка належить на праві власності відповідачу, накладається на земельну ділянку, яка перебуває в користуванні позивачів, а саме вбачається, що частина господарських будівель які належать позивачу знаходяться на земельних ділянках, які належать відповідачу, то існують передбачені законом підстави для задоволення позову. Відповідачка [PERSON] позов не визнала. Пояснила суду, що своїми діями не порушувала права відповідача. Тому просить суд відмовити у задоволенні позову. Представник відповідачки [PERSON] позов не визнав та пояснив суду, що нерухоме майно позивач отримав в спадок після смерті його батьків. Будівництво будинку та господарських споруд, що належали спадкодавцям, були здійснені на земельній ділянці, яка не виділена в натурі. Відсутність межі між земельними ділянками призвела до домовленості між батьками позивача [PERSON] та [PERSON] , а також в подальшому і з їхнім сином [PERSON] про те, що частина земельної ділянки, на якій розташована частина сараю, переходить у користування [PERSON] як суміжній землекористувачці. Згідно копії Державного акта на право власності на земельну ділянку від 23 лютого 2006 року, [PERSON] на підставі рішення Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 16 грудня 2005 року передано у власність земельну ділянку у межах згідно з планом, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Земельна ділянка була передана їй у тому ж розмірі, у якому перейшло до неї право користування земельною ділянкою. Крім того, позивачем не надано суду доказів того, що він звертався до Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області з заявою про передачу йому у власність земельної ділянки; та що у процесі реалізації своїх прав на приватизацію земельної ділянки по [ADDRESS] було встановлено, що права позивача порушуються відповідачами. Щодо строків звернення до суду то зазначає, що формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (ст. ст.15,16,20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на її права. Про порушення права, як суміжного землекористувача, [PERSON] дізнався (або повинен був дізнатись) при ознайомленні з Актом прийому-передачі межових знаків на зберігання та схеми зовнішніх меж земельної ділянки, ще у грудні 2005 року. Саме з цього часу слід рахувати строк позовної давності для оспорювання ним рішення про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки, та відповідного акту про право власності на земельну ділянку. За наведеного просить суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Пояснив суду, що він давно користується земельною ділянкою, ніхто претензій до нього не висловлював, а тому просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] зареєстрував право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходяться за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 52181132. Згідно рішення Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 16 грудня 2005 року за № 400 прийнято рішення передати безоплатно у приватну власність земельну ділянку, розташовану в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області громадянці [PERSON] загальною площею 0,814 га, в тому числі: для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0,614 га; для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель площею 0,20 га. 21 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,0504 га, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Самсонюком Ф.П. та зареєстровано в реєстрі за № 1315. Позивач зазначає про порушення його прав відповідачами, проте такі доводи не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. [PERSON] надала технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, на підставі якої був виданий Державний акт про право власності на земельну ділянку. В технічній документації міститься протокол обстеження і погодження меж земельної ділянки від 8 грудня 2005 року, який підписаний в тому числі [PERSON] , який був сусіднім землекористувачем, оскільки отримав у спадок відповідне майно після смерті своєї матері. При цьому, в протоколі погодження меж земельної ділянки заперечення чи зауваження зі сторони представників і суміжних землекористувачів (в тому числі з боку [PERSON] ) - відсутні. Таким чином, у позивача на момент оформлення відповідачкою документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, були відсутні будь-які заперечення чи зауваження, що спростовує доводи позивача про порушення його права. До того ж суд звертає увагу, що усталена судова практика йде тим шляхом, що відсутність погодження кимось із сусідніх землекористувачів меж земельної ділянки не є безумовною підставою для визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку. Позивачем не додано до позовної заяви жодних документів, які підтверджують його права на земельну ділянку, яка знаходиться поруч із земельною ділянкою відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЗК України, земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно ч. 1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до ч. 3 ст. 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Відповідно до ч. 4 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. У позивача відсутній кадастровий номер земельної ділянки, яка начебто належить йому. Відсутність кадастрового номеру вказує на те, що земельна ділянка позивача не є сформованою. Позивачем не надано суду доказів того, що він звертався до Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області з заявою про передачу йому у власність земельної ділянки; та що у процесі реалізації своїх прав на приватизацію земельної ділянки по [ADDRESS] було встановлено, що права позивача порушуються відповідачами (наявна накладка земельних ділянок). Земельна ділянка відповідачці [PERSON] була передана у власність у межах згідно з планом та у розмірі фактичного користування нею. Будівництво будинку та господарських споруд, що належали спадкодавцям [PERSON] , були здійснені на земельній ділянці, яка не виділена їм в натурі. Відсутність межі між земельними ділянками призвела до домовленості між батьками позивача [PERSON] та [PERSON] , а також в подальшому і з їхнім сином [PERSON] про те, що частина земельної ділянки, на якій розташована частина їхнього сараю, переходить у користування [PERSON] як суміжній землекористувачці. Вказана обставина сторонами та їх представниками не оспорювалася. Не зазначення в технічній документації при передачі у власність земельної ділянки [PERSON] будівлі - сараю, частина якого розташована на земельній ділянці, що підлягала приватизації, не може бути підставою для скасування рішення сільської ради про передачу у власність земельної ділянки [PERSON] та Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на її ім`я, оскільки земельна ділянка була передана їй в тому ж розмірі, у якому перейшло до неї право користування, про що зазначалося вище. Згідно із положеннями статті 41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно з частиною першою та другою статті 321, статті 391\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Після набуття [PERSON] та [PERSON] у власність земельної ділянки подальше втручання у таке право власності повинне бути правомірним та допустимим. Доводи представника позивача щодо необхідності визнати недійсними як рішення органу місцевого самоврядування, так і Державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] , та у подальшому договору дарування земельної ділянки, оскільки при цьому порушуються права позивача [PERSON] - не є вагомими та переконливими. Задоволення позову можливе у разі доведеності порушення прав позивача, а цього зроблено не було. Щодо заявлених позовних вимог до державного реєстратора управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Панасюк Валерії Олексіївни, суд зазначає наступне. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено поняття державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. \~ \~ \~ \~Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі документів, зазначених у статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». \~ \~ \~ \~Державна реєстрація не є способом набуття права власності, а лише становить засіб підтвердження фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно. Водночас обставини здійснення державної реєстрації відповідного речового права підлягають дослідженню під час вирішення спору щодо права власності на нерухоме майно (постанови Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 921/403/17-г/6, від 08.08.2019 р. у справі № 909/472/18). \~ \~ \~ \~Державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та на підставі документів, необхідних для вчинення відповідних дій. \~ \~ \~ \~Ураховуючи наведене позивач не довів порушення державним реєстратором порядку вчинення реєстраційних дій при державній реєстрації спірного майна. \~ \~ \~ \~Окрім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» (який набрав чинності 16.01.2020 р.) законодавець змінив ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виклавши її у наступній редакції: «У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону». \~ \~ \~ \~Із зазначеного вбачається, що законодавець виключив з конструкції статті можливість скасування запису про проведену державну реєстрацію прав. \~ \~ \~ \~Отже, при розгляді справи не було встановлено, що права позивача є порушеними, у тому числі й державним реєстратором. Тому наявні підстави для відмови у задоволенні позову щодо заявлених вимог. Щодо строків позовної давності. Відповідно до ст.\~256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 4ст.\~267\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). При цьому відповідно до частини першої статті 261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач успадкував майно у виді 1/2 частини будинковолодіння після смерті батьків, остаточно у 2003 році після смерті матері, а юридично оформив права на це майно у 2015 році. Позивач мав право на отримання у користування чи у власність земельної ділянки, але своє право до цих пір не реалізував. Державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий [PERSON] у 2006 році, а технічна документація розроблялася у 2005 році. Ні з 2003, ні з 2005, ні 2006 років позивач не висловлював своїх претензій до [PERSON] як суміжного землекористувача, а пізніше й до іншого власника майна [PERSON] , який отримав частину земельної ділянки у дарунок від [PERSON] . Суд вважає, що саме з 2003 року (коли позивач успадкував майно, в тому числі й став користувачем земельної ділянки, якою раніше користувалися його батьки) слід було б обчислювати строки позовної давності. А до суду позивач звернувся у 2017 році, тобто з їх пропуском. Пропуск строку позовної давності є самостійною підставою відмови у задоволенні позову за його обґрунтованості, а необґрунтованість вимог є підставою для відмови у позові саме з цих підстав. Оскільки у задоволенні позову було відмовлено через його необґрунтованість, тому немає підстав для відмови у задоволенні позову з причин пропуску строків позовної давності. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України, і у даному випадку вони покладаються на державу. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed