Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Талдикін А.В. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янськ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліменти, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 лютого 2005 року позивач [PERSON] , вступив в шлюб з відповідачем [PERSON] . Під час шлюбу, [INFO] , у них народилася спільна дитина [PERSON] . 20 листопада 2007 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , було розірвано. Під час шлюбу відповідач [PERSON] звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова щодо стягнення з позивача [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . За наслідками розгляду справи Фрунзенським районним судом м. Харкова було призначено стягнення з позивача [PERSON] , на користь відповідача [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини заробітку щомісячно, до повноліття. На виконання даного рішення суду було видано виконавчий лист №2-4383/07 від 07.11.2007 р., який відповідачем [PERSON] було направлено на примусове виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. В даний час примусове виконання здійснюється Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янськ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), номер виконавчого провадження №28683806. Після розлучення позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , припинили спілкування та роз`їхалися за різними адресами. Від спільних знайомих позивачу стало відомо, що відповідач [PERSON] вдруге вийшла заміж та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Під час шлюбу новий чоловік відповідача [PERSON] , усиновив їх спільного з позивачем сина [PERSON] , [INFO] . Отже, у випадку усиновлення [PERSON] , [INFO] , позивач [PERSON] , звільняється від обов`язку щодо його утримання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження та призначено в підготовче судове засідання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїй заяві представник позивача просить розглядати справу в його відсутність. Крім того, зазначив, що не наполягає на стягненні з відповідачки судових витрат. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про визнання позову та про розгляд справи в її відсутність та просила не стягувати з неї судовий збір. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надала заяву про розгляд справи за відсутності представника, просила ухвалити рішення на розсуд суду з урахуванням житлових та майнових прав дитини. Представник третьої особи Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янськ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від державного виконавця Величка Д. електронною поштою надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ч. 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідачка визнала позов, і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про прийняття визнання позову відповідачкою та ухвалення рішення про задоволення позову в межах заявлених позовних вимог. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 25.02.2005 року по 20.11.2007 року включно. У період перебування у шлюбі у сторін по справі народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 01.04.2008 року, виданого повторно. Згідно постанови про прийняття виконавчого провадження від 10.01.2020 року ВП № 28683806 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини заробітку щомісячно до повноліття, виконавчий лист № 2-4383/07, виданий 07.11.2007 року. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.08.2011 року, [PERSON] , [INFO] , був усиновлений [PERSON] , [INFO] , після чого було змінено прізвище та по батькові дитини, а також внесено зміни до актового запису про народження дитини. Рішення набрало законної сили 26.08.2011 року. На даний час виконавче провадження, що було відкрито Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янськ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) за заявою відповідачки, про стягнення з позивача аліментів на утримання дитини не закрито, позивачу нараховується заборгованість по сплаті аліментів. У своїх позовних вимогах [PERSON] просить суд припинити примусове стягнення аліментів та звільнити від сплати аліментів, зважаючи на викладені вище обставини. Відповідно до вимог ст. 232 Сімейного кодексу України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена. Враховуючи те, що 26.08.2011 року судове рішення про усиновлення [PERSON] набрало законної сили, суд вважає, що саме з цього часу обов`язок позивача [PERSON] по утриманню дитини припинено. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на їх припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати звільнення від періодичних платежів. Згідно із ст. 197 Сімейного кодексу України за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з обставиною, що має істотне значення. Відповідно до ст. 207, 225 СК України - усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу.Усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення. Як встановлено при розгляді справи, з 26.08.2011 року (дати набрання судовим рішенням про усиновлення дитини законної сили) змінилися обставини, при яких позивач повинен сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, а тому суд вважає, що є всі підстави для звільнення позивача від заборгованості по аліментам. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для визнання обов`язку позивача по утримання неповнолітньої дитини припиненим, звільнення позивача від заборгованості за аліментами, а тому приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим, а тому таким, що підлягає задоволенню. Отже, відповідно до вимог ст.232 СК України з моменту здійснення усиновлення [PERSON] , між позивачем та його сином були припиненні особисті та майнові права і обов`язки, які існували між ними, в тому числі обов`язок позивача утримувати дитину до досягнення нею повнолітня, що передбачено ст. 180 СК України та позовні вимоги про припинення стягнення аліментів підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн., проте представник позивача просив не стягувати на користь позивача судові витрати та його вимога підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved