Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON], звернулася 16.12.2016 року до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства АрселорМіттал [PERSON] Ріг (далі ПАТ АМКР) про відшкодування моральної шкоди працівнику в разі ушкодження його здоровя, в якій просить стягнути з відповідача на його користь 50000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що пропрацював у відповідача в період з 17.08.2001 р. по 01.11.2010 р. водієм автотранспортних засобів автотранспортного цеху та у період з 27.04.1987 р. по 23.11.1993 р. та 23.05.1994 р. по 05.10.1995 р. водієм автомобіля автобази №15 Криворізького автотрансу. Висновком МСЕК 13.10.2015 р. йому встановлено 45% втрати працездатності. У зв'язку з професійним захворюванням позивач у значній мірі втратив здоров'я. Стан його здоров'я змушує позивача постійно проходити курси медикаментозного лікування, на що він витрачає свій вільний час, який раніше використовував на особисте життя, спілкування з друзями та знайомими, родичами тощо, що завдає позивачеві моральних страждань. Стійке погіршення здоров'я змусило позивача корінним чином змінити свій уклад життя, а саме: відмовитись від занять спортом, відвідування культурних заходів, оскільки під час пересування, тривалої ходи позивач відчуває сильну фізичну біль в області шиї та попереку. Відчуття того, що позивач у значній мірі втратив здоров'я і тому ніколи не буде здоровою людиною, постійно його переслідують, що завдає йому додаткових моральних страждань. Також, позивача постійно переслідує фізичний біль, який посилюється при зміні погодних умов, у нічний час, при ходьбі. Отже, наслідки професійного захворювання вимагають від позивача додаткових зусиль для організації його життя, тому він звернувся до суду з цим позовом. Позивач у судовому засіданні присутнім не був, скориставшись правом представництва відповідно до ст.38 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] (довіреність від 25.03.2016 року, дійсна до 25.03.2019 року) /а.с.9/ підтримала заявлені позовні вимоги, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» [PERSON] (довіреність №14-27юр від 27.01.2017 року, дійсна до 10.10.2017 року) /а.с.33/ позов не визнала. Зазначила, що позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві відповідача, знав та повинен був знати про шкідливі фактори та умови праці, за це він мав певні пільги, а саме йому надавалося харчування, засоби індивідуального захисту, додаткова відпустка, скорочений робочий день. Вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів, які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Судом, із трудової книжки встановлено, відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, на імя [PERSON], який пропрацював з 27.04.1987 по 23.11.1993 та з 23.05.1994 по 05.10.1995 водієм автомобіля автобази №15 Криворізького автотресту, у період з 17.08.2001 р. по 01.11.2010 р. водієм автотранспортних засобів автотранспортного цеху, з 20.05.2011 р. сторожем в Криворізькому державному металургійному комбінаті «Криворіжсталь», ВАТ «Міттал Стіл [PERSON] Ріг» (правонаступником являється ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг»). Звільнений з підприємства за власним бажанням ст. 38 КЗпП України 25.12.2012 (а.с.8-11). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №24, складений від 18.09.2015 року, комісією в складі представників керівництва ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг», страхового експерту Фонду соціального страхування, Дзержинська СЕС, в пункті 16 Акту вказано обставини, при яких [PERSON] отримав професійне захворювання, саме : працюючи з 17.08.2001 по 01.11.2010 водієм автотранспортних засобів (ЗІЛ 130 А. Q 5 т. бортовий) автотранспортного цеху ВАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг», здійснював керування автотранспортним засобом -автомобілем (ЗІЛ 130 А. Q 5 т. бортовий). Протягом зазначеного періоду підпадав під вплив фактору загальної вібрації, при знаходженні в незручній позі, показники котрих перевищували нормативні через недосконалість робочого місця. Також, [PERSON], працюючи з 27.04.1987 по 23.11.1993 та з 23.05.1994 по 05.10.1995 водієм автомобіля автобази №15 Криворізького автотресту. виконував на протязі зазначеного періоду виробничі операції, пов'язані з впливом загальної вібрації та незручної робочої пози, показники яких перевищували нормативи. В період з 01.11.2010 року по 20.05.2011 року, працюючи в цехі технологічного автотранспорту обов'язки водія АТЗ не виконував і під вплив шкідливих виробничих Факторів не підпадав.Причина виникнення професійного захворювання: загальна вібрація, робоча поза рівень загальної вібрації:109 дБ при нормі 107дБ 118-119 дБ при нормі 116 дБ рівень локальної вібрації: 120 дБ при нормі 112дБ(а.с.10-13). В пункті 19 конкретних винних осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, встановити не можливо, в звязку з реорганізацією АТЦ ГЗК ВАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг». Відповідно до висновку МСЕК 13.10.2015 р. йому первинно було встановлено 45% втрати працездатності, а також визнано інвалідом 3 групи від двох професійних захворювань, дата наступного переогляду 01.10.2016 року (а.с.11,12). Відповідно до висновків лікарів йому протипоказано важка праця, вимушена поза тіла, довга хода, переохолдоження. Відповідно до висновку МСЕК 03.10.2016 р. позивачу повторно було встановлено 45% втрати працездатності, інвалідність 3-ої групи від профзахворювання, з 01.11.2016 року по 01.11.2018 року. Рекомендовано лікарські засоби, ВМП, санаторно-курортне лікування (а.с.41). Медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 01.09.2015 року №29/677 [PERSON] встановлено професійний характер захворювання (а.с.14). Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем [PERSON] професійної працездатності, в зв'язку з двома отриманими професійними захворюваннями, які виникли через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу у відповідача, йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст.\~237-1\~КЗпП України\~може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача. За таких обставин, вимоги позивача до ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку вплив дії вібрації та пилу, показники котрих перевищували нормативні значення через недосконалість робочого місця, як одного із шкідливих факторів, що став причиною отримання двох професійних захворювань позивача, а причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання. Крім того, Акт розслідування хронічного професійного захворювання №24 не оскаржено підприємством-відповідача у встановленому законодавством порядку. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Що стосується доводів представників ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Не може бути підставою для відмови у задоволенні позову відсутність висновку МСЕК про встановлення факту спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки відповідно до вимог\~ст. 237-1 КЗпП України\~суд може самостійно визначати наявність чи відсутність факту спричинення моральної шкоди, а також визначати розмір відшкодування. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до\~ст.237-1 КЗпП України\~ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм\~КЗпП України\~при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що підтверджується Актом форми П-4 №24 від 16.09.2015 р., що призвело до ушкодження його здоров'я та перенесення моральних страждань потерпілого. У судовому засіданні встановлено, що позивачу - [PERSON] заподіяна шкода здоровю, він отримав професійне захворювання, втратив працездатність в розмірі 45 відсотків. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушений приймати ліки, має постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманих професійних захворювань, позивачеві порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час позивач зазнає фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач в зв'язку зі станом свого здоров'я переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» позивачу шкоди здоровю, вину відповідача в її спричиненні та причинно - наслідковий звязок між винними діями підприємства - відповідача (а саме: порушенням адміністрацією ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», яке встановлено Актом розслідування хронічного професійного захворювання) та настанням у позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності в розмірі 45 відсотків, перенесення фізичних болів, проходження постійного лікування, а звідси перенесення моральних переживань. Суд врахував і той факт, що позивач крім ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг», також працював і на інших підприємствах в шкідливих умовах з перевищенням гранично допустимих показників. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Обговорюючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 22000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial