Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Представник позивача 01.10.2015 року звернувся з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.04.2011 року в розмірі 12846,33 грн. та судові витрати. В позові посилався на те, що 18.04.2011 року відповідачка отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 36,00% річних за користування кредитом. Однак на порушення умов кредитного договору позичальник не виконує зобов'язання по поверненню кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши до суду разом із позовною заявою заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував. 08.12.2015 року судом було постановлено заочне рішення по справі, яким вимоги були задоволені. Однак за заявою відповідачки заочне рішення було скасоване та справа призначена до судового розгляду в загальному порядку в судовому засіданні. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в силу яких одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 549, 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, право на яку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. За правилами ст.ст.1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Судом встановлено, що 18.04.2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг у формі заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, Умов і Правил надання банківських послуг, тарифів. Відповідно до умов даного договору 18.04.2011 року відповідачка отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 36,00% річних за користування кредитом. Так, відповідачка підтвердила розуміння умов укладеного договору та ознайомилася з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, що підтверджується підписанням відповідної заяви, копія якої міститься в матеріалах справи. Нормами ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідно до норм ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором. Встановлено, що банк виконав свої зобов'язання за Договором в повному обсязі та здійснив видачу кредитних коштів. В свою чергу відповідачка, скориставшись коштами, свої зобов'язання за договором належним чином не виконала. Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, з якими відповідачка ознайомилася, встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплати Банку штраф в розмірі 500 грн. +5% від суми боргу. За таких обставин, оскільки у передбачені строки відповідачка як позичальник зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконала, тому у останньої за кредитним договором №б/н від 18.04.2011 року станом на 30.04.2015 року рахується заборгованість на загальну суму 12846,33 грн., яка складається: 4759,82 грн. - заборгованість за кредитом; 6998,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 587,92 грн. штраф (процентна складова). Відповідно п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього року жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Таким чином, строк дії договору не обмежувався граничним строком дії платіжної картки, якою, до речі, відповідачка, виходячи з даних руху коштів по рахунку, приведеному у розрахунку заборгованості, користувалась до 30.04.2015 року. Крім того, за договором про надання банківських послуг, якщо позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку, яким установлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261). Однак відповідачкою не було надано жодних відомостей, підтверджених відповідними доказами, щодо закінчення дії її платіжної картки, тому закінчення строку позовної давності щодо повернення кредиту не встановлено. Разом з тим, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо із заявою про застосування позовної давності відповідач до суду першої інстанції не звертався, правові підстави для застосуванням судом позовної давності відсутні. Таким чином, нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тлумачення ч.3 ст. 267 ЦКУ, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише», тобто «тільки», «виключно», та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується. Отже, без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони. За формою заява про застосування позовної давності може бути врахована і у тому разі, якщо відповідач подав заперечення проти позову, пославшись на сплив позовної давності, що є підтвердженням того, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності. Між тим, лише звертаючись до суду із заявою про перегляд заочного рішення відповідачка вказала як на підставу для перегляду заочного рішення на пропущення позивачем 3-х річного строку звернення до суду. Проте, ні окремої заяви, ні заперечень з боку відповідачки під час розгляду справи в загальному порядку не було подано, а лише було подано заяву про розгляд справи у її відсутності. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Ст. 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову та вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.04.2011 року в загальному розмірі 12846,33 грн. грн., а також згідно зі ст.88 ЦПК України сума сплаченого позивачем судового збору 1218,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved