Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Яковлев А.Л., звернувся до суду з позовом до ПАТ «Чернігівгаз», в якому просить: - визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо постановки позивача в чергу на безкоштовне встановлення лічильника газу, передбачене нормами Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» № 3533 від 16.06.2011 року; - зобов'язати відповідача поставити позивача в чергу на безкоштовне встановлення лічильника газу з 18.01.2018 року та встановити його в терміни, передбачені законодавством. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.01.2018 року [PERSON] звернувся з заявою до голови правління ПАТ «ЧЕРНІГІВГАЗ» [PERSON] із проханням встановлення безкоштовно газового лічильника в його квартирі. Відповіддю від 07.02.2018 року за вих. № 01.3.1-ЛВ-951.0218, наданою технічним директором, [PERSON] було проінформовано щодо діючого законодавства, яке регламентує встановлення газових лічильників, були процитовані статті законів, кодексів, Постанови КМУ з даного питання, доцільність встановлення будинкових вузлів обліку. Але в даній відповіді не має жодного слова з приводу поданої [PERSON] заяви про встановлення безкоштовно газового лічильника безпосередньо в його квартирі та постановлення його на чергу для виконання даних робіт. Після цього, [PERSON], повторно, 15.03.2018 року, звернувся з заявою про постановку його в чергу на безкоштовне встановлення лічильника газу, але в усному порядку під час особистого прийому в центрі обслуговування абонентів йому повідомив оператор за № 18, що на його заяву від 15.03.2018 року, [PERSON] отримає таку ж відповідь, що і на заяву від 18.01.2018 року. На підтвердження даної відповіді 03.04.2018 року тим же технічним директором була надана така ж відповідь, як і раніше, але в ній також не має жодного слова щодо безпосередньо питання встановлення квартирного лічильника газу [PERSON] 30.03.2018 року він, як представник [PERSON], звернувся з запитом адвоката до Голови правління ПАТ «Чернігівгаз» щодо безкоштовного встановлення лічильника газу безпосередньо у нього в квартирі та постановці [PERSON] в чергу для виконання даних робіт. На його запит, тим же технічним директором ПАТ «Чернігівгаз» була надана відповідь за № ЛB-2282-0418 від 02.04.2018 року, суть якої, як і відповіді [PERSON], зводиться до перепису діючого законодавства про встановлення саме будинкових лічильників, і жодного слова не має про постановлення [PERSON] на чергу для встановлення безкоштовно лічильника газу так і про проведення цих робіт та строк виконання. Представник позивача вважає, що встановлення будинкового лічильника газу та позбавлення [PERSON] можливості встановити безкоштовно квартирний лічильник газу порушує його право на справедливий облік та нарахування кількості спожитого газу, бо обрахування спожитого газу за будинковим лічильником не враховує реального споживання газу з врахуванням кількості мешканців даного будинку та фактичного споживання ними газу в кожній окремо квартирі. Враховуючи це, [PERSON] та його дружина не мають можливості повноцінно користуватися своїми пільгами, наданими Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Враховуючи вищевикладене, вважає, що з боку відповідача допущена протиправна бездіяльність, яка зумовила порушення гарантованого державою права позивача на безкоштовне встановлення лічильника газу, зважаючи на наявність для цього усіх передбачених законодавством підстав. Ухвалою суду від 24.07.2018 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, залучено Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та письмових поясненнях (а.с. 37-40 том № 2). Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала і в його задоволенні просила відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (а.с. 23-24 том № 1) та додаткових письмових поясненнях (а.с. 109-117 том № 1, а.с. 9-11 том № 2). Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Про час та місце його проведення повідомлені належним чином, про що свідчить відмітка на зворотному поштовому повідомленні (а.с. 36 том № 2). В матеріалах справи наявні їх письмові пояснення, в яких просять розглянути дану справу без участі їх представника з урахуванням цих пояснень (а.с. 80-82 том № 1). Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] проживає у будинку за адресою: [ADDRESS], та є споживачем з отримання природного газу за вказаною адресою. 18.01.2018 року [PERSON] звернувся з заявою до голови правління ПАТ «Чернігівгаз» із проханням встановлення безкоштовно газового лічильника в його квартирі за рахунок ПАТ «Чернігівгаз» (а.с. 3 том № 1). Згідно відповіді від 07.02.2018 року за вих. № 01.3.1-ЛB-951-0218, [PERSON] було проінформовано щодо діючого законодавства, яке регламентує встановлення газових лічильників. Зазначено, що в будинку за місцем його проживання встановлено загально будинковий прилад обліку газу. Роз'яснено, що середні витрати коштів на 1 абонента при монтажі будинкового лічильника набагато менше, ніж при монтажі квартирних лічильників, встановлення лічильника газу в багатоквартирних будинках з невеликими витратами газу, при наявності у споживачів тільки газових плит є набільш раціональним (а.с. 4 том № 1). [PERSON], повторно, 15.03.2018 року, звернувся з заявою про постановку його в чергу на безкоштовне встановлення лічильника газу (а.с. 5 том № 1). 03.04.2018 року [PERSON] на його заяву була надана відповідь, якою його повідомлено про те, що побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу (а.с. 6 том № 1). 30.03.2019 року адвокат Яковлев А.Л., як представник [PERSON], звернувся з запитом адвоката до Голови правління ПАТ «Чернігівгаз» щодо безкоштовного встановлення лічильника газу безпосередньо у нього в квартирі та постановці [PERSON] в чергу для виконання даних робіт (а.с. 7 том № 1). На запит адвоката ПАТ «Чернігівгаз» була надана відповідь за № ЛВ-2282-0418 від 02.04.2018 року, суть якої також зводиться до того, що побутові споживачі природного газу можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних лічильників з подальшою компенсацією таких витрат в порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України (а.с. 8 том № 1). Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1023-XII держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. За змістом статті 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону № 1023-XII крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Як зазначено в преамбулі Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», який був чинним на час звернення позивача до суду з цим позовом, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Відповідно до статті 1 Закону № 1875-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: - житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; - виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; - засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики; - комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; - норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; - споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно зі статтею 2 Закону № 1875-IV державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян. Як наведено у статті 3 Закону № 1875-IV, предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини першої статті 14 Закону № 1875-IV залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи. Згідно з частиною першою статті 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону). Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Як зазначено у частині першій статті 30 Закону № 1875-IV, державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій. Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом № 3533-VI. Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб'єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. ПАТ «Чернігівгаз» є Оператором ГРМ. Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 3533-VI фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Згідно з положеннями статті 6 Закону № 3533-VI та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року № 2260-VIII, - тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року.) Установлено, що позивач є споживачем природного газу, а відповідач - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням. Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об'єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об'єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС. Позивач приєднався до вказаного Типового договору, про що свідчить заява-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) за особовим рахунком [NUMBER] від 01.04.2016 року (а.с. 27 том № 1), та той факт, що позивач щомісячно сплачує рахунки за спожитий природний газ. Права та обов'язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов'язки споживача» та розділом VІ «Права і обов'язки постачальника». Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору ПАТ «Чернігівгаз» взяло на себе зобов'язання постачати природний газ споживачам в необхідних об'ємах (обсягах), а вони взяли на себе зобов'язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26 березня 2016 року № 456 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу для ПАТ «Чернігівгаз» до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу. Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб.м природного газу, які становили 26,91 грн. Оскільки позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, тому відповідач зобов'язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до частини першої статті 6 Закону № 3533-VI забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2021 року. Заперечення представника відповідача, що оплачена позивачами сума на встановлення лічильників не відповідає дійсній вартості такого лічильника, суд вважає такими, що не звільняють ПАТ «Чернігівгаз» від обов'язку встановити лічильник, зважаючи на те, що тарифи формуються уповноваженим органом і споживачі природного газу позбавлені можливості впливати на прийняте рішення щодо визначення тарифу та його складових. Доводи представника відповідача, що Національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджено розрахунок доцільності встановлення загально будинкових вузлів обліку газу згідно з Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ «Чернігівгаз» на 2016-2025 роки (а.с. 111 том № 1), у якому встановлення будинкового вузла обліку газу за адресою місця проживання позивача визнано доцільним, суд вважає такими, що не звільняють відповідача від обов'язку встановити індивідуальний лічильник позивачу. Зважаючи, що позивач виконував обов'язок щодо сплати отриманих послуг, у тариф яких включено і вартість та роботи зі встановлення індивідуальних лічильників газу населенню, суд приходить до висновку, що вимоги статті 6 Закону № 3533-VI мають вищу юридичну силу, ніж рішення Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Ці вимоги зобов'язують відповідача забезпечити встановлення індивідуальних лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2021 року. Зі змісту статті 6 Закону № 3533-VI вбачається обов'язок встановлення відповідними суб'єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов'язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу. Стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов'язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. Відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним. Задоволення вимог позивача буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивача з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачу індивідуального лічильника забезпечить оплату них саме того об'єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість. Що стосується питання фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, то відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 3533-VI фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Саме на відповідача покладений обов'язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов'язку на споживачів є неправомірним. Доводи представника відповідача про те, що існування будь-якої черги не передбачено законодавством не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем складений та затверджений реєстр абонентів в частині встановлення індивідуальних побутових лічильників на 2018 рік, до якого позивач не був включений. (а.с. 232-296). Разом з тим, у відповідях від 03.04.2018 року та 02.04.2018 року (а.с. 6, 8 том № 1) ПАТ «Чернігівгаз» повідомив про можливість встановлення індивідуального лічильника газу позивачу за власний рахунок, з подальшою компенсацією вартості витрат у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, не повідомивши позивача по суті про результат розгляду його заяв про встановлення в його квартирі індивідуального лічильника газу за рахунок суб'єкта господарювання в порядку та строк, встановлені ст. 6 Закону № 3533-VI. Обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам статті 16 ЦК України. Таким чином, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, та ст. 13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню. Також, суд враховує, що задоволення позову буду відповідати такому, передбаченому ст. 2 ЦПК України завданню цивільного судочинства, як справедливе вирішення цивільних справ з метою захисту оспорюваних прав позивача.

Outcome: approved