Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Корой І.Д. звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить встановити факт смерті [PERSON] , 1937 року народження, що настала [INFO] в смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області; а також визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після матері [PERSON] , померлої [INFO] в смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області, право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективні власності колективного сільськогосподарського підприємства «Нива» смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області у розмірі 9,6 в умовних кадастрових гектарах, яке вона успадкувала після [PERSON] . Позовні вимоги обгрунтовує тим, що після смерті батька сторін [PERSON] їхня мати [PERSON] з 1996 року фактично без реєстрації постійно та спільно проживала однією сім`єю без шлюбу з [PERSON] до дня його смерті, після якої відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) у землі КСП «Нива» смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області у розмірі 9,6 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) посвідченого відповідним сертифікатом, оригінал якого не зберігся. Вважає, що оскільки [PERSON] не залишив заповіту щодо свого майна і були відсутні та не прийняли його спадщину визначені Цивільним кодексом УРСР спадкоємці за законом, то його мати прийняла вказану спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном і набула право на нього як спадкоємець за законом четвертої черги за Цивільним кодексом України, але за життя своє право не оформила документально. Стверджує, що після смерті матері, яка не залишила заповіт щодо свого майна, її спадщину прийняв тільки він за фактом постійного проживання з нею на день її смерті, а відповідачі були формально зареєстровані, але фактично з нею не проживали і не подавали нотаріусу заяву про прийняття її спадщини, внаслідок чого права на спадщину матері не набули. Вказує на те, що за відсутності оригіналу сертифіката щодо права [PERSON] на земельну частку (пай), він позбавлений можливості отримати дублікат цього сертифіката та отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують і просять їх задовольнити повністю (а.с. 60). Відповідачки [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги визнають повністю і зазначають, що на день смерті матері [PERSON] вони хоча і були зареєстровані з нею в одному житловому будинку, проте фактично з нею на час відкриття спадщини постійно не проживали і тому не можуть вважатися такими, що прийняли її спадщину (а.с. 45, 56). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у визначений в ухвалі суду від 01.09.2021 року строк, відзив на позовну заяву не подавали, в судові засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином про що свідчать зворотні поштові повідомлення, наявні в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України,у випадку неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані позивачем та витребувані за клопотанням його представника докази, судом встановлено наступне. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому актовим записом № 34 складеним 23 листопада 1964 року Захарівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про народження позивача, виданого на підставі запису за № 51 зробленого 10 травня 1978 року відділом ЗАГС Фрунзівського райвиконкому Одеської області, його батьками було вказане подружжя (а.с. 9). Це подружжя вказано батьками і [PERSON] у свідоцтві про її народження, виданому на підставі запису за № 127 зробленого 22 листопада 1968 року відділом ЗАГС Фрунзівського райвиконкому Одеської області. (а.с. 10). Відповідно до повторного свідоцтва про смерть, виданого на підставі актового запису № 30 складеного 10 квітня 1989 року Захарівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 11). Відповідно до актового запису про смерть № 119 складеного 13 грудня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області, [PERSON] , що народився [INFO] , помер [INFO] в смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області, а заявником була [PERSON] , [ADDRESS] (а.с. 39). Відповідно до п. 12 ч. 1 постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 травня 2016 року № 1377-VIII, в Одеській області перейменовано Фрунзівський район на Захарівський район; селище міського типу Фрунзівка Фрунзівського району на селище міського типу Захарівка. За інформацією міжрайонного управління у Великомихайлівському та Захарівському районах Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 07.07.2021 року та витягом із Книги реєстрації сертифікатів, [PERSON] як жителю смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області, Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області на підставі власного рішення № 396/96 від 10 жовтня 1996 року видавався 23 вересня 1997 року сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0200817 зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 11 щодо земельної частки (паю) у землі, яка перебувала у колективні власності колективного сільськогосподарського підприємства «Нива» смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області у розмірі 9,6 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка в натурі не виділялась та державний акт на право власності на земельну ділянку не видавався (а.с. 17-18). Відповідно до п. 15 ч. 1 і п. 15 ч. 3 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX, утворено в Одеській області Роздільнянський район (з адміністративним центром у місті Роздільна) у складі територій, зокрема, Захарівської селищної територіальної громади, затверджених Кабінетом Міністрів України, а також ліквідовано, зокрема, і Захарівський район. У довідках Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області № 1696 від 16.06.2021 року та № 2206 від 16.08.2021 року зазначено про наступне: [PERSON] , 1937 року народження, без реєстрації місця проживання проживав у житловому будинку по [ADDRESS] до дня своєї смерті, яка настала [INFO] ; [PERSON] була зареєстрована у житловому будинку по [ADDRESS] (з 2016 року - Захарівка) Фрунзівського (з 2016 року - Захарівського і з 2020 року - Роздільнянського) району Одеської області до дня своєї смерті, яка настала [INFO] . [PERSON] з 1996 року фактично без реєстрації постійно та спільно проживала у житловому будинку по [ADDRESS] однією сім`єю без шлюбу з [PERSON] до дня його смерті, яка настала [INFO] , з яким вела спільне господарство (витрати та бюджет) та була пов`язана спільним побутом (харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла) (а.с. 12-13). Довідка № 2206 від 16.08.2021 року видана на підставі акту від 16.08.2021 року щодо фактичного проживання особи, який складений депутатом III-го скликання 1998-2002 років Фрунзівської (тепер Захарівської) селищної ради Фрунзівського (з 2016 року - Захарівського і з 2020 року - Роздільнянського) району Одеської області [PERSON] з участю жителів села Захарівка [PERSON] і [PERSON] , які особисто знали [PERSON] і [PERSON] та яким ці обставини особисто відомі (а.с. 15). За інформацією Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 03.09.2021 року, [PERSON] заповіт щодо майна не залишав, спадкоємці із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї не зверталися, свідоцтво про право на спадщину не видавалося, спадкова справа щодо його майна у цій нотаріальній конторі не заводилася (а.с. 40). Відповідно до повторного свідоцтва про смерть, виданого на підставі актового запису № 83 складеного 22 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла [INFO] в смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області (а.с. 19). За інформацією Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 03.09.2021 року, [PERSON] заповіт щодо майна не залишала, спадкоємці із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї не зверталися, свідоцтво про право на спадщину не видавалося, спадкова справа щодо її майна у цій нотаріальній конторі не заводилася (а.с. 40). За довідкою Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області № 1697 від 16.06.2021 року, спадкодавець [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована до дня своєї смерті в будинку за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку, крім [PERSON] , на день її смерті були зареєстровані позивач та відповідачі (а.с. 20). Оцінюючи досліджені докази та визначаючи існуючі між сторонами правовідносини, суд виходить з положень чинного на час відкриття спадщини [PERSON] . Цивільного кодексу УРСР, яким було визначено наступне: спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (ст. 524); при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (стаття 529); при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга) (стаття 530); для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548); визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (стаття 549). Пунктом 113 чинної на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5 та зареєстрованою там же 07 липня 1994 р. за № 152/361, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема, довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. Відповідно до пунктів 1 і 5 розділу «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Цивільного кодексу України, він набрав чинності з 1 січня 2004 року і правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Положеннями цього Кодексу передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261); у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262); у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263); у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1274) . Положеннями частин 1, 3 і 5 ст. 1268 цього Кодексу передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї ; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1270 цього Кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, а частиною 1 статті 1272 передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Виходячи з встановлених судом фактичних обставин справи та положень законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Факт смерті [PERSON] не підлягає встановленню у судовому порядку, оскільки він підтверджений документально наведеним вище актовим записом про смерть, за яким він помер [INFO] в смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області. Мати сторін у справі [PERSON] проживала з [PERSON] з 1996 року безпосередньо до дня його смерті, яка настала [INFO] , і за цим фактом прийняла його спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, яке стало належати їй з моменту відкриття спадщини, проте за свого життя право на вказану спадщину вона документально не оформила. Оскільки, в даному випадку спадщина відкрилася до 1 січня 2004 року і до цього часу не була прийнята ніким із спадкоємців, то мати сторін [PERSON] успадкувала зазначене вище право на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] як його спадкоємець за законом четвертої черги за фактом проживання з ним однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Це право виникло у матері сторін [PERSON] у зв`язку з тим, що передбачені Цивільним кодексом України спадкоємці за законом майна спадкодавця першої, другої та третьої черги на час відкриття спадщини були відсутні, а [PERSON] була єдиним спадкоємцем за законом четвертої черги, яка прийняла його спадщину. Що стосується спадкування майна [PERSON] померлої [INFO] , то суд виходить з того, що заповіт щодо свого майна вона не залишала, а із спадкоємців за законом першої черги були тільки сторони, як її діти. Позивач був зареєстрований і фактично постійно проживав разом з матір`ю на день її смерті і тому успадковане нею право на земельну частку (пай) померлого [PERSON] стало належати йому з часу відкриття спадщини матері. Виходячи з визнання позову відповідачками [PERSON] та [PERSON] , а також відсутністю заперечень проти позову з боку інших відповідачів, суд погоджується з доводами позивача в обгрунтування позовних вимог про те, що відповідачі згідно реєстраційного обліку на день смерті матері були зареєстровані за вказаним вище місцем реєстрації місця проживання спадкодавця, проте, фактично на час відкриття спадщини вони у вказаному вище житловому будинку разом зі спадкодавцем постійно не проживали, а також у встановлений шестимісячний строк після смерті матері не подавали нотаріусу заяву про прийняття її спадщини, внаслідок чого права на спадщину матері не набули. Визначаючи наявність підстав для визнання права позивача на спадкове майно за судовим рішенням, суд виходить з положень пунктів 4.12. і 4.14. глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» розділу ІІ. Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 і зареєстрованого в Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, за якими свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Статтею 2 Закону України « Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 р. № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» не передбачена можливість видачі дубліката при втраті сертифіката. Виходячи з наведених положень, за відсутності оригіналу зазначеного вище сертифіката щодо права [PERSON] на земельну частку (пай), позивач позбавлений можливості отримати дублікат цього сертифіката та отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом і тому право на успадковане ним право на земельну частку (пай) матері на підставі вказаного сертифіката можливо підтвердити тільки відповідним судовим рішенням.

Outcome: partial