Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CM-SME700/246/2008 від 26.06.2008 року, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права продажу будь-якій особі - покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором № РС- SME 700/246/2008 від 26.06.2008 року, а саме: нежитлові приміщення мансарди №1,2 в літ. В-2, загальною площею 74,3 кв.м., в літ. В-2, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] з наданням всіх повноважень продавця в тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на предмет іпотеки на нерухомість в органах нотаріату та місцевого самоврядування, технічної документації, свідоцтва про право власності на предмет іпотеки, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної реєстраційної служби України, ДП «Центр державного земельного кадастру», ВРЖЕУ, нотаріату, ХМР тощо за ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час укладення правочину щодо відчуження; за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги позивача за вказаним кредитним договором в межах суми заборгованості, що складає 5 031 381,88 грн. та передати предмет іпотеки позивачеві на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, укладання договорів на охорону спеціалізованими підприємствами, укладання договорів оренди предмету іпотеки з правом отримання орендної плати та стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилався на наступне. 26.06.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», який є правонаступником ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір № CM-SME700/246/2008 , згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 78 000,00 доларів США строком до 25.06.2018 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в Кредитному договорі. Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29.04.2010 року, позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором та договором іпотеки. Відповідач не здійснює погашення кредиту, у зв'язку з чим його заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 03.07.2014 року складає: заборгованість за кредитом 77424,04 доларів США, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом 14013,54 доларів США, пеня 3949364,43 грн. Загальна сума заборгованості з урахування мені складає 5031381,88 грн. В забезпечення виконання зобов'язань був укладений договір іпотеки від 26.06.2008 року № РС- SME 700/246/2008, предметом якого є нежитлові приміщення мансарди №1,2 в літ. В-2, загальною площею 74,3 кв.м., в літ. В-2, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, непогашення боржником заборгованості за кредитним договором грубо порушує вимоги ст. 525 ЦК України, тому позивач вимушений звернутись до суду. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача згідно ст.169 п. 4 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 26 червня 2008 року між відповідачем та ЗАТ «ОТП банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» (надалі за текстом - Банк) укладено Кредитний договір № CM-SME700/246/2008, згідно якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 78 000,00 дол. США (а.с. 4-10). 29 квітня 2010 р. між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н та договір про відступлення права вимоги (а.с.15-25). Згідно з вищевказаним договором Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а позивач прийняв на себе зобов'язання за кредитним договором № CM-SME700/246/2008 від 26.06.2008 року та договором іпотеки № РС- SME 700/246/2008 від 26.06.2008 року. Згідно розрахунку, наданого позивачем сума заборгованості відповідача за кредитним договором № CM-SME700/246/2008 від 26.06.2008 року станом на 03.07.2014 року складається з: залишку заборгованості за кредитом - 77 424,04 дол. США, заборгованості по відсоткам - 14013,54 дол. США, заборгованості по пені- 3 949 364,43 грн. Загальна сума заборгованості становить 91 437,58 дол. США та 3 949 364,43 грн. Підстав не довіряти розрахунку позивача у суду немає. ( а.с.14). Згідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526,527 ЦК України, зобов'язання взяті сторонами за договором повинні виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 525 ЦК України визначено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. В порушення зазначених вище умов Кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідачем не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачені відсотки. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № CM-SME700/246/2008 від 26.06.2008 між ЗАТ «ОТП Банк», та відповідачем було укладено Договір іпотеки № РС- SME 700/246/2008 від 26.06.2008 року, посвідченого ПН КМНО [PERSON], за реєстр. № 198, відповідно до умов якого предметом іпотеки є нерухоме майно- нежитлові приміщення мансарди №1,2 загальною площею 74,3 к.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною вартістю 584 500,00 грн. та належить іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 13.05.2008 року. (а.с. 11-13). Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду , виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно абз. 1 п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду. Статтею 41 вказаного вищого Закону передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. У відповідності до ч. 3 ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки ст. 16 ЦК України визначено один із способів захисту цивільних прав як примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved