Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Представник позивача, АТ КБ «Приватбанк» - Чепіга Д.О., звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 01 березня 2013 року в розмірі 112 948 грн. 68 коп.; стягнути на користь позивача з відповідача судові витрати. \~ \~ \~ \~Вимоги позову представник позивача мотивував тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим 01 березня 2013 року підписав заяву б/н, та згідно якої отримав кредит в розмірі 3 700 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Тобто, Умови та Правила є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Позивач зазначає, що він виконав свої зобов`язання за вказаним договором, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку із чим станом на 31 травня 2018 року він має заборгованість перед банком в розмірі 112 948 грн. 68 коп. \~ \~ \~ \~Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 12 липня 2019 року витребувано від АТ КБ «Приватбанк» додаткові докази по справі. \~ \~ \~ \~Представник позивача, АТ КБ «Приватбанк», в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак в матеріалах справи міститься його клопотання про розгляд справу за його відсутності, де він також вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, однак його представник [PERSON] надав до суду заяву, згідно якої просив суд розглянути справу без участі сторони відповідача. Згідно змісту заяви позивача, наявної в матеріалах справи, останній вважав пропущеним позивачем строк позовної давності для звернення до суду із заявленими вимогами, а також заперечував проти правомірності нарахування банком відсотків згідно положень Умов та правил надання банківських послуг, оскільки відповідач не підписував зазначені Умови. Таким чином, приймаючи до уваги думку сторони позивача та відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу без участі останніх на підставі письмових матеріалів справи. \~ \~ \~ \~Суд, приймаючи до уваги думку сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків. \~ \~ \~ \~01 березня 2013 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав анкету заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, та у зв`язку із чим отримав в кредит грошові кошти в розмірі 3\~700 грн. 00 коп. у вигляді у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. \~ \~ \~ \~Надана сума кредитного ліміту в розмірі 3\~700 грн. 00 коп. підтверджується змістом виписки по карті № [NUMBER] (а.с.154) та змістом заяви відповідача від 12 лютого 2019 року (а.с. 79). \~ \~ \~ \~Згідно змісту підписаної анкети - заяви, [PERSON] підтвердив, що підписана заява разом із разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартним формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно із пунктом 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у випадку невиконання зобов`язань за договором, за вимогою банку позичальник зобов`язався виконати зобов`язання з повернення кредиту та виплати винагороди банку. Згідно із пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. 00 коп. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту із врахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. \~ \~ \~ \~Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не виконує належним чином свої зобов`язання перед позивачем щодо повернення грошових коштів, та, згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка станом на 31 травня 2018 року становить 112 948 грн. 68 коп., що складається із: заборгованості по кредиту в розмірі 3 614 грн. 24 коп., загального залишку заборгованості за відсотками в розмірі в розмірі 109\~334 грн. 44 коп. \~ \~ \~ \~В ході розгляду справи відповідач [PERSON] визнав факт отримання кредитних коштів в розмірі 3\~700 грн. 00 коп., що підтверджується, зокрема, змістом його заяв від 12 лютого 2019 року (а.с. 79) та від 07 червня 2019 року (а.с. 140), а також не заперечував факт неналежного виконання своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів, однак, згідно змісту заяви про застосування строку позовної давності, просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду із позовом, вважаючи 23 грудня 2013 року датою початку перебігу строку позовної давності. \~ \~ \~ \~Однак, суд не погоджується з твердженням відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності з огляду на наступне. Статтею 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 Цивільного кодексу України\~встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 253 Цивільного Кодексу України\~визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до частини 5\~статті 261 Цивільного кодексу України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається із довідки, наданої АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 153), 01 березня 2013 року відповідачу [PERSON] було відкрито картку під номером [NUMBER] із терміном її дії до жовтня 2016 року. Оскільки загальний строк кредитування визначається строком дії кредитної картки, що зазначено у правовій позиції, викладеній в постанові судової палати у цивільних справах Верховного суду України по справі №6-127цс14 від 22 жовтня 2014 року, а у даному випадку - до жовтня 2016 року, суд приходить до висновку, що позивачем строк позовної давності у даному спорі не пропущено. Водночас, відповідно до частин 1, 2\~статті 207 Цивільного кодексу України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 \~Цивільного кодексу України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 \~Цивільного кодексу України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 \~Цивільного кодексу України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України ). Згідно із частиною 1 статті 633 Цивільного кодексу України,\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 Цивільного кодексу України,\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей\~633, 634 Цивільного кодексу України,\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~статті 1056 1 Цивільного кодексу України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 549 Цивільного кодексу України,\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною 1 статті 1050 Цивільного кодексу України,\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Однак, у анкеті - заяві позичальника [PERSON] від 01 березня 2013 року процентна ставка не зазначена. Також у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, (окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник з урахуванням здійсненої часткової проплати), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01 березня 2013 року, позивач посилався на Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин ( 01 березня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (21 серпня 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Згідно з частиною 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01 березня 2013 року шляхом підписання анкети - заяви, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Також не можна вважати складовою частиною кредитного договору Витяг з Тарифів на обслуговування кредитних карт, оскільки вказаниц Витяг не містить підпису представника банку, як другої сторони договору, не зазначена у анкеті-заяві, не містить прізвище позичальника. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц. За таких обставин, правових підстав для стягнення з [PERSON] заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 109 334 грн. 44 коп., суд не вбачає. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» суму боргу в розмірі 3\~614 грн. 24 коп. (тіло кредиту), оскільки факт отримання кредитних коштів у вказаному розмірі встановлено в судовому засіданні, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~Оскільки позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено на 3,20 % (3\~614 грн. 24 коп. задоволена сума до стягнення, при сумі позову 112\~948 грн. 68 коп.), суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума судового збору в розмірі 56 грн. 38 коп. (1\~762 грн. 00 коп. * 3,20 %). \~ \~ \~ \~

Outcome: partial