Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] від імені та в інтересах позивача [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що позивач є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеній квартирі разом з позивачем зареєстрована відповідач [PERSON] - її баба. Відповідач [PERSON] в зазначеній квартирі не проживає з 2014 року і відсутня без поважних причин. Вона виїхала з вказаної квартири до іншої області, забравши свої речі. Відповідач добровільно не бажає знятися з реєстрації. Наявність реєстрації відповідача у квартирі порушують права та інтереси позивача, як власника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування вказаною квартирою. Оскільки відповідач відсутня за місцем реєстрації більше ніж один рік, позивач вважає її такою, що втратила право користування вказаною квартирою. Позивач звернулася з позовною заявою до суду і просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час і місце судового засідання справи повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористалася. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає у будинку [ADDRESS] з 1969 року. Вона є сусідкою [PERSON] , яка разом з матір`ю [PERSON] і бабою [PERSON] заселилися в 2011 році до квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Їй відомо, що [PERSON] проживала у вказаній квартирі. Вона в останнє бачила в травні 2013 року [PERSON] , яка повідомила, що її запросила до себе проживати сестра у м. Мелітополь Запорізької області. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є знайома з сусідкою [PERSON] , баба [PERSON] якої давно не проживає у квартирі, яка розташована на 3 поверсі. У вказаній квартирі з 2011 року проживала [PERSON] разом з донькою [PERSON] і онукою [PERSON] . Коли у м. Сєвєродонецьк розпочалися військові дії влітку 2014 року, вона бабу [PERSON] не бачила. Від сусідів їй стало відомо, що баба [PERSON] поїхала, а куди саме їй невідомо. 20.11.2019 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , що підтверджується копією договору дарування квартири від 28.03.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малаховим С.О., в реєстрі №530, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.03.2014 року №19670848 та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 21.11.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 26.06.2019 року №13143, виданої відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради Луганської області, за адресою: [ADDRESS] , станом на 26.06.2019 року зареєстровані [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 2014 року, оскільки переїхала проживати до м. Мелітополь Зпорізької області. Зазначена обставина підтверджується свідченнями свідка [PERSON] , яка підтвердила, що їй особисто відповідач [PERSON] повідомила, що її запросила до себе проживати сестра у м. Мелітополь Запорізької області. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з літа 2014 року, вона [PERSON] у спірній квартирі не бачила та від сусідів дізнадась, що остання уїхала. Аналізуючи свідчення свідків у сукупності з іншими обставинами, встановленими під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що відповідач виїхала з квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на проживання до м. Мелітополь Запорізької області. Наведене свідчить про те, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад один рік, а отже втратила інтерес до вказаного житлового приміщення. Застосовуючи вищевказані норми матеріального права, суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Оскільки відповідач [PERSON] не проживає за місцем її реєстрації понад один рік і переїхала проживати до іншого місця проживання, то, відповідно, вона втратила право користування спірною квартирою. Таким чином, реєстрація відповідача у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить позивачу [PERSON] , створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір у сумі 768 грн. 80 коп.

Outcome: approved