Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Представник позивача [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої [PERSON], адвокат [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання відмови у виплаті страхового відшкодування неправомірною. В позові зазначає, що 18.04.2014р. на а\\д М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ Приморського району Запорізької області, водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] здійснив наїзд на пішохода [PERSON]. 03.02.2017р. від імені [PERSON], що діяла також в інтересах своєї малолітньої дитини, на адресу страховика ПрАТ «Київський страховий дім» подано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування. Підставою для звернення є ступень споріднення( дружина загиблого) та мала на утриманні спільну із загиблим малолітню дитину [PERSON]. 24.03.2017р. за вих. № 697 нею було отримано від відповідача повідомлення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Позивач не погоджується з відмовою відповідача у виплаті страхового відшкодування, та вважає що відповідачем порушується чинне законодавство. Посилаючись на вимоги норм Цивільного Кодексу, Закону України « Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просить суд визнати неправомірною відмову ПрАТ «Київський страховий дім» у відшкодуванні шкоди, завданої позивачеві [PERSON] внаслідок смерті [PERSON] ( сина), заподіяної 18.04.2014р. у ході дорожньо-транспортної події джерелом підвищеної небезпеки транспортним засобом Crysler Daimler, д.н.з. [NUMBER], стягнути компенсацію витрат на правову допомогу у сумі 4800 грн. з відповідача, винести ухвалу про проведення всіх судових засідань у режимі відео конференції, визначивши суд відповідальний за організацію відео конференції для участі представника позивача Ленінський районний суд м. Харкова. У ході судового розгляду справи, у судовому засіданні, яке відбулося 01.12.2017р. в режимі відео конференції, представник позивача уточнила позовні вимоги: просить суд визнати неправомірною відмову ПрАТ «Київський страховий дім» у відшкодуванні шкоди, завданої позивачеві [PERSON] в особі [PERSON] внаслідок смерті [PERSON], заподіяної 18.04.2014р. у ході дорожньо-транспортної події ( а.с. 153-155). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В подальшому подав заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримав. Представник відповідача проти позову заперечував, позовні вимоги не визнав в повному обсязі, надав письмові заперечення на позов ( а.с. 53-60), а також клопотання забезпечення проведення судових засідань у режимі відеоконференції ( а.с. 44,95,107,116). В судовому засіданні пояснив, що 18.04.2014р. о 02-00 год. на а\\д М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ сталась ДТП за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], який здійснив наїзд на пішохода [PERSON] Відповідальність власника транспортного засобу Crysler Daimler, д.н.з. [NUMBER] застрахована відповідно до полісу № АІ\\0371118 від 13.03.2014р. обовязкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів у Страховика. Постановою старшого слідчого відділу СВ Приморського РВ ГУМВС України в Запорізькій області від 30.07.2014р. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120140803340000297 від 18.04.2014р., закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення. В діях водія Crysler Daimler, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які б перебували в причинному звязку з подією ДТП, з технічної точки зору не вбачається і він не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода при допустимій швидкості руху автомобіля в умовах місця пригоди шляхом екстреного гальмування та збереження прямолінійного руху авто. 24.01.2017р. до Страховика звернувся представник [PERSON] - [PERSON] з повідомленням про подію та заявою про виплату страхового відшкодування. За результатами розгляду заяви було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, з урахуванням вимог норм Цивільного Кодексу України та Закону України « Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відмову вважає законною та обгрунтованною, а позовні вимоги такими що не підлягають задоволенню. У ході судового слухання справи від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності до вимог позивача про визнання відмови у виплаті страхового відшкодування ( а.с.151-152,158-159). В подальшому подав заяву про розгляд справи без його участі. Ухвалами суду від 25.09.2017р. клопотання представника позивача та відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволені. Судові засідання, проведені в режимі відео конференції. Враховуючи той факт, що в судове засідання призначене на 01.03.2018 року сторони не зявились та подали заяви про розгляд справи без їх участі, фіксування процесу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, надані в попередніх судових засіданнях, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до матеріалів справи, судом встановлено, що 18.04.2014р. на а\\д « Одесса- Мелітополь-Новоазовськ» в Приморському районі Запорізькій області трапилась дорожньо-транспортна пригода. Як вбачається з Постанови старшого слідчого СВ Приморського РВ ГУМВС України в Запорізькій області від 30.07.2014р., водій автомобіля [NUMBER] [PERSON] о 02:30 г. допустив наїзд на пішохода [PERSON], який стояв посередині проїжджої частини. Внаслідок ДТП [PERSON] були спричинені ушкодження не сумісні із життям, від яких він помер на місці події. Враховуючи, що в діях водія невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які б перебували в причинному звязку з подією ДТП, з технічної точки зору не вбачається і він не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода при допустимій швидкості руху автомобіля в умовах місця пригоди шляхом екстреного гальмування та збереження прямолінійного руху автомобіля, кримінальне провадження закрито в звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення. (а.с.61-63). Відповідальність власника транспортного засобу «Crysler Daimler» д.н.з. [NUMBER], відповідно до листа відповідача № 697 від 24.03.2017р. та заперечення на позов, застрахована відповідачем відповідно до полісу № АІ\\0371118 від 13.03.2014р. обовязкового страхування цивільної відповідальності транспортних засобів. Цивільно-правові відносини, які склалися між сторонами, регулюються Цивільним Кодексом України, Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У відповідності до ст. 3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок\~ подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст..6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом цього Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Про настання страхового випадку представник позивача 24.01.2017р. повідомив відповідача про подію, що є страховим випадком та надав заяву про виплату страхового відшкодування ( а.с. 8,9,64,86) та надав копії документів. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відмовляючи позивачу в відшкодуванні шкоди, завданої внаслідок смерті [PERSON] заподіяною при ДТП при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, відповідач посилається на статті 1166,1167 ЦК України, про відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу в ДТП. В п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 2,5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими,речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відмова відповідача від 24.03.2017р. № 697 в відшкодуванні шкоди не містить відомостей про наявність непереборної сили чи умислу потерпілого в ДТП [PERSON], а лише посилання на загальні норми законодавства. Суду не надані відповідачем докази щодо умислу загиблого [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді. В постанові слідчого про закриття кримінального провадження, на яку відповідач посилається в відмові про відшкодування шкоди, зазначено, що [PERSON], залишивши салон автомобіля, в якому він їхав і який потрапив в ДТП, вийшов на проїжджу частину автодороги з метою зупинки транспортного засобу для допомоги. Отже, загиблий мав намір отримати допомогу, а наявності умислу щодо спричинення ДТП, в діях загиблого, досудове слідство не встановило. Частиною 7 статті 81 ЦПК України визначено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до розяснень наданих в п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Згідно із частиною 2 статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Відповідач при прийнятті рішення про відмову у відшкодуванні шкоди, не врахував зазначену норму закону. Посилання відповідача на те, що позивач повинен звертатися за відшкодуванням шкоди безпосередньо до завдавача шкоди, а не до страхової компанії, на думку суду, є необґрунтованим. Відповідно до правового висновку ВСУ, висловленого у постанові від 29 червня 2016 року № 6-192цс16, потерпілому як кредитору належить право вимоги. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Відповідно до заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає, що згідно до ст..256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 4 ст. 261 ЦК України визначено, що початок перебігу позовної давності у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи починається від дня досягнення нею повноліття. Позов заявлено в інтересах малолітньої [PERSON], [INFO]. А отже, строк позовної давності не сплинув, початок перебігу позовної давності щодо відновлення її цивільних прав та інтересів почнеться відліковуватися від дня досягнення нею повноліття. Крім того, право особи на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права виникає (та відповідно перебіг позовної давності починається) з моменту, коли право цієї особи порушене (особа довідалася про порушення свого права), тобто з моменту відмови страховика у виплаті страхового відшкодування (правовий висновок ВСУ у постанові від 11 жовтня 2017 року № 6-1365цс17). Вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню у звязку з тим, що відповідно до ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України також передбачені витрати, повязані лише з правничою допомогою адвоката. Надані позивачем копії рахунку-фактури ТОВ «Автопоміч» від 26.04.2017р., акту виконаних робіт від 29.05.2017р. підписаного виконавцем-ТОВ «Автопоміч» та замовником-позивачем, квитанції про сплату грошових коштів на рахунок ТОВ «Автопоміч» не є належним доказом для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розумінні вимог діючого процесуального законодавства. Відповідно до вимог ст. 141 ЦК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 640,00 грн., від сплати якого позивач була звільнена при предявлені позову. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. На підставі викладеного і

Outcome: partial