Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулася в суд з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості. В позові вказувала, що 13.03.2006 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір без номеру, згідно умов якого відповідач отримала кредит в сумі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитним договором. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та позивачем договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п.6.5 Умов надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.6.6 Умов надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п.8.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову. Зазначала, що відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала належним чином, у зв'язку з чим станом на 31.10.2013 року утворилася заборгованість у розмірі 15155,69 грн., з яких: 4380,95 грн. - заборгованість за кредитом; 9576,85 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 697,89 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПриватБанк». Просила стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором без номера від 13.03.2006 року в сумі 15155,69 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Зюлковська Л.В. позов підтримала, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини просила позов задовольнити. У наданих поясненнях на заперечення відповідача зазначила, що п.8.6 Умов і правил надання банківських послуг, з якими ознайомлена відповідач, передбачено сплату клієнтом штрафу у випадку порушення ним строків платежів більш ніж на 120 днів у розмірі 500 грн. + 5 від суми позову. У п.5.3 Умов закріплено, що зміна розміру кредитного ліміту здійснюється банком самостійно, без попереднього повідомлення клієнта і не потребує документального підтвердження. Відповідальність клієнта настає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду у банкоматах, або підписання чеку при розрахунку через РОS-термінал торгової точки. Згідно виписки по рахунку 25.03.2009 року встановлено кредитний ліміт 4390,00 грн. У п.9.12 Умов передбачено, що термін дії договору автоматично продовжується щорічно, за умови, якщо одна із сторін не повідомить другу сторону про припинення цього договору. Оскільки жодна із сторін не заявила про припинення дії цього договору, то він продовжив свою дію на попередніх умовах. А тому доводи відповідача про те, що строк позовної давності відраховується від 14.12.2008 року та вони повинні були звернутися з даним позовом до 14.12.2011 року не обґрунтовані. Також необґрунтовані твердження відповідача про сплив строку позовної давності, оскільки нею 27.03.2012 року сплачено 300,00 грн., а 28.04.2012 року 250,00 грн., що свідчить про визнання нею існуючої заборгованості та переривання перебігу позовної давності. Розрахунок заборгованості ґрунтується на положеннях договору про надання банківських послуг, є деталізованим та узгоджується з випискою по особовому картковому рахунку відповідача про рух коштів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, вважала вимоги незаконними та необґрунтованими. У поданому запереченні на позов зазначила, що згідно розрахунку заборгованості за договором від 13.03.2006 року сальдо простроченої заборгованості виникло 28.11.2008 року, тобто з цього дня позивач довідався про порушення свого права і розпочався відлік позовної давності, який закінчився 28.11.2011 року, однак термін дії кредитної картки до 13.12.2008 року. Нової картки вона не отримувала. Тому строк позовної давності відраховується з 14.12.2008 року, тобто позивач повинен був звернутись за захистом своїх прав до 14.12.2011 року, а отже позовна заява не підлягає задоволенню у зв'язку із закінченням позовної давності згідно ч.4 ст.267 ЦК України. Крім того позивач не надав жодного доказу здійснення платежу, а тому вимоги необґрунтовані належними та допустимими доказами. Розрахунок заборгованості не оформлений належним чином, базується на припущеннях та не підтверджений первинними документами у відповідності до ч.2 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Умови та правила надання банківських послуг, що викладені на окремих аркушах підписані головою правління ПАТ КБ «ПриватБанк» Дубілетом О.В., а її підпис відсутній. Не зазначена дата їх прийняття чи затвердження, відсутня інформація з якого по який час діяли положення умов у тому варіанті, який представлений суду, а також, що вони стосуються саме заяви на отримання кредитної картки наданої відповідачу. До заяви від 13.03.2006 року не додано умови надання банківських послуг, правила користування платіжною карткою та тарифи, які складають між ними договір про надання банківських послуг. Крім того позивачем не надано жодних доказів на підтвердження підписання нею договору приєднання. Також зазначила, що у заяві від 13.03.2006 року відсутній пункт щодо ставки простроченої заборгованості, яка згідно розрахунку заборгованості становить 72%. Позивачем надано три різні розрахунки, які містять суттєві розбіжності, які впливають на кінцеву суму заборгованості і які не оформлені належним чином (не зазначено прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, підпису цієї особи, печатки банку, тощо). Дозволу на підвищення кредитного ліміту не надавала. Щодо нарахованих штрафів заперечувала, оскільки у заяві про них нічого не вказано. Просила застосувати позовну давність та у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши представника позивача Зюлковську Л.В., відповідача [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно заяви від 13.03.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, згідно умов якого відповідач отримала кредит у сумі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується копією заяви. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала підписання заяви 13.03.2006 року. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що вона ознайомилась та згідна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, і виразила свою згоду, що вказана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, тобто кредитний договір. п.1.1. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що дані Умови і правила визначають умови, на яких ПАТ КБ «ПриватБанк» пропонує клієнтам платіжні карти, а також інші банківські послуги, вказані в заяві та в пам'ятці клієнта. Належно заповнена заява підписується клієнтом і таким чином, клієнт виражає свою згоду, що заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами становлять укладений договір про надання банківських послуг. У п.1.2. Умов та правил вказано, що дані Умови регулюють відносини між банком та клієнтом по відкриттю та обслуговуванню карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг, вказаних у заяві. Відповідно до п.3.3. вказаних Умов та правил підписання даного договору є прямим та безумовною згодою держателя відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Згідно п.6.5. вказаних Умов та правил відповідач зобов'язалася погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, по перевищенню кредитного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених даним договором. У п.6.6. вказаних Умов та правил передбачено обов'язок відповідача у випадку невиконання зобов'язань за договором по вимозі банку виконати зобов'язання по поверненню кредиту. Відповідно до п.9.12 вказаних Умов та правил договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна з сторін не повідомить іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк. Пунктом 3.1.1 Умов і правил надання банківських послуг зазначено, що карта дійсна до останнього дня вказаного місяця. Пунктом 3.1.3 передбачено, що по закінченню строку дії відповідна карта подовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також при наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. Згідно п.5.2. Умов та правил погашення кредиту - поповнення картрахунку держателя, здійснюється шляхом внесення коштів в готівковому чи безготівковому порядку і зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору. Відповідно до п.5.4. Умов та правил строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по кредитних картках без встановленого мінімального обов'язкового платежу, здійснюється в наступному порядку: строк погашення процентів по кредиту - щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на кредитній картці (в полі MONTH). Згідно п.5.5. Умов та правил надання банківських послуг за користування кредитом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів у рік. Відповідно до п.8.6. Умов та правил при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором більше ніж на 210 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. Згідно з п.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п.1 ст.1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Частиною 2 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З положень кредитного договору та ст.ст.1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. З наданого позивачем та дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за кредитним договором укладеним 13.03.2006 року із [PERSON] вбачається, що станом на 31.10.2013 року сума загальної заборгованості становить 15155,69 грн., з яких: 4380,95 грн. - заборгованість за кредитом; 9576,85 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 697,89 грн. - штраф (процентна складова). Як встановлено судом, під час підписання заяви 13.03.2006 року сторони у заяві визначили, що базова відсоткова ставка за користування кредитом становить 3% у місяць з розрахунку 360 днів у році, тобто 36,00% річних, однак як вбачається з розрахунку заборгованості загальна заборгованість за відсотками (накопичувальним підсумком) нарахована шляхом додавання нарахованих на поточну заборгованість за кредитом процентів за відсотковою ставкою 36,00% річних та нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом процентів за відсотковою ставкою 72,00% річних. Тобто реальна процентна ставка складає не 36,00% річних, як передбачено у кредитному договорі, а 108,00% річних. У п.5.5.1. Умов та правил надання банківських послуг вказано, що за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань (користування простроченим кредитом та овердрафтом) держатель сплачує відсотки по підвищеній процентній ставці чи додаткову комісію, розміри якої визначаються Тарифами. Однак належних та допустимих доказів правомірності стягнення з відповідача підвищеної процентної ставки саме у розмірі 108,00% річних представником позивача суду не надано, а тому суд вважає, що позов в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом підлягає частковому задоволенню. Зокрема з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за відсотками виходячи з процентної ставки 36,00% річних, що становить 2397,85 грн. Таким чином сума загальної заборгованості [PERSON] становить 7976,69 грн., з яких: 4380,95 грн. - заборгованість за кредитом; 2397,85 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 697,89 грн. - штраф (процентна складова). Суд вважає, що заява відповідача [PERSON] про відмову у позові у зв'язку із закінченням строку позовної давності задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Однак ч.1 ст.264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Згідно ч.3 вказаної статті, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. При дослідженні розрахунку заборгованості судом встановлено, що останній платіж у сумі 250,00 грн. відповідачем [PERSON] проведено 28.04.2012 року, тобто відбулося переривання позовної давності і перебіг позовної давності розпочався заново з вказаної дати. За вказаних обставин ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулися з даним позовом у межах строку позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи, докази, їх юридичну оцінку, суд приходить до висновку, що вимоги доведені, але підлягають частковому задоволенню із стягненням з відповідача на користь позивача понесених ними судових витрат у відповідності до ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.2, 15, 256, 257, 261, 264, 267, 526, 527, 530, 611, 612, 1048-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial