Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

Представник позивача Дружина Т.Г. звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що ТОВ «ФХК 2005» є власником комплексу автозаправної станції, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с Лозуватка, вул.. Сагайдачного, 18, яке товариство придбало на прилюдних торгах з реалізації арештованого нерухомого майна ПП «Технопромгруп». З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №98812091 від 28.09.2017 року позивачу стало відомо, що на нерухоме майно 15.10.2004 року реєстратором Першою криворізькою державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12.10.2004 року зареєстроване обтяження у вигляді арешту нерухомого майна. Інформації щодо підстав винесення ухвали у позивача не має, оскільки ТОВ «ФХК 2005» не було стороною у справі, при розгляді якої винесено ухвалу, а станом на день звернення із позовом в Криворізькому районному суді відсутні будь-які судові справи відносно майна товариства. Зазначений арешт, який триває понад 13 років перешкоджає власнику майна ТОВ «ФХК 2005» вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, що є порушенням норм національного та міжнародного законодавства. Тому представник позивача, надавши 21.12.2017 року заяву про зміну предмету позову, яка прийнята судом, просить усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном - комплексом автозаправної станції, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Лозуватка, вул.. Сагайдачного,18 шляхом скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12.10.2004 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на комплекс автозаправної станції, реєстраційний номер обтяження 1381791. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, заявлених в позові. Відповідач [PERSON] та представник відповідача ТОВ «СК Петроліум» Маглиш В.І. правом на участь в судовому засіданні не скористалися, від кожного з них надійшла заява, в якій вони просили здійснювати розгляд справи за їх відсутності, визнали позовні вимоги в повному обсязі. Суд, вислухавши доводи представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. ТОВ «ФХК 2005» згідно свідоцтва про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів від 03.07.2007 року, виданого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Убієнних Л.М. на підставі акта про проведення прилюдних торгів, затвердженого Заводським відділом Державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції 17 квітня 2017 року, належить право власності на нерухоме майно, а саме автозаправної станції, яка в цілому складається з: автозаправки (А), загальною площею 89,7 кв.м, автомайстерні (Б), загальною площею 76,3 кв.м., вбиральні (В), навісу (Г), замощення (І), колонки ІІ-V, ємності V-VІІІ, та знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Лозуватка, вул.. Сагайдачного, 18. Автозаправна станція раніше належала ПП «Технопромгрупп» на підставі договору купівлі-продажу №25/09, укладеного 25.09.2003 року та Акту прийняття-передачі від 25.09.2003 року, зареєстрованого в КП «Криворізьке БТІ» в книзі 1 доп. Н Кр.р-н-22 номер запису 251 (а.с. 7). Право власності на означене нерухоме майно зареєстровано за ТОВ «ФХК 2005» 05.06.2009 року за реєстраційним номером 2533577, що вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомо майна № 88449205 від 30.05.2017 року (а.с. 8-9). З вказаної Інформаційної довідки також видно, що 15.10.2004 року державним реєстратором - Першою криворізькою державною нотаріальною конторою відносно вказаного нерухомого майна за реєстраційним номером 1381791 зареєстроване обтяження у вигляді арешту нерухомого майна на підставі ухвали Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12.10.2004 року. Згідно досліджених судом матеріалів цивільної справи №2-90/08, витребуваної судом для огляду із архіву Криворізького районного суду Дніпропетровської області, встановлено, що ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області (суддя Приміч Г.І.) від 12.10.2004 року при розгляді цивільної справи за зустрічним позовом ТОВ «СК Петроліум» до [PERSON], ПП «Технопрогруп» про визнання права власності, була задоволена заява ПП «СК Петроліум» про забезпечення позову та накладено арешт, заборона на відчуження та порушення цілісності автозаправної станції, розташованої по вул.. Сагайдачного, 18 в с. Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області, яка зареєстрована в КП «Криворізьке БТІ» за ПП «Технопромгруп». Отже, заходи забезпечення позову, застосовані судом згідно вказаної ухвали, перешкоджають позивачу вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном - автозаправною станцією по вул.. Сагайдачного, 18 в с. Лозуватка, Криворізького району Дніпропетровської області, що є на думку позивача порушеним ст.. 319, 321 ЦК України та ст.. 41 Конституції України. Розглядаючи питання щодо наявності порушень прав, свобод чи інтересів, за захистом яких позивач звернуся до суду, суд зазначає наступне. Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, позивач при зверненні до суду вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Відповідно до ст.15, ч.2 ст.16, ч.1 ст.20 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема принцип диспозитивності, який відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із змісту ч. 2 ст.5 ЦПК України вбачається, що суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону лише у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду. З наведеного вище випливає, що суд позбавлений за своїм розсудом визначати інший спосіб захисту права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду якщо законом чи договором передбачено інший спосіб захисту, ніж той який особа обрала при зверненні до суду. Невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. З урахуванням фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що позивач обрав неналежний спосіб захисту шляхом усунення перешкод у користування власність на підставі ст.. 391 ЦК України, оскільки статтею 158 ЦПК України передбачені умови та порядок скасування заходів забезпечення позову, а тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог про усунення перешкод у користуванні власність шляхом скасування заходів забезпечення позову.

Outcome: dismissed