Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Українець В.Б. у травні 2020 року звернувся з указаним позовом до суду, який мотивує тим, що 19.07.2019 року на 72 км + 200 м. автодороги Харків-Охтирка поблизу с.Куп`єваха Богодухівського району Харківської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ВАЗ 21070, реєстраційний номер [NUMBER] . під керуванням водія, [PERSON] , та транспортного засобу SUВARU LEGACY OUTBACK, з державним номером [NUMBER] , під керуванням його власника [PERSON] , та транспортного засобу МITSUBISHI LANCER, з державним номером [NUMBER] , що яким керував [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби, якими керували [PERSON] та [PERSON] зазнали механічних пошкоджень, а їх власникам були завдані матеріальні збитки. Відповідно до постанови Тростянецького районного суду Сумської області від 06.02.2020 року, яка набрала законної сили l8.02.2020 року винним у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача, внаслідок порушення ним п. 14.6(а) Правил дорожнього руху. Цивільно-правову відповідальність відповідача, [PERSON] , на момент дорожньо-транспортної пригоди було застраховано у Приватному акціонерному товаристві «Страхова Група «ТАС» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів N11АМ/9464035 від 21.02.2019 року. До позивача 22.07.2019 року звернулися потерпілі власники пошкоджених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] та [PERSON] з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. З урахуванням коефіцієнту фізичного зносу замінених складових транспортного засобу МITSUBISHI LANCER з державним номером [NUMBER] потерпілому [PERSON] , було виплачено страхове відшкодування в розмірі 35000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням АТ «СГ «ТАС» (приватне) №47224 від 10.09.2019 року. [PERSON] 20.02.2020 року було виплачено страхове відшкодування в розмірі 100000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням АТ «СГ «ТАС» (приватне) №93583 від 15.04.2020 року. Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АТ «СГ «ТАС» (приватне) №АМ/9464035 від 21.02.2019 року укладено [PERSON] , який є пенсіонером відповідно до пенсійного посвідчення cepiї [NUMBER] , виданого ВФРЕ УМВС України в Сумській області 29.12.2006 року, на підставі чого страхувальнику [PERSON] на 50% було зменшено страховий платіж як пільговику. Зазначена пільга надана була за умови особистого керування транспортним засобом [PERSON] . Проте, оскільки забезпеченим транспортним засобом у момент транспортної пригоди керував відповідач, а не [PERSON] , тому відповідач як відповідальна за заподіяну шкоду особа зобов`язаний компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхування, що складає 67500 грн. (35000 грн. + 100000 грн.)*50%. Позивачем 11.09.2019 року та 16.04.2020 року на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача були направлені дві регресні вимоги, які були отримані відповідачем 13.09.2019 року та 21.04.2020 року відповідно. Відповідач добровільно не сплатив позивачу кошти у розмірі 50% компенсації страхових відшкодувань, виплачених позивачем потерпілим [PERSON] та [PERSON] . Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд стягнути із [PERSON] на користь позивача кошти 50-ної компенсації виплачених страхових відшкодувань в розмірі 67500,00 грн. та судові витрати, понесені у зв`язку із зверненням до суду у розмірі 2102,00 грн. Ухвалою суду від 02.06.2020 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, надіслав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.115). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, обставини, викладені у позовній заяві не оспорив. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що 21 лютого 2019 року між [PERSON] та позивачем був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що посвідчено полісом № АМ/9464035, строк дії якого визначено з 21.02.2019 по 20.02.2020 року. За змістом указаного полісу забезпеченим транспортним засобом є автомобіль ВАЗ 21070, 2005 року випуску, з державним номером [NUMBER] , страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до пункту 9 полісу №АМ/9464035 для розрахунку страхового платежу [PERSON] застосовано зменшення 50 % як пільговику на підставі пенсійного посвідчення , виданого 29.12.2006 року ВРФЕ УМВС України в Сумській області (а.с.12). Отже, виходячи з умов укладеного договору пільга у виді зменшення страхового платежу [PERSON] була надана за умови особистого керування забезпеченим транспортним засобом. Постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 06.02.2020 у справі №588/55/20, яка набрала законної сили 18.02.2020 року, відповідач [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Указаною постановою суду установлено, що [PERSON] 19.07.2019 о 19 год. 03 хв. на автодорозі Харків-Охтирка 72 км + 200 м, керуючи автомобілем ВАЗ 21070 з державним номером [NUMBER] , здійснюючи обгін на перехресті допустив зіткнення з автомобілем Subaru з державним номером [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку, після чого допустив зіткнення з автомобілем Mitsubishi з державним номером [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у попутному напрямку, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої автомобілі зазнали механічних пошкоджень (а.с.7-11). Відповідно положень частини 4 статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої її ухвалено з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, у цій справі не підлягає доказуванню те, що відповідач під час використання забезпечуваного транспортного засобу ВАЗ 21070 з державним номером [NUMBER] внаслідок порушення вимог пункту 14.6а Правил дорожнього руху допустив зіткнення з автомобілем SUВARU LEGACY OUTBACK з державним номером [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку, після чого допустив зіткнення з автомобілем МITSUBISHI LANCER з державним номером [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Отже, судом установлено, що на час виникнення страхового випадку забезпеченим транспортним засобом керував не [PERSON] , який уклав з позивачем договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відповідач у справі [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] як власники пошкоджених 19 липня 2019 року транспортних засобів 22 липня 2019 року звернулися до позивача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.19-26, 57-63). Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля МITSUBISHI LANCER з державним номером [NUMBER] склала 63123 грн. 55 коп. (а.с.27-47). На підставі заяви [PERSON] про виплату страхового відшкодування від 02.09.2019 року та страхового акту № 00161127/919 від 09.09.2019 року позивачем потерпілому було виплачено 35000 грн. страхового відшкодування з урахуванням 0,7 коефіцієнту зносу транспортного засобу (а.с.48-51). Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №235/08-19 від 22.08.2019 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля SUВARU LEGACY OUTBACK, реєстраційний помер [NUMBER] , становить 211520,00 грн. (а.с.64-75). [PERSON] на підставі його заяви від 20.02.2020 року та страхового акту № 08087/27/920 від 13.04.2020 року було виплачено 15 квітня 2020 року страхове відшкодування в розмірі 100000,00 грн. (а.с.95-98). Про необхідність повернення 50% виплаченого страхового відшкодування позивач повідомив відповідача, надіславши на його адресу регресні вимоги від 16.04.2020 та 11.09.2019 (а.с. 52-54, 99-101). Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно зі статтею 6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого Розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу (пункт13.2 статті 13 Закону №1961-IV). Відповідно до пункту 38-1.1 статті 38 Закону №1961-IV у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону(при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Отже, зважаючи на те, що позивач здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну відповідачем, як особою, яка не належить до визначених у пункті 13.2 Закону № 1961 категорій громадян України, під час використання забезпеченого транспортного засобу згідно договору, укладеного позивачем та страхувальником, то відповідач як особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Відтак, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог. При цьому відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 2102,00 грн. відповідно до платіжного доручення від 29.04.2020 року №685 (а.с.105), 50 відсотків розміру якого, що становить 10051,00 грн., у зв`язку з визнанням відповідачем позову слід повернути позивачу з державного бюджету, а 1051,00 грн. стягнути на його користь з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved