Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд стягнути [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 29.08.2012, в загальному розмірі 115320,54 грн., з яких заборгованість за кредитом 18347,54 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 29.08.2012 по 30.07.2017 - 96973,00грн. Також просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування пред`явлених вимог вказує, що 29.08.2012 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено кредитний договір, шляхом підписання ним анкети-заяви, з отриманням кредитної картки. 01.04.2013 відповідачу переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «GOLD» та відкрито картковий рахунок, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 20900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Представник позивача зазначав, що [PERSON] підписавши заяву, надав згоду, що вона разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Вказаний договір є договором приєднання в розумінні ч.1 ст. 634 ЦК України. Змінюючи кредитний ліміт за договором, банк керувався п.п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4 Договору, згідно яких відповідач надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Відповідач зобов`язався слідкувати за витратами кредитного ліміту, з метою недопущення Овердрафту (п. 2.1.1.5.7. Договору). Пунктом 1.1.3.2.4. Договору АТ КБ «ПриватБанк» передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору, при цьому кредитор зобов`язаний інформувати позичальника щодо внесення змін шляхом надання виписки карткового рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Договору, а позичальник зобов`язався отримувати виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.1.5 договору). Пунктом 1.1.5.2 Договору передбачено, що неотримання або несвоєчасне отримання позивальником виписок про стан рахунків не звільняє Клієнта від виконання його зобов`язань за даним Договором. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів банку» позичальник має право надавати Банку заяву про розірвання договору виконавши вимоги п. 2.1.1.5.4 Договору. Банк свої зобов`язання перед [PERSON] виконав належним чином, надавши кредит в обумовленому розмірі, але відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв`язку з чим у нього сформувалася заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку. Також позивач просив вирішити питання про розподіл судових витрат, стягнувши з відповідача на користь банку судовий збір в розмірі 1921 грн. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, правом на участь в судовому засіданні не скористався, просив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, за відсутності представника банку (а.с. 43-44). Відповідач [PERSON] позовні вимоги банку не визнав, надав суду відзив, в якому просив позов залишити без задоволення. В обґрунтування заперечень проти позову вказував, що кредитного договору не укладав та не підписував. Надана позивачем анкета-заява не може розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору, оскільки не містить жодних умов кредитування, не є договором приєднання, а Умови та правила неодноразово змінювалися банком в односторонньому порядку, визначити які з них діяли в момент підписання відповідачем неможливо. З ним, як зі слабшою стороною кредитного договору, не узгоджено істотні умови договору. Крім цього, посилався на пропуск позивачем строку позовної давності, адже останній платіж за договором здійснено 30.10.2015, а позивач звернувся до суду з позовом 08.05.2019, тобто з пропуском визначеного законом 3-х річного строку позовної давності. АТ КБ «ПриватБанк» надало відповідь на відзив, в якому в заперечення тверджень відповідача вказувало, що між сторонами існують кредитні правовідносини, оскільки [PERSON] підписав анкету заяву, погодився що вона разом з Умовами та правилами кредитування, Тарифами складає кредитний договір, в якому вони погодили всі істотні умови кредитування, вчинили дії на виникнення цивільних прав та обов`язків. Умови та правила, а також Тарифи є загальнодоступними, оскільки розміщені на офіційному сайті банку, відповідач мав можливість ознайомитися з ними. Відповідач кредитними коштами користувався, частково сплачував заборгованість. Щодо заперечень відповідача в частині пропуску позивачем строку позовної давності, зазначав, що п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності збільшено до 50 років щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки та штрафів. Крім цього, вказував, що вказаний кредитний договір діяв до строку дії картки виданої за ним - 10.2016, а тому позивач звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності (а.с. 78-83). Відповідач заперечень на відповідь на відзив не надав. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що 29.08.2012 [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 12), згідно якої надав банку свої персональні дані та погодився з тим, що заява разом з Пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, які надавалися йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 12 зворот). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Як вказував позивач, 01.04.2013 [PERSON] переоформлено кредитну картку на престижну - кредитна картка «GOLD», що підтверджується даними розрахунку заборгованості, згідно якого з 01.04.2013 кредитні кошти надавали відповідачу за зменшеною відсотковою ставкою, що не погіршувало його становище, як кредитора та менш захищеної сторони договору. Відповідач вказані умови договору прийняв, що слідує з розрахунку заборгованості, дані якого узгоджуються з даними виписки по рахунку, згідно яких після зміни умов кредитування, він активно користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість (а.с. 38-40, 84-86). Твердження [PERSON] щодо того, що він кредитний договір не укладав та не підписував, спростовується даними анкети, розрахунками заборгованості та випискою по рахунку, які свідчать, що будучи повнолітньою особою, відповідач активно використовував кредитні кошти та вживав заходів для погашення заборгованості, а отже мав можливість усвідомлювати обов`язок необхідності їх повернення. Посилання на те, що Умови та Правила надання банківських послуг він не підписував, їх умови порушують його права як менш захищеної сторони, спростовується матеріалами справи, адже в даному випадку відсоткова ставка за кредитом була зменшена. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку про правомірність нарахування [PERSON] заборгованості за тілом кредиту в розмірі 18347,54 грн. та відсотків за користування кредитом станом на 01.09.2014 (а.с. 39). Згідно Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна GOLD», наданим позивачем (а.с. 13), з 01.09.2014 відбулося збільшення процентної ставки за даними умовами кредитування, порівняно з відсотковою ставкою, яка існувала на день підписання [PERSON] . Умов та правил кредитування. Суду не надано будь-яких даних отримання згоди [PERSON] як споживача на збільшення процентної ставки за користування кредитом, що погіршувало його положення, як менш захищеної сторони кредитного договору. Наступне збільшення відсоткової ставки відбулося з 01.04.2015 - до 3,5 % річних (а.с. 13). Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, в редакції яка діяла на момент підвищення процентної ставки за даним кредитом, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. З витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт слідує, що за умовами кредитування «Універсальна GOLD» передбачена змінювана відсоткова ставка, але суду не надано будь-яких доказів погодження з відповідачем у письмовій формі збільшення відсоткової ставки за кредитом, збільшення якої в односторонньому порядку прямо заборонено законом. Витяг з Тарифу обслуговування, не може розцінюватися як складова кредитного договору, яка підтверджує згоду відповідача на зміну умов кредитування, оскільки він не містить підпису [PERSON] Відповідно нарахування банком відсотків за користування кредитом за підвищеним відсотком починаючи з 01.09.2014 суд вважає таким, що порушує права відповідача як менш захищеної сторони кредитного договору та не узгоджується з нормою законодавства, а отже є неправомірним. Відповідачем подану суду заяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 256-257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позивач у відповіді на відзив вказував на досягнення між сторони домовленості щодо збільшення строку позовної давності до 50 років, що визначено п. 1.1.7.31 Умов договору (а.с. 27, 82 зворот). Однак, відповідач даний факт заперечує, стверджуючи, що Умови та правила кредитування які містять п. 1.1.7.31 щодо збільшення строку позовної давності ним не підписувалися, а відповідно не можуть вважатися складовою кредитного договору та його згодою на збільшення строку позовної давності. Суд погоджується з твердженнями відповідача, виходячи з наступного. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Зміст заяви про приєднання вказує на те, що Умови та правила кредитування надавалися для ознайомлення відповідачу в письмовому вигляді, в момент підписання ним анкети заяви (а.с. 12). Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданий суду Витяг з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив такі умови, зокрема й щодо збільшення строку позовної давності. Крім того, роздруківка Умов кредитування із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), постанові ВП ВС від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможна застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин, за наявності заперечень відповідача щодо факту погодження з Умовами та правилами, відсутності його підпису на них, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджено вказаних обставин. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідатиме встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція викладена в ВП ВС від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Оскільки відповідач [PERSON] заперечує проти позову, просить застосувати строк позовної давності, а суду не надано належних та допустимих доказів надання ним згоди щодо збільшення строку позовної давності, суд вважає що до спірних правовідносин підлягає застосуванню загальний строк позовної давності - три роки. Як слідує з витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в тому числі «Універсальна GOLD», наданими позивачем, за вказаними умовами кредитування передбачений обов`язковий щомісячний платіж (а.с. 13 зворот). Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила Отже, після непогашення відповідачем чергового обов`язкового щомісячного платежу у позивача виникло право пред`явлення позову про дострокове повернення частини позики, що залишилася та відсотків згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України. Як слідує з розрахунку заборгованості, наданого позивачем останній платіж за вказаним договором здійснено 30.10.2015 на суму 98,00 грн. (а.с. 39 зворот), а з позовом до суду позивач звернувся 08.05.2019, тобто поза межами трьох річного строку позовної давності. Твердження позивача, що строк позовної давності необхідно обчислювати з моменту закінчення строку дії кредитної картки - 10.2016, суд розцінює критично, з вище вказаних підстав, зокрема наявності обов`язкових щомісячних платежів, а також у зв`язку з тим, що суду не надано докази того, що строк кредитування визначався сторонами з прив`язкою до строку дії кредитної картки. Беручи до уваги викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, у зв`язку з закінченням строку позовної давності, про яку заявлено відповідачем. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено,

Outcome: dismissed