Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов мотивує тим, що позивач згідно договору купівлі-продажу квартири від 26.12.2016 року є власником квартири № 4, що знаходиться в будинку № 5 розташованому по вул. Героїв Дніпра в м. Каневі, Черкаської області. Згодом з'ясувалося, що в придбаній квартирі зареєстрована [PERSON], хто вона така та де мешкає, [PERSON] про це не відомо. Так як відповідачка не відомо де знаходиться на даний час та не допомагає позивачу сплачувати рахунки комунальних служб, то він сам змушений це робити, через що в нинішній час в нього виникають матеріальні труднощі. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачці не чинив. Відповідач напевно добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад 3 роки без поважних причин. Будь-яких заяв до ЖЕО про те, що вона буде відсутня за місцем реєстрації та збереження за нею права на користування за цією адресою відсутні. Просить суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою № 4 у будинку № 5 по вул. Героїв Дніпра, що в м. Каневі, Черкаської області та стягнути з відповідача всі судові витрати витрати за сплату судового збору в сумі 640,00 грн. та витрати понесені на правову допомогу в сумі 1000,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив до суду телефонограму про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримують. Належно повідомлений через засоби масової інформації відповідач, в судове засідання не з'явилася з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за її відсутності суду не надала, тому суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно правовими актами. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено на підставі договору купівлі продажу від 26.12.2016 року (а.с.14-15) позивач по справі купив у [PERSON] квартиру № 4, що знаходиться у будинку № 5 по вул. Героїв Дніпра в м. Каневі Черкаської області. Після придбання квартири позивач по справі [PERSON] в установленому законом порядку зареєстрував своє право власності на дане нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.12.2016 року (а.с.16). Факт того, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки підтверджено актом мешканців житлового будинку № 5 по вул. Г.Дніпра в м. Каневі [PERSON], [PERSON], [PERSON], який засвідчений майстром КП «ЖЕК» [PERSON] Зокрема, в даному акті засвідчено, що [PERSON] не проживає в даній квартирі з 01.01.2014 року по даний час (а.с. 17). З огляду на це, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, маютьправо розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь який час. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі 6-709цс16. Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що позивач по справі [PERSON], будучи новим власником квартири, правомірно звернувся до суду з позовом про усунення порушень свого права власності шляхом визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки вона не є членом його сім'ї та не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з позивачем по справі і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача [PERSON] сплату судових витрат по справі у вигляді судового збору в сумі 640,00 грн., які сплачені позивачем при подачі позову до суду та витрат на правову допомогу в сумі 1000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved