Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Представник Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить, з урахуванням уточнень, стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 14 985,08 грн. за період з 01.11.2008 року по 31.12.2016 року та поновити строки позовної давності. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість наданих послуг за зазначений період, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, уточнені позовні вимоги підтримав. Відповідачі в судове засідання не з'явились, відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали до суду відзив на позовну заяву, згідно якого проти позовних вимог заперечують з тих підстав, що відсутній договір на надання послуг позивачем, а також відсутність доказів фактичного надання послуг та отримання таких послуг позивачем. Також зазначили, що позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності. На підставі викладеного, просять відмовити у задоволенні позову повністю, застосувавши позовну давність до вимог позивача, які виникли до 08.12.2014 року. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв'язку, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Стаття 11 Цивільного кодексу України передбачає різні підстави виникнення цивільних прав і обов'язків. Крім договорів і інших угод цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Так, згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІV та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630 позивач надає послуги з централізованого опалення та підігріву води для потреб гарячого водопостачання. Судом встановлено, що відповідачі є наймачами жилого приміщення - квартири [ADDRESS] та користуються наданими позивачем послугами з теплопостачання, у зв'язку з чим сторони перебувають у зобов'язальних відносинах та у них виникають відповідні цивільні права та обов'язки. Відповідно до п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії, або до затверджених нормативів (норм) споживання. Відповідно до розрахунків, які надані позивачем, заборгованість відповідачів за споживання послуг з теплопостачання за період з 01.11.2008 року по 31.12.2016 року складає 14 985,08 грн. Згідно ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст.68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договорів найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну відповідальність за зобов'язаннями. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Приписами цивільного законодавства передбачено, що Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Разом з тим, у ст. 256 ЦК України вказано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач звернувся з позовом 08.12.2017 року, в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01.11.2008 року по 31.12.2016 року. Представник позивача просив суд поновити строк позовної давності, починаючи з моменту подачі до суду заяви про видачу судового наказу щодо вимог про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання, а саме з 01.02.2014 року. Частиною 1 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи імперативну вимогу закону, передбачену ст.96 ЦПК України (яка діяла на дату звернення до суду із відповідною заявою) стосовно подання до суду заяви з вимогою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг до подачі позовної заяви до суду, суд вважає за можливе поновити строк позовної давності з моменту подачі до суду заяви про видачу судового наказу, тобто з 13.02.2014 року. У позовній заяві та у судовому засіданні представник позивача не довів наявність поважних причин, з яких пропущено строк звернення до суду з позовом за період з 01.11.2008 року по 12.02.2014 року, а відтак вимога позивача про стягнення заборгованості за цей період заявлена поза межами строку позовної давності, в зв'язку із чим сума заборгованості за цей період не підлягає стягненню, оскільки як вбачається із заперечень, поданих відповідачами, вони просять суд застосувати строк позовної давності у три роки. Згідно з вимогами ч.3 ст.267 ЦК України та ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Щодо вимог про стягнення з відповідачів суми заборгованості за період з 13.02.2014 року по 31.12.2016 року, то, як вбачається з матеріалів справи, за цей період заборгованість за відповідачами відсутня. Відтак, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність законних підстав для стягнення з відповідачів суми заборгованості за спожиту теплову енергію, оскільки відповідачі не мають боргових зобов'язань перед позивачем на час звернення позивача до суду. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного, ст.ст.525, 526, 530, 625, 626 ЦК України, ст.ст.64, 67, 68, 162 ЖК України,

Outcome: dismissed