Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області звернулась до суду в інтересах малолітнього [PERSON] із позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] , в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , встановити опіку над [PERSON] , призначити [PERSON] опікуном дитини та стягнути аліменти з [PERSON] на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що малолітній [PERSON] , [INFO] , знаходиться на обліку в Службі у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як дитина, що опинилась у складних життєвих обставинах. Відповідно до актового запису батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька внесені до актового запису про народження дитини відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Мати самоусунулася від утримання, виховання та розвитку дитини. Протягом тривалого часу родинних стосунків з сином не підтримує, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться його життям та долею. У зв`язку з тим, що дитина залишилась без батьківського піклування, з 2016 року [PERSON] мешкає в родині бабусі [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що мати дитини, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але за місцем реєстрації не проживає, постійно змінює місце проживання. Умови для проживання дитини в родині матері відсутні, в письмовій заяві зазначила, що вона не в змозі займатися утриманням та вихованням сина, адже має на утриманні малолітню дитину. Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 06.09.2019 року [PERSON] вже була позбавлена батьківських прав відносно трьох дітей, які на даний час влаштовані до дитячого будинку сімейного типу. Також [PERSON] неодноразово притягувалась правоохоронними органами до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, вчинення насильства в сім`ї. Упродовж тривалого часу відповідач родинних стосунків з дитиною не підтримує, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться її життям та долею, написала нотаріально посвідчену заяву - згоду щодо позбавлення її батьківських прав стосовно сина. При цьому бабуся дитини [PERSON] виявила бажання опікуватись онуком, який проживає разом з нею. Умови проживання вивчались спеціалістами Служби у справах дітей по Шевченківському району та визнані задовільними. Кухня та комунальні зручності загального користування, є необхідні меблі, побутова техніка, у дитини є окреме спальне місце, місце для навчання, місце для зберігання особистих речей. [PERSON] працює в Харківській дирекції АТ «Укрпошта» у відділені поштового зв`язку №101 на посаді листоноші, за місцем проживання характеризується позитивно, медичних протипоказань щодо виконання обов`язків опікуна не має, до кримінальної відповідальності не притягувалась. [PERSON] надав згоду на призначення його опікуном [PERSON] , пояснивши, що протягом останніх чотирьох років проживає разом з бабусею, яка піклується про нього. Мати ніколи не приділяла йому уваги, у бесіді пояснив що мати залишала його одного вдома разом з молодшими братом та сестрами, неодноразово з`являлась у нетверезому стані у них вдома, погрожуючи йому та бабусі. Своє рішення [PERSON] мотивує тим, що між нею та онуком склались доброзичливі стосунки, заявниця не байдужа до його долі, завжди допомагала у його вихованні та утриманні, бажає і надалі займатися його вихованням. Вона перебуває на обліку кандидатів в опікуни в Службі у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, отримала позитивний висновок про доцільність встановлення опіки та відповідність даної опіки інтересам дитини. Кандидат в опікуни з великою відповідальністю ставиться до проблем опіки, почуває себе готовою прийняти, а фактично вже прийняла всю відповідальність за долю дитини, з правовими аспектами опіки та станом здоров`я дитини ознайомлена. Ухвалою судді від 11.08.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30.09.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив справу розглядати без участі представника Департаменту, позовні вимоги підтримав, в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечував проти винесення заочного рішення. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилась, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 22.09.2020 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Третя особа в судове засідання не з`явилась, просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька внесені до актового запису про народження відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Цей факт підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07.08.2007 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського міського управління юстиції, та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00018835718 від 11.10.2017 року. З матеріалів позову вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є бабусею малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва [NUMBER] від 03.05.2018 року про народження [PERSON] , матері дитини, відповідно до якого [PERSON] є матір`ю останньої. Також встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та проживає за адресою: [ADDRESS] разом з бабусею [PERSON] та перебуває на її утриманні. Представник позивача в позовній заяві зазначає, що мати самоусунулася від утримання, виховання та розвитку дитини. Протягом тривалого часу родинних стосунків з сином не підтримує, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться його життям та долею. У зв`язку з тим, що дитина залишилась без батьківського піклування, з 2016 року [PERSON] мешкає в родині бабусі [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що мати дитини, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але за місцем реєстрації не проживає, постійно змінює місце проживання. Умови для проживання дитини в родині матері відсутні, в письмовій заяві зазначила, що вона не в змозі займатися утриманням та вихованням сина, адже має на утриманні малолітню дитину. Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 06.09.2019 року [PERSON] вже була позбавлена батьківських прав відносно трьох дітей, які на даний час влаштовані до дитячого будинку сімейного типу. Також [PERSON] неодноразово притягувалась правоохоронними органами до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, вчинення насильства в сім`ї. Упродовж тривалого часу відповідач родинних стосунків з дитиною не підтримує, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться її життям та долею. Крім того, матеріали позову містять копію нотаріально посвідченої заяви відповідача, в якій вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав стосовно дитини [PERSON] . Згідно характеристик від 29.01.2020 року та 29.05.2020 року, наданих директором КЗ «ХЗОШ №135», [PERSON] , [INFO] , навчається у КЗ «ХЗОШ №135 ім.К.Ф.Ольшанського» з 2014 року, його вихованням займається бабуся [PERSON] , яка приділяє належну увагу онуку, завжди відкликається на прохання класного керівника, регулярно відвідує школу. Відповідно до інформаційної довідки від 09.07.2018 року, наданої адміністрацією комунального закладу охорони здоров`я «Харківська міська дитяча поліклініка №4», [PERSON] , [INFO] , знаходиться під наглядом лікарів-фахівців комунального закладу охорони здоров`я «Харківська міська дитяча поліклініка №4» з народження. Протягом 2018 року до поліклініки з питань стану здоров`я хлопчика зверталась його бабуся. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст.6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст.ст.3,9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст.164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вищевикладених обставинах, суд вважає встановленим, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків у відношенні дитини [PERSON] , [INFO] , не бере будь-якої участі у житті дитини, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує належний догляд, утримання та виховання, на підставі чого судом встановлена наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітньої дитини. Одночасно судом враховується, що відповідач [PERSON] надала заяву про згоду на позбавлення її батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Крім того, частинами 2, 3 ст.166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частинами 1, 2 ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище сторін, відсутність даних про перебування на утриманні у платника аліментів неповнолітніх дітей, інших непрацездатних осіб. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі викладеного, з урахуванням задоволення позовних вимог позивача в частині позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дитини, якій в свою чергу не надається матеріальна допомога на її утримання, враховуючи положення ст.166, 180, 183 СК України, суд доходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з цим позовом - 01.07.2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Щодо вимоги про встановлення опіки над дитиною та призначення опікуна, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Відповідно до ч. 1, 3 ст.5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Згідно із ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так зі змісту позову вбачається, що [PERSON] , [INFO] , знаходиться на обліку в Службі у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як дитина, що опинилась у складних життєвих обставинах. У зв`язку з тим, що дитина залишилась без батьківського піклування, з 2016 року [PERSON] мешкає в родині бабусі [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , та проживає разом з нею. Спеціалістами служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради проведено обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] , де фактично проживає малолітній [PERSON] , а також [PERSON] - бабуся дитини. Згідно актів обстеження умов проживання від 24.04.2020 та 28.05.2020 року умови проживання дитини задовільні. Комунальні зручності та кухня загального користування. Кімната обладнана необхідними меблями та побутовою технікою, у квартирі чисто, світло та затишно. Дитина має власне спальне місце, полиці у шафі для зберігання власних речей та одягу. Дитина забезпечена речами, засобами гігієни та іграшками відповідно до віку. Стосунки та традиції в сім`ї добрі, позитивні. Бабуся відповідально ставиться до життя, здоров`я та розвитку дитини. За результатом бесіди [PERSON] надав згоду на призначення бабусі [PERSON] своїм опікуном. Крім того, згідно заяви [PERSON] від 22.06.2020 року останній надав свою згоду на призначення [PERSON] своїм опікуном. Відповідно до висновку Служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 28.05.2020 року за вих. №10-22/915/20, Служба у справах дітей вважає, що встановлення опіки над [PERSON] , [INFO] , призначення його опікуном [PERSON] є доцільним та відповідає інтересам дитини. Кандидат в опікуни має необхідні умови для виховання та розвитку дитини. Згідно із ст.3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. З наданих до суду документів вбачається, що [PERSON] , [INFO] , працює в Харківській дирекції АТ «Укрпошта» на посаді листоноші 3 класу, та отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою про доходи від 18.03.2020 року. За місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно, житлом забезпечена. До кримінальної відповідальності не притягувалась. Створила всі умови, необхідні для проживання, повноцінного виховання та утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] . З правами та обов`язками опікуна ознайомлена. Згідно медичних даних [PERSON] може бути опікуном, психіатричні та наркологічні протипоказання для виконання обов`язків опікуна відсутні, що підтверджується медичною довідкою про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3», довідкою КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер». Згідно ст.55 ЦК України, опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно ст.243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Так, згідно ч. 3 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Згідно з ч. 2, 3, 4 ст.63 ЦК України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника; при призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Беручи до уваги, що [PERSON] перебуває у сімейних, родинних відносинах з малолітнім, стосунки між ними склались доброзичливі, приймаючи до уваги бажання самого малолітнього, а також враховуючи, що за станом свого здоров`я та матеріальним становищем [PERSON] може виконувати обов`язки опікуна, має можливість і бажає ретельно виконувати їх, а тому враховуючи висновки органу опіки та піклування, суд вважає заявлені позовні вимоги в цій частині також обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку надав належні, і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач при зверненні до суду в інтересах малолітнього був звільнений від сплати судового збору у відповідності до ст.5 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2522,40 грн.. На підставі вищевикладеного, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, ст.ст.141, 150, 164, 166, 182, 183, 191, 243, 244 Сімейного кодексу України, ст.ст.55, 58, 60, 63 ЦК України, ст.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved