Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Жегестовська Катерина Георгіївна звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та визначення місця проживання дітей. Позов обґрунтовує тим, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 18 листопада 2018 року. Від цього шлюбу в них народилось двоє дітей: [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] .Вказує, що діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач будь-якої допомоги на утримання доньок не надає, ухиляючись від виконання свого батьківського обов`язку. Добровільно відповідач сплачувати аліменти відмовляється, що зумовлює необхідність звернення до суду з цим позовом. З огляду на наведене просить суд стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньок [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначити місце проживання доньок з позивачем [PERSON] та стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 2000 грн. Ухвалою від 04 листопада 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У встановлений судом строк відповідач подав відзив на позовну, в якому зазначає, що він частково визнає позов, оскільки не погоджується з затребуваним позивачем розміром аліментів. Вказує, що відповідно до рішення луцького міськрайонного суду сплачує аліменти на утримання дружини в сумі 2000 грн. до досягнення дітьми 3-ох років. Також, зазначає, що працює на посаді дорожнього робітника у ТОВ «БК» Борей» та його заробітня плата складає 4950,90 грн. На підставі наведеного відповідач просить позов задовольнити частково, визначити розмір аліментів в розмірі 50% прожиткового мінімуму щомісячно на кожну дитину. Також заперечує щодо стягнення з нього витрат на правову допомогу. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, які наведені в позовній заяві, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, відповідач не заперечує щодо стягнення з нього в користь позивача аліменти на утримання доньок в розмірі 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не заперечує щодо визначення місця проживання дітей з матір`ю. В частині стягнення з нього витрат на правову допомогу просили врахувати, що сума зазначена в звіті про виконання робіт за договором №07/2020 від 26.03.2020 року в розмірі 300 грн. за «збір доказів, включно з підготовкою та направленням адвокатських запитів щодо місця проживання дітей та по місцю перебування на медичному обліку дітей, включно з витратами на поштове відправлення» не стосуються даної справи, а тому не підлягають стягненню. Крім того, просили зменшити розмір понесених позивачем витрат. Представник третьої особи в судовому засіданні вказував, що проживання дітей з матір`ю є доцільним та відповідає інтересам дітей, про що надано відповідний висновок органу опіки та піклування.В частині вирішення вимоги щодо стягнення аліментів покладався на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 2018 року (а.с. 4) та є батьками неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується дослідженими копіями свідоцтв про народження (а.с.5,6). Доньки [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю, яка здійснює їх виховання, догляд та матеріальне утримання. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 статті 182 СК України, передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із\~Законом України\~«Про державний\~бюджет на\~2021\~рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить \~з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Таким чином, обов`язок батьків щодо утримання дитини, гарантії забезпечення належного рівня її розвитку, незалежно від того чи перебувають батьки у зареєстрованому шлюбі, проживають разом чи окремо від дитини, мінімальний розмір на утримання дитини встановлені законодавством України. Одночасно, ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що відповідач офіційно працевлаштований, працює на посаді дорожнього робітника у ТзОВ «БК «Борей», загальна сума доходу за період з 02.10.2020 року по 30.11.2020 року без урахування аліментів становить 10150, 90 грн. Твердження представника позивача про те, що доходи відповідача значно перевищують суму, яка вказана в довідці про доходи не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Суд враховує аргументи відповідача, наведені ним у відзиві на позовну заяву, але такі обставини не звільняють його від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей на рівні, необхідному для їх гармонійного розвитку. А тому, враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на користь яких стягуються аліменти, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, матеріальне становище сторін, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1100 гривень щомісячно, на кожну дитину, які підлягають стягненню починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення повноліття. На думку суду такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, її фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Розмір аліментів, визначений судом не є надмірним, і є достатнім для забезпечення розумних потреб малолітніх дітей. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання. Щодо вимоги про визначення місця проживання дітей, суд дійшов до наступного висновку. За змістом\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частинами першою, третьою\~статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] , батько дітей, не заперечує щодо визначення місця проживання доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Таким чином, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей разом із матір`ю. Вказаний висновок суду також узгоджується із позицією служби у справах дітей Луцької міської ради, затвердженою рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 20.01.2021 року №40-1. Вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає до часткового задоволення із урахуванням наступного. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з положеннями частин першої-четвертої\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 5,6\~статті 137\~ЦПК України\~передбачено,\~що у\~разі недотримання\~вимог частини\~четвертої цієї\~статті суд\~може,\~за клопотанням\~іншої сторони,\~зменшити розмір\~витрат на\~правничу допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з правилами пункту 1 частини другої\~статті 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, заяв, запитів, клопотань, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача було подано до суду наступні документи: договір про надання правової допомоги № 07/2020 від 26 березня 2020 року, звіт про виконання робіт від 03 грудня 2020 року з детальним описом робіт, які виконані представником; квитанція від 29 вересня 2020 року, відповідно до якої [PERSON] сплатила АБ « Катерини Жегестовської» 2000 грн за договором № 07/2020 від 26 березня 2020 року. Визначаючи розмір витрат, понесених позивачем суд враховує вимоги ч.2 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Надані представником позивача документи відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України є належними доказами сплати грошових коштів за надання професійної правничої допомоги адвоката у даній справі. Враховуючи наведені вище положення закону, якими встановлено, що витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги адвоката, несуть сторони, а також характер спірних правовідносин, ступінь складності справи, час витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, а також і з урахуванням тієї обставини, що позовні вимоги задоволено частково, а відповідач клопотав суд про зменшення суми понесених витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 гривень. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 840,80 грн. за вимогу про визначення місця проживання дітей. Разом з тим, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 908 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial