Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради звернулася до суду з позовом в якому просила позбавити батьківських прав матір [PERSON] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявленних вимог представник позивача вказала, що на обліку служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як дитина, що опинилися в складних життєвих обставинах, перебуває малолітня[PERSON] , [INFO] . Родина дівчинки складається з матері [PERSON] , 1982 р.н., бабусі [PERSON] , 1951 р.н., з ними проживає також співмешканець матері. Відомості про батька у свідоцтві про народження дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СКУ тобто зі слів матері. На електронну адресу Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшло звернення мешканців будинку №53 «З» від 08.07.2020 року щодо родини з 4-х осіб, які проживають за адресою: [ADDRESS] та мають неповнолітню дитину 13 років. Дорослі члени родини не працюють, зловживають алкогольними напоями, дівчинка хворіє на анорексію, до навчального закладу не ходить. Спеціалістами служби у справах дітей по Слобідському району, відповідно до наказу Міністерства соціальної політики від 20.01.2014 № 27 «Про Порядок ведення службами у справах дітей обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах» були негайно вжиті необхідні заходи, обстежено умови проживання малолітньої дитини. Було встановлено, що за вказаною адресою родина [PERSON] орендує одну кімнату в двокімнатній квартирі. Стан приміщення всієї квартири антисанітарний, квартира захаращена старими меблями, великою кількістю старих речей, сміттям, умов для проживання дитини немає. Всі члени родини сплять на одному дивані, скрізь таргани, багато брудного посуду, газопостачання відключене. Мати малолітньої дитини, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За місцем реєстрації ніколи не проживала. Власного житла родина не має. Мати, [PERSON] , зобов`язалася орендувати інше житло, в якому створити необхідні умови для проживання дівчинки, та належно годувати дитину. В ході повторного обстеження умов проживання родини 24.07.2020 року встановлено, що протягом двох тижнів мати свої зобов`язання щодо зміни місця мешкання та створення належних умов для проживання дитини, не виконала. Під час медичного огляду дитини виявлено педикульоз, вага дівчинки не відповідає віку - 32 кг. Заходами служби у справах дітей по Слобідському району 24.07.2020 року малолітня[PERSON] влаштована до КНП «МКБЛ № 18». З 28.08.2020 року неповнолітню [PERSON] влаштовано до КЗ соціального захисту для дітей «Центр соціально психологічної реабілітації дітей» м. Харкова, в якому дитина перебуває по цей час. Станом на час складання позову мати або інші родичі до служби у справах дітей по Слобідському району з питання повернення доньки або з будь-яких питань щодо дитини не зверталися. На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчих органів міської ради 03.11.2020 року розглядалося питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Членами Комісії було прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Позбавлення батьківських прав [PERSON] буде підставою для визначення статусу дитини та надання їй державних гарантій соціального захисту, яких на теперішній час вона не має, таким чином, виходячи з інтересів малолітньої дитини Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Департамент просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.05.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку загального провадження. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 09.12.2020 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в наданій суду заяві підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, на адресу реєстрації місця її проживання та на адресу фактичного мешкання, були направлені копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками, крім того копія позовної заяви була вручена особисто відповідачеві під розписку. Судом були направлені судові виклики з зазначенням дати та часу розгляду справи і смс повідомлення на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений у справі. Також на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет було викладено судове повідомлення, в якому зазначено, що в провадженні суду знаходиться вказана вище справа і у разі неявки відповідача в судове засідання, суд буде проводити розгляд справи у її відсутність на підставі наявних у справі даних та доказів, з урахуванням вимог ст.223 ЦПК України. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. Таким чином, судом було вжито всіх заходів для повідомлення [PERSON] про розгляд справи, але відповідач не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи. [PERSON] також не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні та не з`явилася до суду без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Частиною 1 ст.131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч.3 ст.131 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За таких обставин, у відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, перевіривши матеріали справи, доходить наступних висновків. Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, звернувся з позовною заявою про позбавлення батьківських прав матір [PERSON] , відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно ч.4 статті 5 СК України держава бере під свою охорону кожну дитину-сироту і дитину, позбавлену батьківського піклування. Статтею ч.1, ч.2 ст. 6 СК України передбачено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Судом встановлено, що матір'ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 17.06.2014 року. Родина малолітньої [PERSON] складається з матері [PERSON] , 1982 р.н., бабусі [PERSON] , 1951 р.н., з ними мешкає також співмешканець матері. Відомості про батька у свідоцтві про народження дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СКУ тобто зі слів матері. Малолітня [PERSON] , перебуває на обліку служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як дитина, яка опинилися в складних життєвих обставинах. На електронну адресу Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшло звернення мешканців будинку [ADDRESS] від 08.07.2020 року, щодо родини з 4-х осіб, які проживають за адресою: [ADDRESS] , та мають неповнолітню дитину [PERSON] . Дорослі члени родини не працюють, зловживають алкогольними напоями, дівчинка хворіє на анорексію, до навчального закладу не ходить.Спеціалістами служби у справах дітей по Слобідському району, відповідно до наказу Міністерства соціальної політики від 20.01.2014 № 27 «Про Порядок ведення службами у справах дітей обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах» були негайно вжиті необхідні заходи, обстежено умови проживання малолітньої дитини. Було встановлено, що за вказаною адресою родина [PERSON] орендує одну кімнату в двокімнатній квартирі. Стан приміщення всієї квартири антисанітарний, квартира захаращена старими меблями, великою кількістю старих речей, сміттям, умов для проживання дитини немає. Всі члени родини сплять на одному дивані, скрізь таргани, багато брудного посуду, газопостачання відключене. Мати малолітньої дитини, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За місцем реєстрації жодного дня не проживала. Власного житла родина не має. Мати, [PERSON] , зобов`язалася орендувати інше житло, в якому створити необхідні умови для проживання дівчинки, та належно годувати дитину. В ході повторного обстеження умов проживання родини 24.07.2020 року встановлено, що протягом двох тижнів мати свої зобов`язання щодо зміни місця мешкання та створення належних умов для проживання дитини, не виконала. Під час медичного огляду дитини виявлено педикульоз, вага [PERSON] не відповідає віку - 32 кг. Заходами служби у справах дітей по Слобідському району 24.07.2020 року неповнолітня [PERSON] влаштована до КНП «МКБЛ № 18». З 28.08.2020 року неповнолітню дитину влаштовано до КЗ соціального захисту для дітей «Центр соціально психологічної реабілітації дітей» м. Харкова, в якому вона перебуває по цей час. На час звернення до суду з позовом мати або інші родичі до служби у справах дітей по Слобідському району з питання повернення доньки або з будь-яких питань щодо дитини не зверталися. На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчих органів міської ради 03.11.2020 року розглядалося питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Членами Комісії було прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої доньки. Згідно з ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За правилами ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, своєї Батьківщини, також покладено обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. За приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст.166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.» Водночас згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). [PERSON] не надано жодного доказу, які б спростовували обставини та доводи на які посилається представник позивача в обгрунтування заявлених вимог. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги надані суду представником позивача документи, які підтверджують факт неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків, діючи з метою забезпечення інтересів дитини та для захисту її прав, суд доходить висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] . З відповідача на користь держави, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню витрати з оплати 840 грн 80 коп. судового збору від сплати яких звільнений позивач. На підставі викладеного та

Outcome: approved