Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому посилається на те, що 01.11.2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про надання послуг. Предмет даного договору було визначено у пункті 1, згідно якого виконавець надає за завданням замовника послуги зі створення програмних продуктів на умовах передбачених даним договором,а замовник приймає та оплачує ці послуги. Крім оплати вартості послуги, замовник взяв на себе зобов`язання виплачувати виконавцю додаткову винагороду за своєчасне виконання завдань і якісне надання послуг. При цьому , за змістом досягнутих в п.3.5. договору домовленостей, виконавець набуває право на отримання такої винагороди за умови своєчасного виконання завдань та якісного надання послуг за цим договором протягом вісімнадцяти місяців. Замовник має право на власний розсуд виплачувати винагороду у виді єдиного платежу або частинами, в тому числі шляхом виплати таких частин авансом. Таким чином, відповідачем за період з 01.11.2010 року по 01.08.2011 року авансом було отримано винагороду від позивача в сумі 50569 грн. 29 коп. Однак, виконавець взяті на себе умовами договору зобов`язання не виконала та починаючи з 25.09.2011 року, самовільно припинила надання визначених договором послуг. У зв`язку із зазначеним [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання послуг. 30.08.2013 року Першотравневий районний суд м. Чернівці ухвалив рішення у справі №725/1198/13-ц, яким позов було задоволено частково, а зокрема - стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 50569 грн. 69 коп. Позивач вказує на тривале невиконання рішення суду, та з урахуванням поданих уточнень, просить стягнути з відповідача 82 249 грн. 77 коп. - інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання, 9 123 грн. 33 коп. - 3 % . Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зауважено на тому, що вимоги позову є неправомірними, безпідставними та необґрунтованими. Просила відмовити у задоволенні позову. Звернула увагу суду на сплив позовної давності. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представником позивача надана заява про розгляд справи за відсутності особи яка бере участь у справі, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причину своєї неявки суд не повідомив. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Тому суд вважає за можливе продовжити розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Так, 01.11.2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про надання послуг. Предмет даного договору було визначено у пункті 1, згідно якого виконавець надає за завданням замовника послуги зі створення програмних продуктів на умовах передбачених даним договором,а замовник приймає та оплачує ці послуги. Крім оплати вартості послуги, замовник взяв на себе зобов`язання виплачувати виконавцю додаткову винагороду за своєчасне виконання завдань і якісне надання послуг. При цьому , за змістом досягнутих в п.3.5. договору домовленостей, виконавець набуває право на отримання такої винагороди за умови своєчасного виконання завдань та якісного надання послуг за цим договором протягом вісімнадцяти місяців. Замовник має право на власний розсуд виплачувати винагороду у виді єдиного платежу або частинами, в тому числі шляхом виплати таких частин авансом. Відповідачем за період з 01.11.2010 року по 01.08.2011 року авансом було отримано винагороду від позивача в сумі 50569 грн. 29 коп. Виконавець взяті на себе умовами договору зобов`язання не виконала та починаючи з 25.09.2011 року, самовільно припинила надання визначених договором послуг. 30.08.2013 року Першотравневий районний суд м. Чернівці ухвалив рішення у справі №725/1198/13-ц, яким позов було задоволено частково, а зокрема - стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 50569 грн. 69 коп. Станом на день звернення до суду відповідач не виконав свої зобов`язання щодо сплати основного боргу 50569 грн. 29 коп. тим самим не виконав рішення суду. Вищезазначені обставини обумовили звернення до суду позивача відповідно до ст.625 ЦК з позовом про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, за наведеним розрахунком: 82 249 грн. 77 коп. - інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання, 9 123 грн. 33 коп. - 3 % річних. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові №6-2168цс-15 від 30 березня 2016 року, за змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок(ст.253 ЦК). Відповідачем не надано доказів щодо наявності обставин, які б перешкоджали йому виконати рішення суду і тим самим мінімізувати збитки позивача. Розрахунки позивача щодо розміру завданих збитків, викликаних невиконання рішення суду, відповідачем також не спростовано та не представлено належних та допустимих доказів на обґрунтування заперечень щодо позову. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). При цьому, суд вважає безпідставними посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом, виходячи з наступних підстав: Так, ст.256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст.253 ЦКУкраїни). Статтею 261 цього ж Кодексу передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як було вже раніше встановлено судом, рішення суду відповідачем не виконане . Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Беручи до уваги наведені обставини, суд приходить до висновку, що у зв`язку з не виконанням рішення суду з відповідача слід стягнути 82 249 грн. 77 коп. - інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання, 9 123 грн. 33 коп. - 3 % річних. Судові витрати у виді судового збору стягнути з відповідача на користь позивача в порядку передбаченому ст.141 ЦПК.

Outcome: approved