Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив що позивач є власником житлового будинку розташованому в [ADDRESS] , що підтверджується документами про право на власність на зазначений житловий будинок. В серпні 2016 р. відповідач [PERSON] звернулася до позивача з проханням тимчасово прописати її разом з двома з дітьми в його в його будинку у зв`язку з тим, що вони не мають свого житла та проживають на квартирі де їм відмовляють в реєстрації, але найближчим часом вони придбають власне житло та там зареєструються. Фактично [PERSON] разом з дітьми мешкали за іншими адресами та фактично проживають в [ADDRESS] , при цьому у матері відповідача є власна квартира, де вони можуть зареєструватися в м. Вилкове. На усні звернення та письмовий лист надісланий на їх адресу з прохання прописатися за фактичним місцем проживання жодної відповіді та активної дії щодо зняття з реєстрації відповідач не зробила. У зв`язку з тим, що відповідач з дітьми фактично зареєстровані у будинку позивача, він не має можливості отримувати державні субсидії та допомоги та належним чином розпоряджатися своєю власністю. Беручи до уваги, що відповідачі належним чином повідомлені про строк подання відзиву та не подали відзиви, суд ухвалює заочне рішення по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши позовну заяву та надані докази по справі, в ході з`ясування всіх обставин справи, судом встановлено такі фактичні обставини справи та відповідні спірні правовідносини: Згідно рішення Кілійського районного суду Одеської області № 502/2929/15-ц від 06.06.2016 р. та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 63948977 від 20.07.2016 р. [PERSON] є власником житлового будинку розташованого в [ADDRESS] . З копії будинкової книги вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідна інформація також вбачається з відповіді Вилківської міської ради на запит суду щодо реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] . Відповідно до листа направленого до [PERSON] , [PERSON] вимагав у неї виписатися з його будинку та виписати її дітей, оскільки він не може оформити субсидію та вести належним чином особисте господарство. З акту депутата Вилківської ОТГ від 24.01.2019 р. та акту обстеження житлово - побутових умов складеного депутатом Вилківської міської ради від 27.11.2018 р. вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , однак [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з серпня 2017 р. фактично проживають за іншою адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За положеннями частини першої статті 71, статті 72 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні. Житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Відповідно до ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зважаючи на встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки він не проживає у житловому приміщенні, в якому зареєстровано його місце проживання, більше 1 року. В частині позовних вимог про зняття відповідача [PERSON] з реєстрації суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки зняття особи з реєстрації місця проживання покладено законодавством на відповідні державні органи та його підставою є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Також суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині позовних вимог стосовно відповідачів [PERSON] , [PERSON] , оскільки вони з огляду на їх вік не можуть самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт їх непроживання у відповідному будинку, належному позивачеві, не може бути безумовною підставою для визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житлом. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказані відповідачі набули право власності або право постійного користування іншим житлом, позивач не надав, хоча це відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Отже, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial