Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Представником акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» (надалі по тексту - Банк) Гребенюк О.С. подано позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості в обґрунтування якої посилається на наступне. Відповідно до укладеного договору № б/н 24.07.2012 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у Анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Відповідач зобов`язалась погашати заборгованість по кредиту та проценти за користування кредитом, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісійні на умовах передбачених договором. Остання користувалась кредитним лімітом та знімала кредитні кошти, з карткового рахунку. Оскільки відповідач порушила зобов`язання за кредитним договором, станом на 29.02.2020 року має заборгованість по кредиту в розмірі 279554,46 грн., яка складається з: 4875,47 грн. - тіло кредиту, 270278,99 - проценти за користування кредитом; 4400,00 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 0,00 грн. - нарахована комісія. Просить стягнути з відповідача на користь Банку лише заборгованість за тілом кредиту у сумі 4875,47 грн. а також заборгованість по процентам за користування кредитом з 24.07.2012 року по 29.04.2019 року у розмірі 129787,76,86 грн., що в сукупності складає 134663,23 грн., а також судові витрати понесені при сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. Банк свого представника в судове засідання не направляв, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Однак, разом з позовною заявою до суду надійшла заява від представника позивача, в якій просив суд розглянути справу у відсутності позивача. Відповідач у судове засідання не з`явилась хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи проте представник позивача Онофрей В.К. подав до суду письмові пояснення в обґрунтування яких посилався на те, що відповідач не підписувала умови та правила надання банківських послуг і тарифи на які посилається позивач, та свою чергу позивач не надав доказів, що саме ці тарифи і умови та правила діяли на момент укладання договору та саме з ними була ознайомлена відповідач під час підписання Анкети-заяви, у зв`язку з чим Витяги з умов та правил надання банківських послуг та тарифів Банку не є частиною кредитного розумінні ч.1 ст. 634 ЦК України. Зазначає, що у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, пені та штрафних санкцій слід відмовити, так як складені на підставі умов і тарифів, які не є часиною договору. Також вказує на те, що тіло кредиту у розмірі 4875,47 грн. не можна вважати неповернутою сумою кредиту посилаючись на здійснений розрахунок боргу складеного на підставі виписки про рух коштів по картрахунку наданого позивачем, з якого вбачєатсья, що відповідачем фактично зняті кошти у розмірі 9465 грн. та банком за вказану послугу стягнуто комісію у розмірі 459,45 грн., з яких 406,45 грн. - комісія за зняття коштів та 50 грн. - комісія за випуск стікера (операція від 21.03.2013 року). Банк не мав право стягнути комісію, так як такі умови не були узгоджені між сторонами під час укладання договору у зв`язку з чим дана сума коштів повинна піти на погашення боргу, що складає 9005,55 грн. (9465-459,45+9005). Водночас на погашення боргу відповідачем було перераховані кошти у розмірі 12201,76 грн. Банком незаконно було перераховано суму погашеної заборгованості на погашення відсотків за користування кредитом, пені та штрафів встановлених умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами які не є частиною договору. Так як сума погашених коштів повністю перекриває суму позичених коштів на 3196,76 грн. просив відмовити у задоволенні позову в частині погашення тіла кредиту. Також зазначає, що останній платіж на погашення заборгованості здійснений 23.01.2016 року та термін дії кредитної картки сплинув у серпні 2016 року, позивач звернувся до суду 21.04.2020 року після спливу позовної давності, що є підставою для відмови у задоволені позову. У відповідь на позицію захисту відповідача від представника позивача Меркулової В.В, надійшло до суду заперечення посилаючись на те, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписала Заяву б/н від 24.07.2012 року, згідно якої відповідач дала свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг у тому числі Умови та правила обслуговування платіжними картками, викладені на сайті банку, тарифи банку, які разом з заявою складають Договір про надання банківських послуг. Підпис відповідача у заяві-анкеті свідчить про ознайомлення відповідача з вказаними документами, які є частиною кредитного договору. Відповідачу був відкритий картрахунок № [NUMBER] та видано кредитну картку. Виписка по картрахунку містить інформацію про рух коштів та всі операції за картковим рахунком, з якої вбачається, що відповідач знімав кошти та частково їх погашав а отже отримував кредитну картку універсальна та йому були добре відомі і зрозумілі умови договору. Також зазначає, що наданий до позовної заяви розрахунок заборгованості відповідачем не спростований та контррозрахунок не надано, а тому є належним доказом та здійснений на умовах договору. Вказує, що згідно умов та правил, дія договору пролунговуєтсья кожні 12 місяців та діє до повного виконання відповідачем зобов`язань, у зв`язку з чим кредитний договір є чинним. Строк перевипущеної кредитної картки до останнього дня 08.2016 року а позивач звернувся до суду 12.04.2020 року, до спливу строку позовної давності. На підставі наведеного просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Фіксація судового засідання звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України не проводилася. Суд, досліджуючи докази по справі, встановив наступні обставини справи. Відповідно до підписаної сторонами Анкети-заяви від 24.07.2012 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги заборгованості, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором складеного станом на 29.02.2020 року та Виписки з особового рахунку по картрахунку, посилався на витяги з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ як невід`ємні частини спірного договору та саме із зазначеними тарифами та умовами договору була ознайомлена відповідач під час підписання Анкети-Заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, посилається на наявність у відповідача станом на 29.02.2020р. заборгованості за кредитним договором у розмірі 279554,46 грн., яка складається з: 4875,47 грн. - тіло кредиту, 270278,99 - проценти за користування кредитом; 4400,00 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 0,00 грн. - нарахована комісія. Просив суд стягну не всю суму заборгованості а лише частину у розмірі 134663,23 грн., яка складається з: 4875,47 грн. - тіла кредиту та складову його вартості, зокрема заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами за період з 24.07.2012 року по 29.04.2019 року у сумі 129787,76 грн. Суд, всебічно та повноцінно дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приват Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Банк, здійснюючи розрахунок відсотків за користування кредитом, нарахування пені та комісії, пред`являючи вимоги про погашення відсотків за користування кредитом, в тому числі їх розміру та порядку нарахування, крім розрахунку кредитної заборгованості, позивачем надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку як невід`ємні частини кредитного договору. Разом з тим, позивачем не надано доказів та, що саме ці витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та з Умов розумів відповідач та ознайомився й погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приват Банку, а також те, що вказані документи на момент укладення договору взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, пені та комісії за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі й порядку нарахування. Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. У цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приват Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві про приєднання до умов і правил надання банківських послуг домовленості сторін про відсотків, пені та комісії за користування кредитними коштами надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку не містять підпису відповідача, а тому не є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви. Відсутні й підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність за порушення грошового зобов`язання, яка встановлена у формі сплати пені за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором. Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду виклала в постанові від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17. За таких обставин розрахунок позивача складений на підставі вищенаведених умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку є неналежним доказом наявності заборгованості за відсотками, а вимоги позивача про стягнення з [PERSON] відсотків за користування кредитом є безпідставними через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у Анкеті-Заяві, оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору». Позивач посилається на те, що відповідач, згідно розрахунку заборгованості, має непогашену суму тіла кредиту у розмір 4875,47 грн. Водночас з даним розрахунком суд не погоджується та спростовується наступним. Як вбачається з Виписки з особового рахунку за кредитом, відповідач користувався картковим рахунком та вчиняв операції щодо зняття коштів, а отже між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини з приводу позичених коштів. Представником відповідача наведено у письмових поясненнях власний розрахунок заборгованості здійснений на підставі виписки з особового рахунку, на який посилається позивач у позові, в якому вказує, що відповідач фактично використав кошти банку на суму 9465,45 грн., за що банком була списана комісія у розмірі 459,45 грн., водночас на погашення боргу перерахувала більшу суму у розмір 12201,76 грн., яка перекриває суму заборгованості на 3196,76 грн. більше. Даючи оцінку розрахунку відповідача, суд дійшов висновку, що відомості про суму коштів з картрахунку якими відповідач розпорядився та про суму коштів перерахованих на погашення боргу відповідають виписці з особового рахунку у відповідності до здійснених операцій по картрахунку. Проте суд, здійснивши власний розрахунок, дійшов наступних висновків. Досліджуючи виписку про рух коштів судом встановлено, що відповідач розпорядився кошти позивача на загальну суму 9465,00 грн., яка є основною сумою позичених коштів, за що була списана з картрахунку комісія у певному відсотковому співвідношенні від вказаної суми у загальному розмірі 404,45 грн. а також комісія за перевипуск стікера у розмірі 50 грн. (операція від 21.02.2013 року), а отже загальний розмір комісії складає 459,45 грн. (404,45+50=459,45 грн.). Водночас згідно вимог Анкети-заяви, між сторонами не були узгоджені умови щодо стягнення комісії та за які саме операції, у зв`язку з чим банком незаконно списано комісію. На погашення боргу відповідачем перераховані кошти на загальну суму 12201,76 грн. Вказана сума повністю перекриває суму позичених від Банку відповідачем коштів на 3196,21 грн. більше. (12201,76 (перерахована сума на погашення боргу) + 459,45 (комісія за розпорядження коштами банку) - 9465,00 грн. (сума позичених відповідачем коштів) =3196,21 грн.). Відповідачем зустрічних позовних вимог до Банку не пред`явлено. Враховуючи наведене, доводи відповідача в частинні того, що не має невиконаних грошових зобов`язань перед позивачем знайшли свого підтвердження, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Позивачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності як на підставу для відмови у задоволенні позову, посилаючись на те, що останній платіж на погашення боргу відбувся 23.01.2016 року на суму 600 грн., остання картка перевипущена 21.02.2013 року із строком дії до жовтня 2015 року, та навіть беручи до уваги строк попередньо перевипущеної картки від 19.02.2013 року зі строком дії до останнього дня серпня 2016 року, строк звернення до суду з позовом сплинув ще у 2019 році, водночас позов позивачем подано 12.04.2020 року з порушенням строків позовної давності. В свою чергу представником позивача у заперечення на письмові пояснення посилається на те, що позов подано в межах строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч,4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так як відповідачкою зобов`язання по поверненню позичених коштів виконано, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову через відсутність самого предмету позову, водночас так як права позивача не є порушеними, норми законодавства щодо застосування позовної давності не поширюються на відповідні правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позовна заява задоволенню не підлягає, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. На підставі ст.ст. 526-527, 530, 610, 612, 615, 629, 634 1050, 1054, 1055 ЦК України та

Outcome: dismissed