Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Представник позивача - адвокат Жуков Ю.А. звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 18.09.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, предметом якого є надання позики [PERSON] в розмірі 1620 доларів США зі строком повернення до 01.11.2019 року. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав: грошові кошти не повернув, а тому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу еквівалентну 1620 доларів США, а саме 38799,00 грн., три проценти річних в розмірі 102,05 грн., проценти за користування позикою на рівні встановленої НБУ облікової ставки в розмірі 576,67 грн., а в загальному розмірі 39477,72 грн.. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, наполягає на задоволенні позову у повному обсязі, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення позивач не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов не подавав. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача, її представника та відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення, відповідно до положень ст.ст. 280 - 282 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною третьою cт. 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Судом встановлено, що 18.09.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, що підтверджується власноруч складеною розпискою [PERSON] від 18.09.2019 року про отримання ним грошових коштів у розмірі 1620 доларів США. Зазначену суму грошей позичальник зобов`язується повернути в строк до 01.11.2019 року. Зобов`язання за борговою розпискою відповідачем не виконано. Згідно вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). У відповідності до ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦПК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом наведених норм нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 1620 доларів США, що становить 38799,00 грн. за борговою розпискою від 18.09.2019 року, а також 3 % річних в розмірі 102,05 грн., проценти за користування позикою на рівні встановленої НБУ облікової ставки в розмірі 576,67 грн., підлягають частковому задоволенню. При цьому, суд лише частково погоджується із розрахунком заборгованості станом на 03.12.2019 року, наведеними позивачем, а тому приводить власний, відповідно до якого: Основна сума заборгованості становить 1620 доларів США ? 23,95 = 38799,00 грн.; Проценти за користування позикою на рівні встановленої НБУ облікової ставки: розраховується за формулою (ОС*КДП*СПП):365:100, де ОС - облікова ставка НБУ, КДП - кількість днів прострочення, СПП - сума простроченого платежу облікова ставка НБУ в період з 01.11.2019 року по 03.12.2019 року становила 15,5 %, кількість днів прострочення - 32 (15,5% * 32 * 38799): 365:100=527,24 грн. 3 % річних: 38799,00 * 3 % / 365 * 32 = 102,05 грн.. А всього - 39428,29 грн.. Відповідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду, відповідно до квитанції № 54 від 06.12.2019 року, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн.. У зв`язку із тим, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 767,40 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9987,00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial