Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що КБ «Приватбанк» уклав із відповідачем кредитний договір 11 травня 2006 року, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 1900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на прийняття Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, відповідно до яких договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та автоматично лонгується на той же термін, якщо жодна зі сторін не запропонує припинення договору. Відповідно до п. п. 3.2, 3.3 вказаних Умов кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який може у будь-який момент змінити його. Порядок та умови погашення кредиту, відсотків, комісії та відповідальність за порушення умов кредитування передбачено умовами договору від 11 травня 2006 року. Однак відповідач не виконав своїх зобовязань, на підставі чого заборгував банку 7449,88 грн. Враховуючи, що добровільно сплатити суму боргу відповідач не бажає, представник позивача просив стягнути суму боргу з відповідача у вказаному розмірі разом із судовими витратами. Представник позивача, яка діє на підставі довіреності, [PERSON], у судовому засіданні на задоволені позову наполягала, надавши суду пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, не заперечуючи при цьому проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленим про час та місце слухання справи належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановлячи заочне рішення. Тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. На підставі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Факт укладення договору споживчого кредитування 11 травня 2006 року між сторонами по справі підтверджується копією заяви позичальника від 11 травня 2006 року про надання кредитного ліміту та копією умов кредитування, з яких вбачається, що КБ «Приватбанк» надав [PERSON] грошові кошти у вигляді кредитного ліміту в сумі 1900 грн. з відкриттям карткового рахунку та зі сплатою відсотків за використання грошових коштів в розмірі 36 % на рік на суму залишку кредиту. При цьому позичальник проводить оплату наданого кредиту та відсотків за його користування щомісячними платежами в розмірі 7 % від заборгованості. Своїм підписом відповідач підтвердив згоду на Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку, що є разом із заявою позичальника договором кредитування (а. с. 15-16, 17-28). За п. 9.12 вказаних Умов та Правил договір діє протягом 12 місяців з часу його підписання. Якщо протягом вказаного строку не було договір припинено, то він автоматично вважається пролонгованим на такий же термін. За п. 8.6 Умов та Правил при порушені позичальником строків проведення платежу більш ніж на 120 днів він зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн., а також 5% від суми позову. Зміна назви юридичної особи КБ «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи та статутом ПАТ «КБ «Приватбанк» (а. с. 35, 36). За положеннями ст. 599 ЦК України, за якими зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, та з урахуванням умов договору від 11 травня 2006 року, суд дійшов висновку, що угода між сторонами про надання кредиту є чинною, тому повинна виконуватись згідно діючого законодавства та умов договору. За довідкою-розрахунком вбачається, що у відповідача мається заборгованості станом на 31 липня 2014 року за кредитним договором від 11 травня 2006 року перед КБ «Приватбанк» у загальному розмірі 7449,88 грн. (з відрахуванням стягнутої з позичальника суми боргу за судовим наказом від 18 жовтня 2007 року в розмірі 2663,89 грн.), з яких заборгованість по кредиту 1812,50 грн., заборгованість по відсоткам 7470,32 грн., а також штраф фіксований 500 грн. та штраф відсотковий 330,95 грн. (а. с. 10-14). Факт наявності заборгованості у позичальника у вказаному вище розмірі підтверджується умовами договору кредитування від 11 травня 2006 року, за яким передбачено порядок сплати кредиту, відсотків за його використання, комісії, а також встановлена відповідальність за порушення умов договору. Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Однак умовами договору від 11 травня 2006 року закріплена подвійна цивільна відповідальність позичальника одного виду за одне й те саме правопорушення, тобто відповідальність позичальника сплатити за порушення строків платежів більш ніж на 120 днів штрафів в розмірі 500 грн. та в розмірі 5% від суми позову. Суд натомість зауважує, що згідно положень ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. На підставі переліченого суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог банку в частині стягнення з відповідача фіксованої суми штрафу в розмірі 500 грн. за кредитним договором, оскільки поняття фіксованого штрафу, що закріплене в Умовах надання споживчого кредиту, не відповідає поняттю штрафу, закріпленому в нормах цивільного законодавства, та є подвійною цивільною відповідальністю одного виду за одне й те саме правопорушення. За ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 ЦК України, за ст. 253 якого перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі за текстом - Закон) кошти, які надані кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом. Таким чином суд встановив, що договір кредитування від 11 травня 2006 року, укладений між сторонами по справі, є споживчим кредитуванням, що безпосередньо зазначено у його умовах. Відповідно до п. 7 ст. 11 Закону кредитодавцю заборонено вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. В п. 31 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наголошено, що за п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Верховним Судом України у справі № 6-116цс13 було надано правовий висновок, на підставі якого відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Таким чином суд робить висновок, що згідно до кредитного договору від 11 травня 2006 року відповідач повинен був погашати борг по кредиту, відсоткам, комісії та іншим платежам щомісячно. Тому право зі зверненням до суду до відповідача в представників банку виникло з моменту ненадходження чергового платежу від позичальника у момент, коли відповідач повинен був здійснити черговий платіж, внаслідок чого з відповідної дати необхідно обраховувати початок перебігу позовної давності за заявленими позовними вимогами, що стосується окремо кожної суми платежу, який повинен був внести відповідач. Натомість в судовому засіданні було встановлено відсутність доказів переривання строку позовної давності за вказаним спором. Оскільки представники позивача звернулись до суду із позовом до відповідача в вересні 2014 року, то заявлені вимоги підлягають задоволенню в межах позовної давності, яка дорівнює трирічний період, тобто з вересня 2011 року по момент звернення до суду із позовом. Таким чином вимоги банку підлягають задоволенню частково, тобто в межах визначеного судом строку позовної давності окремо щодо кожного чергового платежу відповідача. Згідно до наданого представниками банку розрахунку вбачається, що за період з вересня 2011 року по вересень 2014 року заборгованість [PERSON] перед позивачем за кредитним договором від 11 травня 2006 року становить: по наданій кредитній лінії 0 грн. (1812,50 1812,50 = 0), по відсоткам за користування кредитом 3755,50 грн. (7470,32 3714,82 = 3755,50), по відсотковому штрафу 187,78 грн. (3755,50 х 0,05 = 187,78), тому загальна сума заборгованості в межах строку позовної давності у відповідача дорівнює 3943,28 грн. (3755,50 + 187,78 = 3943,28). На підставі переліченого позовні вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, у межах строку позовної давності, в розмірі 3943,28 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь банку з відповідача підлягають стягненню витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial