Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованість за кредитним договором № 183 від 16.11.2007 року у загальному розмірі 55 931,14 (п'ятдесят п'ять тисяч дев'ятсот тридцять одна) грн. 14 коп., а також суми судового збору у розмірі 559,31 грн. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 16 листопада 2007 року між ТОВ «Фінансова компанія «Єврокапітал» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 183, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредитны кошти у сумі 43 999,20 (сорок три тисячі дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 20 коп. з погашенням не пізніше 16.11.2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% річних. Проте в порушення прийнятих на себе зобов'язань за цим договором, відповідач, [PERSON] допустив порушення строків погашення заборгованості, тому повинен відшкодувати банку загальну заборгованість за кредитом, прострочену заборгованість по відсоткам, пеня та штрафи за пропуск платежів по кредитному договору № 183 від 16.11.2007 року у загальному розмірі 55 931,14 гривень, а також суму судового збору у розмірі 559,31 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, клопотань щодо розгляду справи у його відсутність, або про відкладення судового засідання не подавав. Заперечень на позов не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи є достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди представника позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 05 березня 2008 року між ТОВ «Фінансова компанія «Єврокапітал» та ТОВ «Фінростбанк» (правонаступником прав і обов'язків якого є АТ «Фінростбанк») було укладено договір відступлення права вимоги № 1, згідно якого ТОВ «Фінансова компанія «Єврокапітал» відступив Банку, а Банк набув усі права вимоги, належні ТОВ «Фінансова компанія «Єврокапітал», та став кредитором за кредитними договорами укладеними між ТОВ «Фінансова компанія «Єврокапітал» та фізичними особами. Судом встановлено, що 16 листопада 2007 року між ТОВ «Фінансова компанія «Єврокапітал» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 183, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 43 999,20 (сорок три тисячі дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 20 коп. з погашенням не пізніше 16.11.2012 року зі сплатою 13% річних. [PERSON] зобов'язався використовувати кредит на зазначені в договорі цілі і забезпечити повернення отриманого кредиту і сплату нарахованих процентів та комісій у встановлені договором терміни. Терміни сплати кредиту та відсотків встановлені пунктом 9 кредитного договору, згідно з яким відповідач зобов'язався кожного місяця сплачувати встановлені договором суми по погашенню кредиту. Однак, відповідач встановлені Договором терміни повернення наданого йому кредиту (основної суми) та терміни сплати відсотків за кредит не дотримується. Пунктом 10.14 Кредитного договору встановлено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він повністю розуміє всі умови даного договору, свої права та обов'язки за даним договором і погоджується з ними. Таким чином, [PERSON] відомо про можливість застосування процедури примусового повернення кредиту, оскільки зазначені положення вказані в договорі, який підписаний ним особисто. Згідно з положеннями пункту 6.2.3 Кредитного договору, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов'язань за цим договором, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 6 Кредитного договору. Позичальник зобов'язується достроково повернути отриманий кредит та плату за кредит у встановлений заново термін у повному обсязі. Згідно з положеннями статей 530, 612, 1050, 1054 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. Позивачем, ПАТ «Фінростбанк» на адресу відповідача було надіслано вимогу про повернення заборгованості за кредитом, але вказана вимога відповідачем була проігнорована, заборгованість згідно Договору не погашена. Через невиконання Відповідачем своїх зобов'язань по Договору про надання споживчого кредиту № 183 від 16.11.2007 року, станом на 17.07.2012 року, виникла заборгованість у загальному розмірі 55 931,14 (п'ятдесят п'ять тисяч дев'ятсот тридцять одна) грн. 14 коп., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 4 829,80 грн.; простроченої заборгованості за кредитом за період з 09.12.2009р. до 17.07.2012р. - 28 875,91 грн.; заборгованості за відсотками - 359,16 грн.; простроченої заборгованості за відсотками за період з 09.12.2009р. до 17.07.2012р. - 13 452,62 грн.; пені за порушення строку повернення кредиту - 5 762,77 грн.; пені за порушення строку сплати відсотків - 2 650,88 грн. Відповідно до вимог ст.. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 628 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок невиконання відповідачами кредитного договору позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 559,31 грн. Суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню, так як не одержання прибутку банку від виконання банківських операцій може призвести до порушення фінансового стану установи, акції якої повністю належать державі, а відтак до зменшення надходжень до бюджету в якості платежів та податків, що негативно вплине на можливість кредитування вітчизняного виробника, розвитку ощадної справи, всебічного банківського обслуговування юридичних та фізичних осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved