Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом в якому просив визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування житлом: кімнатою №5 комунальної квартири [ADDRESS], а також зняти їх з реєстраційного обліку. В обґрунтуванні позовних вимог посилався на те, що позивачка являється наймачем, власником особового рахунку та проживає в кімнаті №25 комунальної квартири [ADDRESS] разом із своїм чоловіком, однак там зареєстровано 7 осіб, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Також зазначив, що в кімнаті № 5 тієї ж комунальної квартири [ADDRESS] формально зареєстровані, проте з 2003 року фактично не проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON], що підтверджується відповідним актом про непроживання відповідачів у даній квартирі. Також зазначив, що відповідно до ст. 54 ЖК України, якщо в квартирі в якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення. Враховуючи викладене, просила позов задовольнити з вищенаведених підстав та з посиланням на вимоги ст.ст. 71-72 ЖК України, зважаючи і на те, що позивач перебуває на квартирному обліку і потребує поліпшених житлових умов. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи без своєї участі не надав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення вказаного позову заперечувала та зазначила, що відповідач [PERSON] періодично проживає за вказаною адресою, а позивачка [PERSON] є неналежним позивачем по даній справі оскільки не має законних підстав на звернення до суду з вказаним позовом. Представник третьої особи Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації в судовому засіданні проти задоволення вказаного позову заперечив та звернувся з письмовим обгрунтуванням, в якому, зокрема, зазначив, що позивачка не являється належним позивачем. Представник третьої особи Головного управління ДМС у м.Києві в судове засідання не з'явився, але звернувся із заявою про розгляд вказаної справи без участі свого представника. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено в судовому засіданні із пояснень сторін та відповіді Шевченківської районної в м.Києві державній адміністрації, спірне жиле приміщення представляє собою кімнату №5 в комунальній квартирі [ADDRESS]. Відповідно до копії ордеру на жиле приміщення № 03477 серія «Б» від 23.11.2008 року виданого [PERSON] на сім'юз чотирьох осіб, вбачається право на зайняття вказаними особами жилого приміщення площею 17,5 кв.м. в кім. 25, [ADDRESS] (а.с.8). Згідно довідки №1569 від 26.11.2012 [PERSON] перебуває на квартирному обліку з 23.04.2002 у складі сім»ї із 7 осіб (а.с.11). Довідка форми №3 від 24.04.2014р., підтверджує, що позивач [PERSON] зареєстрована у комунальній квартирі по [ADDRESS] та разом з нею зареєстровані ще 6 чоловік, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.10). З копії відповіді першого заступника голови Шевченківської районої в м.Києві державної адміністрації О.Малихіна на звернення позивача [PERSON], вбачається, що 10.04.2014 року було проведено обстеження спірної кімнати № 5 в комунальній квартирі [ADDRESS] та встановлено, що зареєстровані в кімнаті № 5 кв. [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] у даній кімнаті не проживають та питання щодо визнання останніх такими, що втратили право на користування вказаною кімнатою буде передано до юридичного відділу адміністрації після спливу шестимісячного строку. Також в даному листі зазначено, що зі слів опитаних сусідів в кімнаті № 25 кв.[ADDRESS] фактично проживає лише 2 особи, а саме: позивачка [PERSON] та її чоловік (а.с.9). В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що в кім.5 кв. [ADDRESS] відповідачів [PERSON] та [PERSON] не бачив, проте зазначив, що до квітня 2014 року за вказаною адресою проживав працівник ЖЕКу. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що проживає за адресою [ADDRESS] з 1992 року та з тих пір відповідачів [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою ніколи не бачив. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що проживає за адресою [ADDRESS] з 1992 року та протягом 10 років відповідача [PERSON] за вказаною адресою не бачив, а відповідача [PERSON] взагалі ніколи не бачив. Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Однак, всупереч ч.1 ст. 57 ЦПК України позивачем не надано належних і допустимих доказів (довідка ф.№3) на підтвердження реєстрації на даний час відповідачів [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS], кім.№5., що позбавляє суд можливості перевірити взагалі наявність реєстрації місця проживання будь кого із осіб і зокрема відповідачів. При цьому, згідно п.4 ст.10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Однак, в під час розгляду справи стороною позивача не заявлялось клопотань ні про витребування доказів в порядку ст.137 ЦПК України, ні шляхом направлення відповідних запитів суду. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.1 ст. 54 ЖК України якщо в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення. Також в судовому засіданні було встановлено і сторонами не заперечувалось, що кімната №25 комунальної квартири [ADDRESS], в якій проживає позивачка, не є суміжною з спірною кімнатою №5, а тому представник позивача і позивач помилково посилаються в обґрунтуванні заявлених вимог на положення ч.2 ст.54 ЖК України, які передбачають надання неізольованого жилого приміщення наймачу суміжного приміщення. Виходячи зі змісту вимог ст.ст.71-72 ЖК України, на які посилається позивачка, як на підставу заявлених вимог, на стороні позивача можуть виступати наймач, члени його сім'ї, в тому числі ті, за якими зберігається право на користування житлом як за тимчасово відсутніми, або ті, що отримали броню (ст. 73 - 75 ЖК). Особи, які користуються жилою площею тимчасово, тобто не мають самостійного права на нього (піднаймачі, тимчасові мешканці), не мають права на пред'явлення такого позову. Позивачем може бути також наймодавець (житлово-експлуатаційна організація тощо). Разом із тим, Шевченківська районна в м.Києві державна адміністрація, своїм розпорядженням №80 від 9.02.2011 закріпила за КП «Керуюча дирекція Шевченківського району» на праві господарчого відання будинок по [ADDRESS]. Спірна квартира находиться на балансі КП «Керуюча дирекція Шевченківського району» і являється житлом державного житлового фонду, а позивач проживає і є наймачем сусідньої №25, але не суміжної спірної кімнати №5 в комунальній квартирі [ADDRESS], при цьому, [PERSON] не являється власником житла, крім неї в сусідніх кімнатах вказаної квартири проживають інші мешканці - сусіди, і на даний час в установленому законом порядку не вирішено питання надання саме позивачці кімнати №5 в квартирі [ADDRESS]. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що враховуючи ті обставини, що вказані вище кімната позивачки №25 та відповідачів №5 не є суміжними, стороною позивача не було надано жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] має переважне перед іншими сусідами право на зайняття спірної кімнати №5 для проживання і вона наразі не являється наймачем кв.№5 або членом його сім»ї, а тому право саме вказаного позивача [PERSON] не порушено і в даному випадку судовому захисту не підлягає, отже - [PERSON] не являється належним позивачем. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed