Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики грошей. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 04 серпня 2017 року між [PERSON] з одного боку та [PERSON] , з іншої сторони було укладено договір позики грошей. Відповідно до умов Договору Позивач передав у власність Відповідачу належні Позивачу гроші в сумі 195 000 (сто дев`яносто п`ять тисяч) доларів США готівкою. Умовами розписки передбачено, що Відповідач зобов`язується повернути Позивачу грошову суму в повному обсязі в строк до 14 жовтня 2017 року. Однак в зазначений строк Відповідач свої зобов`язання за розпискою не виконав, гроші в сумі 195 000 (сто дев`яносто п`ять тисяч) доларів США не повернув. Крім того, Відповідач під будь-яким приводом уникає зустрічи з Позивачем та ухиляється від виконання своїх зобов`язань за Договором. Намагання Позивача зустрітися та вирішити спір виявилися марними. Отже, відповідно до вимог зазначених вище норм закону, Відповідач вважається боржником, що не виконав зобов`язання, оскільки, останній не повернув суму позики в розмірі 195 000 (сто дев`яносто п`ять тисяч) доларів США, що станом на день звернення з зазначеною позовною заявою відповідно до офіційного курсу НБУ (28,324 грн. за 1 долар США) еквівалентно 5 523 180 (п`ять мільйонів п`ятсот двадцять три тисячі сто вісімдесят) гривень 00 копійок. Станом на день подання позовної заяви грошові кошти відповідачем не повернуті. Тому, з урахуванням викладеного, представник позивача просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 5 523 180 (п`ять мільйонів п`ятсот двадцять три тисячі сто вісімдесят) гривень 00 копійок та сплачений судовий збір у розмірі 10 510 (десять тисяч п`ятсот десять) гривень 00 копійок. Ухвалою суду від 11 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 19 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі (а.с. 59). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки, суд не повідомив, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце судового засідання шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційній сторінці веб-порталу судової влади України (а.с. 58). Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до копії розписки [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 195 тисяч доларів США. Данні грошові кошти отримані власноручно в день підписання даної розписки. Зобов`язується повернути в строк до 14 жовтня 2017 року (а.с. 5). При цьому суд звертає окрему увагу на те, що розмір позики визначений сторонами саме у іноземній валюті. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦПК України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та двох чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України 18.01.2017 р. у справі №6-2789цс16. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки. Такий же висновок зроблено Верховним судом України 18.09.2013 р. у справі № 6-63цс13 , від 11.11.2015 р. у справі № 6-1967цс15 та 12.04.2017 р. у справі № 6-487цс17. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулась передача певної суми коштів саме в позику ( ВС/КЦС, справа № 69/3340/16-ц від 22.08.2019). Отже, наявна розписка підтверджує факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики, оскільки у ній зазначено факт отримання відповідачем від позивача коштів у позику. Також сторонами було погоджено, строк до якого необхідно повернути борг. Розписка написана власноруч та підписана відповідачем. Даний факт відповідачем не спростований. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідач не надав суду доказів повернення грошових коштів позивачу. Статтею 545 ЦК України регульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригіналу боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12. Отже, наявність боргового документа, а саме боргової розписки у позивача свідчить про те, що відповідач не виконав зобов`язань по поверненню боргу. Згідно із статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 по справі № 340/385/17 дійшла висновку про те, що позивач може скористатися своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явити позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ. Таким чином, суд вважає обґрунтованою вимогу представника позивача про стягнення з відповідача суми неповернутої позики в національній валюті України, розмір якої еквівалентний 195 тисяч доларів США. На думку суду, стягнення боргу, який було надано в іноземній валюті, із визначенням його еквіваленту у гривні не суперечить законодавству України та практиці Верховного Суду. Якщо позивач просить визначити у гривні суму боргу, який був наданий у іноземній валюті, то така сума має визначатися за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення. Разом з тим, представником позивача було заявлено до стягнення суму основного боргу в гривневому еквіваленті в розмірі 5 523 180 (п`ять мільйонів п`ятсот двадцять три тисячі сто вісімдесят) гривень 00 копійок грн., а тому з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, а також з урахуванням неможливості виходу у цивільному судочинстві за межі позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути зазначену суму боргу. Таким чином, суд, встановивши характер правовідносин між сторонами, вважає обґрунтованими вимоги представника позивача про стягнення з відповідача 5 523 180 (п`ять мільйонів п`ятсот двадцять три тисячі сто вісімдесят) гривень 00 копійок неповернутої позики в національній валюті України, розмір якої еквівалентний 195 тисячам доларів США. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується копією квитанції № RD2E311931QK1HR7 від 08.10.2020 про сплату судового збору у сумі 10\~724,49 грн. (а.с. 16). Враховуючи викладене та з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 10 724,49 грн На підставі викладеного,

Outcome: approved