Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Представник позивача адвокат Бобровник К.В. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] , в якому просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши позивачу у користування кімнату площею 9,2 кв.м., яка позначена на плані технічного паспорту цифрою 6, приміщення загального користування (вбиральня, ванна кімната, кухня, коридор) залишити у спільному користуванні. Позов обґрунтовує тим, що він є співвласником на праві спільної часткової власності в розмірі 1/3 частини на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі також є співвласниками вищезазначеної квартири. Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , вищезазначена квартира складається з трьох жилих кімнат, перша кімната площею 18,1 кв.м. (позначена на плані технічного паспорту цифрою 4), друга кімната - 9,2 кв.м. (позначена на плані цифрою 6), третя кімната - 22,7 кв.м. (позначена на плані цифрою 9). Жила площа вищезазначеної квартири становить 50 кв.м. Позивачу належить право власності на 1/3 частину цієї квартири, що в квадратних метрах становить 6,7 кв.м. Враховуючи зазначені вище обставини та те, що друга кімната площею 9,2 кв.м. (позначена на плані цифрою 6) є ізольованим приміщенням та має вхід лише з коридору та не має дверей з суміжними кімнатами, вважає за доцільне виділити у користування позивачу саме цю кімнату. Враховуючи, що інші співвласники, які є відповідачами у цій справі відмовляються добровільно виділити позивачу у користування кімнату площею 9,2 кв.м. (позначена на плані цифрою 6) є підстави для встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] в судовому порядку. 15.10.2020 до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому він просить відмовити в позові, оскільки у спірній квартирі мешкають відповідачі, а позивач мешкає за іншою адресою. Позивач просить суд встановити порядок користування квартирою, за якого йому в користування надати житлову кімнату площею 9,2 кв.м. Проте, зазначений порядок користування не може бути встановлений з наступних підстав. Запропонований позивачем порядок користування квартирою призведе до порушення ст. 365 ЦК України відповідно якої право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду якщо, зокрема, частка є незначною і не може бути виділена в натурі. Відповідачі користуються квартирою, позивач в квартирі не мешкає. Проте, позивачем не доведено неможливість спільного використання квартири сторонами. Доводи позивача зводяться до того, що йому нібито чиняться перешкоди у користуванні квартирою та те, що відповідачі відмовляються добровільно виділити позивачу в користування кімнату площею 9,2 кв.м., що не відповідає дійсності. Позивач тривалий час мешкає за межами митної території України в Канаді, витрат на утримання квартири не несе та з будь-якими пропозиціями, вимогами чи іншим до відповідачів не звертався. Позивач не довів, що спільне користування співвласників квартирою є неможливим, що відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні спільним майном, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] відзив на позов не надав. Ухвалою від 22.09.2020 відкрите провадження у справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача - адвокат Бобровник К.В. у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності його та позивача. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання 11.11.2020, 01.12.2020 та 12.01.2021 не з`явились, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 15,16 ЦК України, ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Аналогічні положення закріплені в ст. 319, 321 ЦК України. Крім цього, відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності . Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 379, 383 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У ст. 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних частках - по 1/3, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 29.10.1996 № [NUMBER] , договором дарування частки квартири від 20.01.2012 реєстровий № 255. Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] від 07.12.2011, спірна квартира має загальну площу 81 кв.м., житлову - 50 кв.м. Квартира має три ізольовані житлові кімнати - кімнату № 4 площею 18,1 кв.м. з балконом площею 0,96 кв.м., кімнату № 6 площею 9,2 кв.м., кімнату № 9 площею 22,7 кв.м. з коморою (кімната № 10) площею 0,8 кв.м. та лоджією площею 3,64 кв.м., а також кімнати № 1 (коридор) площею 12,6 кв.м., № 2 (комора) площею 1,2 кв.м., № 3 (кухня) площею 7,3 кв.м., № 5 (комора) площею 0,6 кв.м., № 7 (ванна) площею 2,7 кв.м., № 8 (вбиральня) площею 1,2 кв.м. Відповідач [PERSON] зареєстрований в спірній квартирі з 17.04.1981 до теперішнього часу, а відповідач [PERSON] - з 12.10.1999 до теперішнього часу, що підтверджується відповідями на запити Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 21.09.2020 №№ 01-71/1364, 01-71/13635. Відповідно до позовної заяви позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині усунення перешкод в користуванні власністю та встановлення порядку користування квартирою. При цьому, суд виходить з того, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння (п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. У даному випадку судом встановлено, що сторони на законних підставах набули право спільної часткової власності на спірну квартири, але на теперішній час не досягли згоди щодо порядку користування спірною квартирою, про що свідчить те, що відповідач [PERSON] заперечує проти запропонованого позивачем порядку користування спірною квартирою, що також свідчить про відсутність домовленості між ними про порядок користування майном. Також сторонами не оспорюється, що фактично квартирою користуються відповідачі, квартира є їх постійним місцем проживання, позивач в спірній квартирі не проживає та доступу до неї не має. Вказані обставини відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню іншими належними засобами. Разом з тим, за змістом ст. 317 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на здійснення права власності не впливають зареєстроване та фактичне місце проживання власника, а також наявність у особи на праві власності іншого житла. Такі обставини не змінюють змісту права власності щодо конкретного майна і не обмежують його. Суд відхиляє аргумент відповідача [PERSON] про те, що відповідачами не чиняться перешкоди позивачу в користуванні спірною квартирою, оскільки, незважаючи на обов`язок позивача довести наявність таких перешкод, відповідач в порушення вимог ст. 13, 81 ЦПК України не довів суду відсутність таких перешкод з його боку. В той же час, факт звернення позивача з даним позовом до суду, достовірно свідчить про наявність у позивача перешкод в користуванні своєю власністю, які, на думку суду, чиняться з боку відповідачів. Отже, порушене право власності позивача підлягає судовому захисту в порядку, визначеному ст. 391 ЦК України, шляхом усунення перешкод в здійсненні права власності. Враховуючи відсутність взаємної згоди сторін на здійснення права спільної часткової власності, неможливість у добровільному порядку встановити порядок володіння і користування спільним майном, а також право сторін на судовий захист, з метою усунення спорів та конфліктів між співвласниками, суд вважає необхідним встановити порядок користування спірною квартирою. При визначенні конкретного порядку користування суд виходить з того, що частки співвласників у спірній квартирі є ідеальними -по 1/3 частці. На ідеальну частку у праві спільної власності на спірну квартиру сторонам припадає по 27 кв.м. загальної площі та по 16,66 кв.м. житлової площі. Кімнати, які б відповідали розміру ідеальних часток кожного співвласника, в квартирі відсутні. Разом з тим, суд вважає, що у випадку встановлення порядку спільного користування квартирою застосування критерію необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення із забезпеченням відповідності ідеальних часток реальним не є обов`язковим. Суд може виділити в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно, і відхилення в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність в даному випадку є допустимим. Таке рішення суду не змінює розмір часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Суд відхиляє аргумент відповідача [PERSON] про те, що запропонований позивачем порядок користування квартирою призведе до порушення ст. 365 ЦК України, оскільки предметом цього спору є не припинення права власності на частку у спільному майні, а встановлення порядку користування спірною квартирою. Як вже зазначалось вище, спірна квартира має три ізольовані житлові кімнати - кімнату № 4 площею 18,1 кв.м. з балконом площею 0,96 кв.м., кімнату № 6 площею 9,2 кв.м., кімнату № 9 площею 22,7 кв.м. з коморою (кімната № 10) площею 0,8 кв.м. та лоджією площею 3,64 кв.м., які за своєю площею відходять від розміру ідеальних часток у праві власності кожного співвласника. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу (ст. 13 ЦПК України), та те, що позивач просить виділити йому у користування житлову кімнату, яка є меншою за його частку у спільній частковій власності, суд вважає необхідним встановити порядок користування спірною квартири, який запропонований позивачем, а саме виділити йому в користування кімнату площею 9,2 кв.м., яка позначена на плані технічного паспорту цифрою 6, приміщення загального користування залишити в спільному користуванні сторін. Суд вважає, що з урахуванням вище вказаних обставин, саме такий порядок користування спільним майном буде відповідати інтересам усіх співвласників, не порушуватиме їх прав. При цьому, такий порядок користування не перешкоджає сторонам в подальшому вирішувати будь-які питання щодо здійснення права спільної часткової власності. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача понесені останнім витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 гривень.

Outcome: approved