Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , [PERSON] , 10.06.2020 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визначити, що частка [PERSON] , померлого [INFO] , у праві спільної сумісної власності на будинок [ADDRESS] , становила Ѕ частину. В обґрунтування позовних вимог представник позивач зазначив, що [INFO] помер чоловік позивача, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому за життя майно, яке складається з домоволодіння розташованого за вищевказаною адресою. Для реалізації свого спадкового права позивач звернулася до Шостої криворізької державної нотаріальної контори, проте отримала від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що з поданих позивачем документів вбачається, що спадкове майно було придбано померлим у шлюбі, а відтак кожному з подружжя належить шлюбна доля в вищезазначеному майні, яку в досудовому порядку виділити не можливо, після чого позивачу запропоновано звернутися до суду. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, до початку розгляду справи від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] також надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнав. Оскільки сторони та їх представники правом на участь у судовому засіданні не скористалися, відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 07.05.2007 (а.с.10) [PERSON] є власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Як видно з копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 27.07.1974 (а.с.), зазначене домоволодіння, було придбане [PERSON] , під час перебування її у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12.08.2009 (а.с.14). Після смерті чоловіка позивача [PERSON] звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , але отримала від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.02.2020, у зв`язку із тим, що з поданих документів вбачається, що спадкове майно було придбано у шлюбі, а відтак кожному з подружжя належить шлюбна доля в вищезазначеному майні, яку в досудовому порядку, згідно чинного законодавства виділити не можливо (а.с.17), після чого позивачу запропоновано звернутися до суду. Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, оскільки будинок набутий у період шлюбу, тому вказане нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя «Зуб». Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. ч. 1, 3, 4 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласника мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно зі ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Оскільки за життя померлого [PERSON] та відповідача [PERSON] частки, як співвласників у праві спільної сумісної власності на домоволодіння не виділені, між ними не було жодних домовленостей з приводу зміни рівності часток у праві спільної сумісної власності, також принцип рівності їх часток, як співвласників у праві спільної сумісної власності не змінений законом чи рішенням суду, тому частки кожного із них, як співвласників домоволодіння є рівними, і кожному окремо, на праві приватної власності належить по 1/2 частці нерухомого майна.

Outcome: approved