Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди працівнику у разі ушкодження його здоровя. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у період часу з 25.02.1997 року по 24.12.2013 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем. В наслідок того, що працював у шкідливих умовах праці отримав професійне захворювання хронічне обструктивне захворювання легенів. Даний факт підтверджується актом форми П-4 розслідування професійного захворювання. Висновком МСЕК позивачу встановлено первинно та безстроково ступінь втрати професійної працездатності 15%. Внаслідок цього, позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури та лікування. У звязку з ушкодженням здоровя було порушено та порушуються нормальні життєві звязки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички. Тому, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя у розмірі 32000,00 гривень без урахування податку з доходів фізичних осіб. Ухвалою від 10.08.2018 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] щодо задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач працював на підприємстві відповідача з 25.02.1997 року по 24.12.2013 року (а.с. 6-12). Згідно п. 16 [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 31 від 26.09.2016 року професійне захворювання виникло за таких обставин: [PERSON], працюючи з 31.08.2012 року по 24.12.2013 року сушильником дільниці феросплавів та вогнетривних матеріалів ЦСГ та ПВ ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг», здійснював введення технологічного процесу по сушінню сипучих матеріалів в сушильному барабані. Зона контролю та обслугування сушильні барабани. Протягом зазначеного періоду підпадав під вплив шкідливих речовин фіброгенної дії, показники котрого перевищували нормативні значення через недосконалість робочого місця (а.с. 4-5). Відповідно до п. 17 вказаного вище [PERSON] причиною професійного захворювання визначено пил, марганець, азоту оксид, луги їдкі; концентрація пилу складає 8,6 мг/м3-9,2 мг/м3 при граничнодопустимій концентрації 4,0 мг/м3; діоксид марганцю складає 0,44 мг/м3-0,47 мг/м3 при граничнодопустимій концентрації 0,3 мг/м3. Згідно з вимогами ГОСТ 12.1.005-88 «Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зоны». Оглядом МСЕК 13.02.2016 року [PERSON] первинно встановлено 15% втрати професійної працездатності з 05.12.2016 року безстроково (а.с. 3). \~ \~ \~ \~Згідно ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Крім цього, суд не може погодитись із запереченням представника відповідача ПАТ «АМКР», що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими та небезпечними факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити безпечні умови для праці. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Таким чином, ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» є належним відповідачем по справі. Статтею 173\~КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Частиною 3 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Свої моральні страждання, повязані з ушкодженням здоровя на ПАТ «АМКР» позивач оцінює в розмірі 32000,00 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазнав ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків, у звязку з чим отримав 15% втрати професійної працездатності безстроково. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров'я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 15000,00 гривень. Щодо вимоги про стягнення 32000,00 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд, стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: partial