Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24.06.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено усний договір позики, за яким позивач передав у власність відповідачу грошову суму в розмірі 6900 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути цю суму в строк до 08.07.2015 року. Після отримання суми коштів відповідач надав позивачу розписку від 24.06.2015 року, яка засвідчує факт передання грошової суми в розмірі 6900 доларів США та зобов'язання повернути цю суму до 08.07.2015 року. Згодом, 25.09.2015 року на прохання відповідача позивач позичив йому грошову суму в розмірі 8000 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути позивачу цю суму в строк до 28.09.2015 року, що підтверджується копією розписки. Незважаючи на встановлені дати в розписках щодо виконання зобов'язань, відповідач гроші не повернув. Жодних додаткових домовленостей про розстрочення та/або відстрочення виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань між позивачем та відповідачем укладено не було. Відповідач умисно ухиляється від виконання взятого на себе зобов'язання, чим порушує права позивача як учасника зобов'язальних відносин. На день формування позову курс гривні НБУ до долара США становить 2487,3395грн., на підставі чого загальна сума основного боргу позики згідно розписки від 24.06.2015 року складає 171603грн., а згідно розписки від 25.09.2015 року сума основного боргу складає 198960грн., разом 370563грн. Позивач нарахував три проценти річних відповідно до ст. 625 ЦК України за вказаними договорами позики: від 24.06.2015 року 5035,25грн. та від 25.09.2015 року 4497,04грн. Отже сума боргу з врахуванням штрафних санкцій за договором позики від 24.06.2015 року становить 176638,25грн. а за договором позики від 25.09.2015 року 203457,04грн. Загальна сума заборгованості 380095,29грн. Представник позивача зазначає, що відповідачем порушено умови взятого зобов'язаня та ряд норм цивільного законодавства, та враховуючи наведене просила стягнути з [PERSON] суму основного боргу в розмірі 370563грн., три проценти річних в розмірі 9532,29грн. та судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, подавши до суду заяву, за змістом якої, заявлені вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, просив розглядати даний спір у відсутності представника та не заперечив проти прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно розписки від 24 червня 2015 року, наданої позивачем до суду, [PERSON] отримав в позику від [PERSON] грошові кошти в сумі 6900 доларів США, які він зобов'язався повернути до 08.07.2015 року (а.с.67). Згідно розписки від 25 вересня 2015 року, наданої позивачем до суду, [PERSON] отримав в позику від [PERSON] грошові кошти в сумі 8000 доларів США, які він зобов'язався повернути до 28.09.2015 року (а.с.66). Відповідач до суду не з'явився, факт написання розписок не оспорював, а тому виникнення боргового зобов'язання за договорами позики є встановленими належними доказами, а саме оригіналами даних розписок. У зазначених в розписках строки відповідач, отримані в якості позики кошти не повернув, доказів протилежного відповідачем надано не було. Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. При укладенні договорів позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови таких договорів, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином вказані договори позики вважаються укладеними та підлягають до виконання. Відповідно до розписок від 24.06.2015 року та від 25.09.2015 року позивач виконав зобов'язання перед відповідачем та надав кошти в борг, в той час як зобов'язання позичальника виконані не були. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на його користь заборгованості за договорами позики від 24.06.2015 року та від 25.09.2015 року та 3% річних з простроченої суми за період прострочення підлягають до задоволення. За розрахунком позивача, який перевірений судом, сума трьох відсотків річних за договором позики від 24.06.2015 року становить 5035,25грн., за договором позики від 25.09.2015 року становить 4497,04грн., і підлягає стягненню з відповідача. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача суми боргу є обґрунтованими, тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved