Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Представник позивача за дорученням [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 37343 гривень 90 копійок та судового збору в розмірі 1218 гривень 00 копійок. Свої вимоги мотивує тим, що 23 серпня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 500406087, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 22160 гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,99 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач не виконував умови договору, тобто не сплачував кожного місяця обовязковий мінімальний платіж, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 37343 гривень 90 копійок. Що й стало підставою для звернення представника позивача до суду з вказаним позовом. 30 вересня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «[PERSON] [PERSON]» укладено договір факторингу з подальшими змінами та доповненнями. В судове засідання представник позивача не зявився. Надав суду заяву, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги позивача та просить розглянути справу за відсутністю представника банку. Не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку (а.с.32). Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, однак на адресу суду повернулись поштові конверти з відміткою «адресат выбыл» (а.с.39,43). Згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, судова повістка надсилається особі за адресою її місця проживання, перебування або реєстрації, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. З довідки з Тарутинського районного сектору ГУДМС України в Одеській області вбачається, що [PERSON], [INFO], значиться зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.35). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі. В звязку з цим в силу ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі доказів представлених в матеріалах справи. Судом встановлено, що 23 серпня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 500406087, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 22160 гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,99 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7-10). Однак відповідач не виконував умови договору, тобто не сплачував кожного місяця обовязковий мінімальний платіж, у звязку з чим виникла заборгованість за наданим кредитом. Згідно наданого розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 25 жовтня 2015 року складає: заборгованість за кредитом 19641 гривня 54 копійки; заборгованість по процентам 4484 гривні 95 копійок; заборгованість по комісії 11217 гривень 41 копійка; заборгованість по штрафам за останній календарний рік 2000 гривень 00 копійок; разом 37343 гривні 90 копійок. 30 вересня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «[PERSON] [PERSON]» уклали Договір факторингу (а.с.14-16). 08 грудня 2014 року відповідно до Додаткової угоди № 2 до Договору факторингу від 30 вересня 2014 року доповнено перелік кредитних договорів, що відступаються з якого вбачається, що відповідно до п.п.1.1, 1.3 Фактор (ТОВ «[PERSON] [PERSON]») зобовязується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ПАТ «Альфа-Банк») за плату, а Клієнт зобовязується відступити Факторові свої права грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами (а.с.17-20). Отже, внаслідок укладання вказаних договорів 08 грудня 2014 року відбулася зміна кредитора, а саме ТОВ «[PERSON] [PERSON]» набуло статусу нового кредитора/стягувача. 06 листопада 2015 року за вих. № DMG 11-15/2 відповідачу була направлена вимога про дострокове повернення кредиту (а.с.12). З оригіналу платіжного доручення № 16395 від 10 листопада 2015 року (а.с.1) вбачається, що за подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі1218 гривень 00 копійок. Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного Кодексу України. Зобов'язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у випадку порушення зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором. Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його підписання стають одинаково обов`язковими для виконання сторонами. Як передбачено ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.2 ст.1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З вищенаведеного випливає, що позивач та відповідач, підписавши договір встановили факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору. Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.1054 ЦК України за Кредитним договором Банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, за частиною 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Таким чином, враховуючи, що відповідач кошти отримав, але своїх зобовязань за договором належним чином не виконав, суд вважає, що позов необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 37343 гривень 90 копійок, судовий збір в розмірі 1218 гривень 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved