Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Представник позивача\~адвокат Гостренко\~С.Д.,\~ діюча в інтересах [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 07.12.2020 року, звернувся з позовом до [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , третя особа служба у справах дітей Часовоярської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач [PERSON] є власником житлового приміщення квартири за адресою: [ADDRESS] житловою площею 52,5 кв. м. на підставі свідоцтва про право на житло від 17 березня 1995 року. Однак, на теперішній час за цією адресою зареєстрований онук позивачки відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , який згідно акту, складеного виробничим ремонтним житловим підприємством від 04.12.2020 року не проживає у вказаному житловому приміщенні з 24.06.2014 року, його особистих речей в квартирі немає, участі у сплаті комунальних послуг він не здійснює. Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 28.04.2018 року в місті Твері по [ADDRESS] , і навчається в учбовому закладі у місті Донецьк. За цих обставин позивач звертається до суду з позовом, оскільки вважає, що наявність реєстрації відповідача в квартирі, яка належить позивачу на праві приватної власності взагалі перешкоджають їй у праві вільно розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд, оскільки ніяких зобов`язань щодо користування цим житловим приміщенням та його збереженням за відповідачем позивачка на себе не брала. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства та розпорядження ним. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання на 09 годину 10 хвилин 25 січня 2021 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. Судове засідання, призначене на 09 годину 10 хвилин 25 січня 2021 року відкладено на 08 годину 30 хвилин 23 лютого 2021 року у зв`язку із знаходженням головуючої судді по справі на лікарняному. Ухвалою суду від 23 лютого 2021 року судове засідання, призначене на 08 годину 30 хвилин 23 лютого 2021 року відкладено на 09 годину 00 хвилин 25 березня 2021 року в зв`язку із неявкою сторін. До судового засідання не з`явився позивач, представник позивача, які про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві,\~надали суду\~заяву про\~розгляд справи\~без їх\~участі,\~позов підтримують\~в повному\~обсязі,\~не заперечує\~проти заочного\~розгляду справи. Відповідач,\~який діє\~в інтересах\~неповнолітнього [PERSON] , в судове засідання не з`явився за невідомою суду причиною, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до частини 11\~статті 128\~ЦПК України\~ шляхом розміщення оголошення про його виклик до суду на офіційному веб-сайті Артемівського міськрайонного суду Донецької області: http://arm.dn.court.gov.ua та і у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його міста проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У встановлений ухвалою від 17 липня 2020 року строк відзив на позовну заяву не надав, тому суд вважає за необхідне скористуватися правилами статті 223 ЦПК України з наведених вище підстав. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, але причин неявки суду не повідомив, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без його участі. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у відповідності до частини 11\~статті 128\~ЦПК України\~ шляхом розміщення оголошення про її виклик до суду на офіційному веб-сайті Артемівського міськрайонного суду Донецької області: http://arm.dn.court.gov.ua та і у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою зазначеною позивачем у позовній заяві,\~надала суду\~заяву про\~розгляд справи\~без їх\~участі,\~проти задоволення\~позовних вимог\~позивача не\~заперечує,\~оскільки права\~та інтереси\~неповнолітньої дитини\~-\~ [PERSON] \~не будуть\~порушені. При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, врахувавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, за даними картотеки відділу з реєстрації місця проживання фізичних осіб Часовоярської міської ради, [PERSON] , [INFO] , не зареєстрований на території м. ЧасівЯр; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 06.06.2014 року по теперішній час (а. с. 19, 20, 21, 27, 28). Згідно копії довідки Відділу з реєстрації місця проживання фізичних осіб Часовоярської міської ради № 5085 від 07.12.2020 року [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрована в [ADDRESS] ; до складу її родини входить онук [PERSON] , [INFO] (а. с. 5). Згідно акту, складеного виробничим ремонтним житловим підприємством м. ЧасівЯр від 04.12.2020 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований, але не проживає у вказаному житловому приміщенні з 24.06.2014 року по теперішній час (а. с. 6). [PERSON] є власником житлового приміщення квартири за адресою: [ADDRESS] житловою площею 52,5 кв. м. на підставі свідоцтва про право на житло від 17 березня 1995 року (а. с. 7). В матеріалах даної цивільної справи мається паспорт громадян України, виданий на ім`я [PERSON] з позначкою про місце проживання/место жительства (рос.) [ADDRESS] (а. с. 8); свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 10); свідоцтво про народження [PERSON] (рос.), [INFO] , батьками якої є [PERSON] (рос.) та [PERSON] (рос.) (а. с. 11). Згідно копії нотаріально завіреної заяви 78 А Б 8967796 від 08.08.2016 року [PERSON] просить зняти його з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з його прибуттям на постійне місце проживання до РФ за адресою: [ADDRESS] , звертаючи увагу на те, що реєстрація за зазначеному вище місцю проживання була здійснена 06 червня 2014 року, коли він ще був громадянином України, на даний час він є громадянином Росії з 21.11.2014 року, постійно проживає в РФ, та більше не має ніяких документів (а. с. 17). Згідно копії довідки про реєстрацію Житлового агентства Московського району Санкт-Петербургу від 09.06.2020 року, виданої [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , - власник, з 13.04.2020 року; [PERSON] , [INFO] , - син, без реєстрації; [PERSON] , [INFO] , - син, з 21.05.2020 року (а. с. 9). Згідно довідки Донецького Національного університету від 16.09.2020 року № 154 [PERSON] дійсно навчається на І курсі очної форми навчання на біологічному факультеті Донецького Національного університету (а. с. 49, 50). Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,\~статті 316 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116\~Житлового кодексу Української РСР\~(далі за текстом ЖК УРСР). У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин дають підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Відповідно до\~статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.\~\~На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно\~ст. 391 Цивільного кодексу України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи є причини відсутності відповідача поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.\~\~ Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірний житловий будинок, але без поважних причин не проживають в ньому деякий час. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства та розпорядження ним. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При розгляді справи судом встановлено, що відповідач не користувався житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , він є членом сім`ї основного наймача даної квартири, і тому, у відповідності до норм статті 405 ЦК України за ними не зберігається жиле приміщення більш, ніж протягом року. Судом не встановлено жодної поважної причини не проживання у спірному житловому приміщенні з 2014 року [PERSON] , крім того, судом встановлено, що [PERSON] просить зняти його з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з його прибуттям на постійне місце проживання до РФ за адресою: [ADDRESS] , та в теперішній час останній навчається на І курсі очної форми навчання на біологічному факультеті Донецького Національного університету, тому його слід визнати такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи викладене, суд вважає, що факт відсутності [PERSON] у вищезазначеній квартирі без поважних на те причин знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим, суд вважає, що за ним не може бути збережено право користування житловим приміщенням і тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved