Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

Представник позивача 31.03.2020 року звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що [PERSON] (далі - Відповідач) звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі - Позивач, Банк) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку : чим підписав(-да) Заяву № б/н від 22.11.2010 року. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які згідно до заяви отримані Відповідачем для ознайомлення в письмовій формі. Копія «Умов та правила надання банківських послуг» та «Тарифів Банку» додаються до позовної заяви, а з метою підтвердження їх відповідності (автентичності ) також надається копія наказу Банку про їх затвердження. Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з частинами 1, 2 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а Відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додається).? У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5000,00 грн. , що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позовної заяви. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.2,1,1.2.3 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку. Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позовної заяви. Таким чином, у порушення п. 2.1.1.5.5 Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому? було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 11.03.2020 року має заборгованість - 25086,06 грн., яка складається з наступного: - 16439,01 грн. - Заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 0.00грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 16439,01 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 5467,09 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 1509,20 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0.00 грн. - нарахована пеня; 0.00 грн. - нараховано комісії; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гри. - штраф (фіксована частина), 1170,77грн. - штраф (процентна складова). Наданий час Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав ті інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Викладені у позовній заяві обставини підтверджуються наступними доказами: * Розрахунком заборгованості; * Випискою по рахунку; * Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку; * Довідкою про видані картки; ° Копією заяви позичальника; * Копією примірника «Тарифів Банку»; * Копією примірнику «Умов та Правил надання банківських послуг». * Копією наказу банку щодо затвердження «Умов та Правіш надання банківських послуг» у редакції, що діяла на момент підписання заяви; * Копією документу, що посвідчує особу Відповідача. Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, - Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Заходи досудового врегулювання спору Позивачем не проводились, оскільки законом не встановлена їх обов`язковість для спірних правовідносин. Прохав стягнути з Відповідача - [PERSON] (дата народження [INFO] ) на користь АТ КБ «ПриватБанк»: заборгованість за кредитним договором б/н від 22.11.2010 року у розмірі 25086,06 грн. станом на 11.03.2020 року та судові витрати у розмірі 2102,00 грн.( судовий збір). В судове засідання сторони у справі не з`явилися. Представники позивача - Гребенюк О.С. ( а. с. 54 ), надавши суду клопотання про розгляд справи в його відсутності, де позов підтримав та не заперечував щодо винесення заочного рішення ( а. с. 5, 62 ). Відповідач не з`явився в судове засідання, надавши відзив на позов (а.с.75-79), в якому послався на те, що він позов не визнає та висловлює свої заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. [PERSON] вважає позов необгрунтованим з огляду на наступне. 1. На підтвердження позовних вимог позивач надає « Извлечение из Условий и правил предоставления банковских услуг, утверждённые приказом от 06.03.2010 г. № СП-2010-256». Даний документ викладено іноземною мовою (російською), яка не є рідною для відповідача та якою відповідач погано володіє, що унеможливлює належне ознайомлення з даним письмовим доказом. Відповідно ст. 12 «Про судоустрій і статус суддів» судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою. Згідно ч. 1 ст. 9 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Державною мовою в Україні є українська мова (ст. 10 Конституції України). Згідно роз`яснення викладеного у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-754/0/4-13, суд приймає документи, складені мовами іноземних держав, за умови супроводження їх нотаріально засвідченим перекладом українською мовою. Позивачем, не надано нотаріально засвідчений переклад вищезазначеного документу, що унеможливлює його прийняття судом та використання, як доказу.? Більш того, «Извлечения из Условий и правил предоставления банкоских услуг Утвержденные приказом от 06.03.2010 № СП-2010-256» не містить підпису відповідача, відповідач не погоджувався з викладеними в даному документі умовами та не ознайомлювався з їх змістом. Позивач в обгрунтування своїх вимог посилається на те, що Відповідач підписав анкету-заяву, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Проте, дані посилання Позивача не відповідають дійсності та не підтверджують укладення між сторонами кредитного договору, за яким Позивач нараховує відповідачу заборгованість з огляду на наступне. Так, дійсно, Відповідач звертався до Позивача 20.11.2010 року з заявою щодо оформлення карткового рахунку для отримання соціальних виплат, оскільки є особою з інвалідністю. Звертаючись в банк, жодних намірів укласти кредитний договір у Відповідача не було. Ним були замовлені послуги «Зарплатна карта» та послуга «Ощадкнижка (депозит)». Інших послуг Відповідач не замовляв. З умовами надання замовлених послуг Відповідача і було ознайомлено. Щодо укладення кредитного договору та умов надання кредитних коштів Відповідачу нічого не було відомо. Будь-які посилання на встановлення кредитного ліміту в анкеті-заяві відсутні (відповідні графи є незаповненими), як і відсутня інформація про встановлення відсотків за користування кредитом, а також відповідальність за порушення кредитних зобов`язань. Надані Позивачем як доказ Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містять підпису Відповідача, оскільки з ними ніхто його не ознайомлював, так як такої послуги Відповідач не замовляв. У графі з переліком послуг банку відсутня відмітка про намір Відповідача оформити платіжну картку кредитку «Універсальну» або іншу кредитну карту. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визнані на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно являться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та платити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Таким чином, Договір про надання банківських послуг не є за своєю природою змішаним договором (договором банківського рахунку та кредитним договором), як посилається Позивач в своїй позовній заяві, тому Відповідач заявляє про те, що між сторонами не виникло прав та обов`язків, притаманних кредитному договору, так як такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно із ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана вернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Як зазначено в Довідці, наданої Позивачем «Про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] », Відповідачу були надані кошти в розмірі 5000 грн. Згідно наданого Позивачем «Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22.11.2010, Відповідачем сплачено Позивачу 105 449,48 грн. Таким чином, Відповідач «переплатив» позивачу 100 449,48 грн. 2. Відповідач вважає, що подана позивачем «Анкета-заявления …» від 20.11.2010 є неналежним доказом, адже не містить інформації щодо предмета доказування. Даний документи датований 20.11.2010 тоді як згідно довідки Позивача «про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , старт карткового рахунку -17.11.2012 року, згідно довідки, наданої Позивачем «Про надання кредитних карток», Відповідачу вперше було видано картку 12.07.2011 року, а згідно виписки по рахунку, кошти в розмірі 5000 грн., як на те Посилається Позивач в позові, Відповідач отримав 02.01.2018 року. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування (позиція висловлена у постанові Верховного України від 11.03.2015 року, провадження № 6-16цс15 та постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року, провадження № 14-131цс19). Матеріали справи не містять підтверджень, на які саме умови відповідач погодився, укладаючи договір та чи вищезазначені документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та їх розміру. Також позивачем не надано доказів відкриття на ім`я відповідача певного банківського рахунку, не надано виписки по такому рахунку чи будь-яких інших підтверджень фактів руху грошових коштів, наявності або відсутності заборгованості. Надані суду позивачем розрахунки складені та підписані невідомим «представником ПриватБанку» ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджуються жодними іншими належними, допустимими і достовірними доказами. Розрахунок не включає період до 2015 року, хоча за твердженням позивача «кредитный договор» № б/н укладався 20.11.2010 року. Згідно поданого розрахунку, нараховані проценти та пеня хоча жодних відомостей про дані умови договору матеріали справи не містять. Відповідач не погоджувався на такі умови. Згідно ч. З ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач повідомляє суду, що є особою з інвалідністю 3 групи та отримує єдиний дохід у вигляді державної та соціальної матеріальної допомоги. Дані обставини підтверджуються доданими до відзиву документами. З огляду на вищевикладене, в задоволенні позову прохав відмовити. Також відповідач надав заперечення на позовну заяву (а.с.90-95), де зазначив, що відповідач позову не визнає та висловлює свої заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Позивач у відповіді на відзив (щодо форм кредитного договору) посилається на ч. 2 ст. 639 ЦК України, згідно якої якщо сторони домовилися укласти договору певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Проте, положення ч.ч.1, 2 ст. 1055 ЦК України передбачають, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, кладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. З огляду на вищевикладене в запереченні, в задоволенні позову прохав відмовити. Представник позивача - Ванжа Н.В. надав суду відповідь на відзив (а.с.96-112) та представник позивача - Меркулова В.В. надала пояснення (а.с.118-136, 137-155). Представник відповідача - адвокат Ражик Т.А. надала заяву про розгляд справи без її участі, підтримуючи надані відзив на позов та заперечення.(а.с.162). Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності не з`явившихся, належно повідомлених сторін по наявним матеріалам справи . Укладений між сторонами договір складається з Анкети-заяви, «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме - заборгованості за користування кредитом та пенею. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ). Згідно ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статі 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За приписами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість за поточним тілом кредиту становить 0,0 грн. Судом встановлено, що Анкета-заява від 20.10.2010 року містить лише анкетні дані відповідача та його контактну інформацію. При цьому заява не містить даних про умови кредитування. У анкеті-заяві позичальника процентна ставка не зазначена, також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Окрім того, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить підпису відповідача . Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів). Крім цього, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Таким чином, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦПК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом , тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Таким чином, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості: 25086,06 грн., яка складається з наступного: - 16439,01 грн. - Заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 0.00грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 16439,01 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 5467,09 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 1509,20 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0.00 грн. - нарахована пеня; 0.00 грн. - нараховано комісії; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гри. - штраф (фіксована частина), 1170,77грн. - штраф (процентна складова) - відсутні, оскільки позичальник при укладенні кредитного договору у вигляді заяви-анкети не підписав жодного документу, який обумовлював би порядок та умови сплати таких платежів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Враховуючи, що « Извлечение из Условий и правил предоставления банковских услуг, утверждённые приказом от 06.03.2010 г. № СП-2010-256» викладено іноземною мовою (російською), яка не є рідною для відповідача та якою відповідач погано володіє, що унеможливлює належне ознайомлення з даним письмовим доказом. Відповідно ст. 12 «Про судоустрій і статус суддів» судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою. Згідно ч. 1 ст. 9 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Державною мовою в Україні є українська мова (ст. 10 Конституції України). Згідно роз`яснення викладеного у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-754/0/4-13, суд приймає документи, складені мовами іноземних держав, за умови супроводження їх нотаріально засвідченим перекладом українською мовою. Позивачем не надано нотаріально засвідчений переклад вищезазначеного документу, що унеможливлює його прийняття судом та використання, як доказу.? Більш того, «Извлечения из Условий и правил предоставления банковских услуг Утвержденные приказом от 06.03.2010 № СП-2010-256» не містить підпису відповідача, відповідач не погоджувався з викладеними в даному документі умовами та не ознайомлювався з їх змістом. Позивач в обгрунтування своїх вимог посилається на те, що Відповідач підписав анкету-заяву, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Проте, дані посилання Позивача не відповідають дійсності та не підтверджують укладення між сторонами кредитного договору, за яким Позивач нараховує відповідачу заборгованість з огляду на наступне. Так, дійсно, Відповідач звертався до Позивача 20.11.2010 року з заявою щодо оформлення карткового рахунку для отримання соціальних виплат, оскільки є особою з інвалідністю. Звертаючись в банк, жодних намірів укласти кредитний договір у Відповідача не було. Ним були замовлені послуги «Зарплатна карта» та послуга «Ощадкнижка (депозит)». Інших послуг Відповідач не замовляв. З умовами надання замовлених послуг Відповідача і було ознайомлено. Щодо укладення кредитного договору та умов надання кредитних коштів Відповідачу нічого не було відомо. Будь-які посилання на встановлення кредитного ліміту в анкеті-заяві відсутні (відповідні графи є незаповненими), як і відсутня інформація про встановлення відсотків за користування кредитом, а також відповідальність за порушення кредитних зобов`язань. Надані Позивачем як доказ Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містять підпису Відповідача, оскільки з ними ніхто його не ознайомлював, так як такої послуги Відповідач не замовляв. У графі з переліком послуг банку відсутня відмітка про намір Відповідача оформити платіжну картку кредитку «Універсальну» або іншу кредитну карту. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визнані на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно являться. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно із ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана вернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Як зазначено в Довідці, наданої Позивачем «Про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] », Відповідачу були надані кошти в розмірі 5000 грн., дану суму відповідач сплатив Банку. Надана позивачем «Анкета-заявления …» від 20.11.2010 є неналежним доказом, адже не містить інформації щодо предмета доказування. Даний документи датований 20.11.2010 тоді як згідно довідки Позивача «про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , старт карткового рахунку -17.11.2012 року, згідно довідки, наданої Позивачем «Про надання кредитних карток», Відповідачу вперше було видано картку 12.07.2011 року. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування (позиція висловлена у постанові Верховного України від 11.03.2015 року, провадження № 6-16цс15 та постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року, провадження № 14-131цс19). Матеріали справи не містять підтверджень, на які саме умови відповідач погодився, укладаючи договір та чи вищезазначені документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та їх розміру. Також позивачем не надано доказів відкриття на ім`я відповідача певного банківського рахунку, не надано виписки по такому рахунку чи будь-яких інших підтверджень фактів руху грошових коштів, наявності або відсутності заборгованості. Надані суду позивачем розрахунки складені та підписані невідомим «представником ПриватБанку» ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджуються жодними іншими належними, допустимими і достовірними доказами. Згідно ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач є особою з інвалідністю 3 групи та отримує єдиний дохід у вигляді державної та соціальної матеріальної допомоги. Дані обставини підтверджуються доданими до відзиву документами. За таких обставин суд приходить до висновку, що необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Судові витрати по справі понесені позивачем не підлягають відшкодуванню із відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed