Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулась до Монастириського районного суду Тернопільської області з заявою про встановлення факту належності [PERSON] правовстановлюючих документів, а саме, Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] та Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданих на ім'я «[PERSON]». Вимоги заяви обґрунтовані тим, що на підставі розпорядження Монастириської РДА від 13.05.2003 року №138 [PERSON] видано Державні акти на право приватної власності на землю серії [NUMBER] та серії [NUMBER]. При видачі вказаних Державних актів на право приватної власності на землю було допущено помилку при написанні прізвища заявника, а саме, заявник записаний в Державних актах як «[PERSON]» замість «[PERSON]». Окрім цього в заяві зазначає, що [PERSON] вирішив укласти договір оренди земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належать йому, проте заявник не може укласти даний договір у зв'язку з тим, що існують розбіжності у паспорті та Державних актах. Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явився, представником заявника - [PERSON] через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи в її відсутності та відсутності заявника, заявлені вимоги підтримують повністю, просять їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Задарівської сільської ради в судове засідання не з'явився, проте подав суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення заявлених вимог не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Визначаючись із заявленою вимогою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів суд враховує таке. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. В даному випадку встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідно заявникові для укладення договору оренди земельних ділянок. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Таким чином, факт, що просить встановити заявник має юридичне значення. Судом не виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлено наступне. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами) при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Так, на підставі розпорядження Монастириської РДА від 13.05.2003 року №138 [PERSON] видано Державні акти на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та серії [NUMBER]. Як зазначає представник заявника у поданій заяві, що в вищевказаних Державних актах невірно зазначено прізвище заявника. Документами, які встановлюють правильне прізвище заявника по даній справі є паспорт серії [NUMBER], який належить [PERSON], [INFO] і згідно записів якого правильне прізвище заявника «[PERSON]». З вищезазначеного випливає, що при складанні (видачі) правовстановлюючих документів, Державних актів, органом, який його складав, була допущена помилка при записі прізвища [PERSON] А тому беручи вищевказане до уваги та аналізуючи всі подані заявником докази в їх сукупності суд приходить до переконання, що «[PERSON]», [INFO] та «[PERSON]», є одна і та ж особа. Отже, факт належності [PERSON], [INFO], Державних актів на право власності на земельні ділянки серії [NUMBER] та серії [NUMBER], підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами та копіями правовстановлюючих документів. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що [PERSON] та «[PERSON]» є одна і та ж особа, то заява про встановлення факту належності правовстановлюючих документів підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 235 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved