Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

Представник виправданого (позивача) Мицик Олег Володимирович звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить суд стягнути за рахунок Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь [PERSON] відшкодування суми, сплаченої громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги у розмірі 21 363 грн. 00 коп. Представник позивача Мицик О.В. в судове засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності та у відсутності [PERSON], позов підтримує, просить суд його задоволити, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився повторно, про причини неявки суд не повідомив. За клопотанням представника Державної казначейської служби України [PERSON] до участі у справі залучено Бродівське відділення поліції Золочівського відділу поліції ГУНП Україниу Львівській області. Представник Бродівського ВП Золочівського ВП ГУНП України у Львівській області (правонаступник) в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Взявши до уваги пояснення представника позивача, наведені у позові, дослідивши представлені суду документи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши усі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 3 ЦПК України захисту в судовому порядку підлягає порушене право особи. Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено право особи звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Із змісту ст. 10, 60 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони ті інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1, 2 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Встановлено, що 12 лютого 2015 року слідчим СВ Бродівського РВ ГУМВС України у Львівській області [PERSON] було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України у кримінальному провадженні № 12014140160000785. Цього ж дня було складено та затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні ч. 1 ст. 296 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014140160000785 від 24.09.2014 року відносно [PERSON] Бродівським районним судом Львівської області 12 листопада 2015 року [PERSON] визнано невинуватим в пред'явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 296 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю наявності у діянні обвинуваченого складу злочину (а.с. 4-7). Апеляційним судом Львівської області 22 березня 2016 року вирок Бродівського районного суду Львівської області від 12.11.2015 року залишено без змін та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних у кримінальних справ 29 листопада 2016 року ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 березня 2016 року залишено без змін. Представник позивача адвокат Мицик О.В. у позові зазначає, що незаконними рішеннями та діями посадових осіб органу досудового розслідування та прокуратури позивачу було завдано значної матеріальної шкоди. У зв'язку з явно незаконним притягненням до кримінальної відповідальності позивача, останній був змушений звернутись за юридичною допомогою та, відповідно, понести значні витрати на отримання правової допомоги. Відповідно до квитанцій, [PERSON] сплачено за надання правової допомоги 21 363 грн. 00 коп. Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У цих випадках завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства прокуратури і суду. Статтею 2 вищезгаданого закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає, серед іншого, у випадках постановлення судом виправдувального вироку. Згідно з п.4 ч.1 ст.3 Закону у наведених в статті 1 цього закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги. За нормами ч.1 ст.12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845. Згідно п.35 Порядку, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Державною казначейською службою України (центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів). Пп.5 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року N 460/201, казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Outcome: approved