Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

Представник АТ «Таскомбанк» Клименко Т.В. звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №506/2938406-СК від 05 вересня 2016 року. Позов обґрунтовано тим, що 05 вересня 2016 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] укладено Заяву-договір №506/2938406-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (із встановленням Кредитного ліміту) (надалі - Кредитний договір). Відповідно до Умов надання та обслуговування Кредитної лінії предметом Кредитного договору є надання позивачем позичальнику грошових коштів на таких умовах відновлювальної кредитної лінії: сума кредитного ліміту 100 000 гривень; строк користування 365 днів з автоматичною пролонгацією на такий самий строк, проценти за користування кредитом- 18,0 % з 05 вересня 2016 року по 30 листопада 2017 року; 39,6 % - з 01 грудня 2017 року по 31 січня 2019 року; 43,2% - з 01 лютого 2019 року. Штраф за прострочення мінімального платежу- 100 гривень за кожен факт прострочення. Цільове призначення кредиту на споживчі потреби. Згідно з п. 3 розділу 1 Кредитного договору позичальник погодився з тим, що розмір та строк дії, процентна ставка, розмір ліміту, розмір мінімального платежу та інші умови щодо банківської кредитної картки та кредиту залежить від типу обраного пакету послуг та кредитного продукту. Позичальник надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку згідно внутрішніх нормативних документів Банку. Підписанням даної заяви засвідчив про пряму і безумовну згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком (абз. 4 п. 3 р. 1 кредитного договору). Відповідно до п. 5 розділу 1 кредитного договору, позичальник засвідчив, що ознайомлений та погоджується з усіма умовами обслуговування та користування рахунком, визначеними у заяві-договорі та Договорі на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Згідно з п. 4 розділу 2 Кредитного договору, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до повного виконання Клієнтом і Банком своїх зобов`язань за ним. Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою. Кредитодавець свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі. В подальшому відповідач перестала виконувати умови кредитного договору в повній мірі, а саме, перестала сплачувати заборгованість по кредиту та процентах. Умови кредитного договору позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті, що мало наслідком утворення заборгованості. Станом на 15 січня 2020 року заборгованість за кредитним договором становить 52\~189,03 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 21\~804,72 грн.; заборгованість за відсотками (в т.ч. прострочена) 29\~284,31 грн.; сума нарахованого штрафу - 1 100,00 грн. На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за кредитним договором не погашає, що є порушенням законним прав АТ «Таскомбанк». На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь кредитну заборгованість за Заявою-договором №506/2938406-СК від 05 вересня 2016 року в розмірі 52\~189,03 гривень та судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Ухвалою судді від 23 грудня 2020 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали. Ухвалою суду від 29 березня 2021 року клопотання про залучення до участі у справі правонаступника позивача ТОВ «Вердикт Капітал» - задоволено. Замінено позивача у справі за позовом АТ «Таскомбанк» до [PERSON] на його правонаступника - ТзОВ «Вердикт Капітал». Станом на день розгляду справи відзив на позов від відповідача до Луцького міськрайонного суду Волинської області не надійшов. В судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах позову міститься заява, в якій він просить розгляд справи проводити без його участі. Не заперечуючи проти заочного розгляду справи, просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до\~\~п.1 ч. 3\~ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 05 вересня 2016 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] укладено Заяву-договір №506/2938406-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (із встановленням Кредитного ліміту). Відповідно до Умов надання та обслуговування Кредитної лінії предметом Кредитного договору є надання позивачем позичальнику грошових коштів на таких умовах відновлювальної кредитної лінії: сума кредитного ліміту 100 000 гривень; строк користування 365 днів з автоматичною пролонгацією на такий самий строк, проценти за користування кредитом- 18,0 % з 05 вересня 2016 року по 30 листопада 2017 року; 39,6 % - з 01 грудня 2017 року по 31 січня 2019 року; 43,2% - з 01 лютого 2019 року. Штраф за прострочення мінімального платежу- 100 гривень за кожен факт прострочення. Цільове призначення кредиту на споживчі потреби. Також встановлено, що 08 лютого 2021 року між АТ «Таскомбанк» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого АТ «Таскомбанк» відступило свої права вимоги за договорами кредиту ТзОВ «Вердикт Капітал», а ТзОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за договором кредиту №506/2938406-СК. Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає таке. Відповідно до ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), договір є підставою для виникнення зобов`язань. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Таскомбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором станом на 15 січня 2020 року становить 52 189,03 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 21 804,72 грн.; заборгованість за відсотками (в т.ч. прострочена) 29 284,31 грн.; сума нарахованого штрафу - 1 100,00 грн. Здійснений позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не заперечувався та не спростований. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість і у позивача є право вимагати її повернення. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості позичальником не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було здійснено заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 2102 ,00 гривень.

Outcome: approved