Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

представник позивача [PERSON] , який діє в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду з позовом, згідно якого просить звільнити належне позивачу майно будинок [ADDRESS] з-під арешту, що вжитий ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.06.1994 року, без зазначення номеру справи (обтяження в реєстрі за № 8246963 від 18.07.2005 року). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що майно, на яке накладено арешт, знаходиться в [ADDRESS] . Позивач придбала житловий будинок за вказаною адресою і стала його власником на підставі Договору купівлі-продажу від 01.09.1998 року, який було засвідчено державним нотаріусом Бахмутського нотаріального округу. 22.09.1999 року позивач отримала державний акт на земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS] , який було видано на підставі рішення виконкому Артемівської міської ради від 18.08.1999 року за № 612. Також позивач зареєструвалася в належному їй помешканні. Однак, позивачу стало відомо, що на належний їй будинок накладений арешт на підставі ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.06.1994 року у справі за позовом [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Між тим арешт перешкоджає позивачу розпорядитися за своїм розсудом належним їй майном. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11.08.2020 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25.09.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, просили суд розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Повідомлені належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання (у відповідності до частини 11\~статті 128 ЦПК України\~- шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Артемівського міськрайонного суду Донецької області: http://arm.dn.court.gov.ua\~та і у відповідності\~до частини 6\~статті 128 ЦПК України\~шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку) відповідачі не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяв та клопотань про розгляд справи без їх участі або про відкладення судового засідання від них на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачами також не поданий. Оскільки відповідачі були належним чином повідомленими про судове засідання, але причин неявки суду не повідомили, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3\~статті 223 ЦПК України\~провести судове засідання без їх участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч.1\~ст.280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 01.09.1998 року позивач придбала, а відповідачі [PERSON] , [PERSON] продали житловий будинок [ADDRESS] (а.с.4). 22.09.1999 року позивач отримала державний акт на земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS] , який було видано на підставі рішення виконкому Артемівської міської ради від 18.08.1999 року за № 612. Згідно наданої копії паспорта позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.3). Згідно витягу з рішення Бахмутської міської ради від 12.07.2017 року за № 154 затверджений перелік вулиць, провулків, які мають розбіжності у відомостях. Так, провулок 1-й Пушкінський та провулок 1-й Пушкіна є одним і тим же провулком (а.с.6). Позивач вказує, що їй стало відомо, що на належний їй будинок накладений арешт на підставі ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.06.1994 року у цивільній справі за позовом [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Так, згідно витягу з реєстру від 06.07.2020 року на вказаний будинок ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.06.1994 року накладений арешт. На виконання запиту суду 3.11.2020 року Перша Бахмутська державна нотаріальна контора повідомила, що було зареєстроване обтяження - арешт нерухомого майна, де об`єктом нерухомого майна є житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі ухвали Артемівського міського суду від 24.06.1994 року, де суб`єктами обтяження є особа, майно якої обтяжується: [PERSON] ; особа, в інтересах якої встановлено обтяження: [PERSON] . Також є записи про вказане обтяження в Алфавітній книзі заборон за номером реєстру 3076 та в Книзі реєстру заборон за номером нотаріальної дії 3076 від 25.06.1994 року. Як вбачається з наданої Першою Бахмутською державною нотаріальною конторою копії ухвали 24.06.1994 року Артемівським міським судом в порядку розгляду заяви [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання часткового недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину, визнання права на спадщину по закону, був накладений арешт на будинок [ADDRESS] . Відповідно до\~відповіді Артемівського\~міськрайоного суду\~Донецької області\~згідно реєстрації\~алфавітних показників\~за 1994-1995\~роки цивільна\~справа за\~позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним частково заповіту та свідоцтва про право на спадщину, визнання права на спадкування за законом на 1/6 частину жилого будинку, який розташований за адресою будинку [ADDRESS] судом не розглядалась. Реєстрація про накладення арешту на будинок відсутня. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ст.ст.\~316,\~317,\~319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону або договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). З аналізу вищевикладеного слідує, що для задоволення позову про звільнення майна з-під арешту необхідна одночасна наявність двох підстав: позивач повинен бути власником майна, або особою, яка володіє майном на підставі закону або договору; спірне майно не повинно належати боржнику. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2\~ст.77 ЦПК України\~передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, а відповідно ч.1\~ст.88 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог суду надана копія договору купівлі-продажу від 1.09.1998 року, яка встановлює її право власності на арештоване майно. Відповідно до\~ст.317\~ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1\~ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наразі позивач не може в повній мірі реалізувати своє право власності на спірне майно через наявність арешту. Таким чином, арешт накладений на майно, порушує право власності позивача. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень), накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого остання позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved