Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

Представник позивача в інтересах позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право приватної власності від 20 червня 1990 року належить житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до розпорядження Олександропільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області №21 від 12 лютого 2016 року вул. Кузьменко в с. Олександропіль, Солонянського району, Дніпропетровської області перейменована на вул. Вишнева. Згідно довідки про склад сім`ї виданої Олександропільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області №981/03-45 від 04 жовтня 2018 року у вищевказаному будинку окрім позивача зареєстрований син [PERSON] , як член сім`ї власника. З 2010 року і до теперішнього часу відповідач без поважних причин не проживає за місцем реєстрації як і не робив жодних спроб проживати в [ADDRESS] . Оскільки відповідач створює перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження майном позивача, і тому він змушений звернутися до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, не заперечував проти заочного розгляду справи в разі неявки відповідача. Відповідач, який про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України за зареєстрованим місцем свого проживання (а.с. 59, 60) в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з неявкою у судове засідання відповідача, який бере участь у справі, суд у відповідності зі ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та за згодою представника позивача у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - Олександропільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с. 54, 61). Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.ст. 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право приватної власності від 20 червня 1990 року виданого Олександропільською сільською радою Дніпропетровської області, зареєстрованого Марганецьким міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 1-110, належить на праві приватної власності будинок [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до розпорядження в.о. Олександропільського сільського голови [PERSON] . №21 від 12 лютого 2016 року, вул . Кузьменко в с . Олександропіль , Солонянського району, Дніпропетровської області перейменована на вул. Вишнева (а.с. 13). З довідок Олександропільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області №253/03-35 від 28 вересня 2018 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS] з 17 лютого 2003 року по теперішній час (а.с. 15). Як вбачається з довідки Олександропільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області №981/03-45 від 04 жовтня 2018 року вбачається, що в будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] та має склад сім`ї [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Відповідно до довідки Олександропільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області №385 від 02 жовтня 2018 року, [PERSON] з 2010 року на території Олександропільської сільської ради не проживає (а.с. 20). Згідно акту обстеження помешкання від 03 жовтня 2018 року проведеного депутатом Олександропільської сільської ради Солонянського району [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] на момент обстеження в даному будинку не проживає, особистих речей, які б могли свідчити про його проживання в будинку при обстеженні виявлено не було, [PERSON] фактично не проживає у даному будинку з 2010 року (а.с. 21). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 383 ЦК України - власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 386 ЦК України - держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Під час судового засідання судом достовірно встановлено, що відповідач, який з 2010 року не проживає в будинку позивача, не є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , є членом сім`ї позивача, є особою, місце проживання якої зареєстровано за вищезазначеною адресою і така реєстрація, перешкоджає позивачу належним чином реалізувати своє право власності на свій будинок. Тому суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком позивача, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За таких підстав суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і відповідача слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 9 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст.ст. 386, 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved