Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 21 червня 2014 року. Відповідно до виявленого бажання, позичальнику було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт та для користування кредитним картковим рахунком позичальник отримала кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 16000,00 грн. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, складають між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. [PERSON] зобов`язалась погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. [INFO] [PERSON] померла. Станом на дату смерті заборгованість позичальника [PERSON] перед банком за кредитним договором б/н від 21.06.2014 року становить 9049,64 гривень. Спадкоємцем [PERSON] є відповідач [PERSON] , яка фактично проживала разом із спадкодавцем. 04 серпня 2020 року позивачем було направлено претензію кредитора до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори та 17.07.2020 отримано відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». 02 січня 2021 року до спадкоємця позичальника було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. На підставі викладеного просили суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 9049,64 грн. Ухвалою суду від 07 червня 2021 року відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог до [PERSON] , відкрито провадження по справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця та призначено вказану справу до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 05 серпня 2021 року за клопотанням представника позивача витребувано докази. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак суду було надано заяву про розгляд справи без його участі, а також зазначено, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. (а.с. 131) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, про що є підтвердження в матеріалах справи (а.с. 86), заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзив на позовну заяву відповідач не надала, тому суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та наявних у справі доказів ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши фактичні обставини справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно Заяви № б/н від 21 червня 2014 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 24). [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, складають між нею та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Таким чином, датою укладення між сторонами договору є дата підписання заяви, тобто 21 червня 2014 року. За вказаним договором банком було відкрито картковий рахунок на ім`я [PERSON] , а 25.01.2016 відкрито та надано у користування кредитну картку № [NUMBER] , терміном дії до січня 2020 року. (а.с. 56) Крім того, відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, [PERSON] при укладанні договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Пунктом 1.1.3.2.3 Договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № 5168755629525136 [PERSON] 18.03.2016 було встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 500,00 грн., який в подальшому неодноразово змінювався, 29.06.2018 кредитний ліміт було збільшено до 16000,00 грн. В подальшому кредитний ліміт неодноразово зменшувався, востаннє 22.10.2019 до 9050,00 грн. та 10.01.2020 кредитний ліміт було зменшеного до 0,00 грн. (а.с. 23) Фактичне використання [PERSON] грошових коштів в межах встановленого кредитного ліміту підтверджується випискою про рух грошових коштів та здійснених операцій по картковому рахунку на ім`я [PERSON] за договором б/н станом на 09.03.2021 (а.с. 17-22) Згідно п. 2.1.1.12.3 Договору [PERSON] зобов`язалась повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Договору, [PERSON] зобов`язалась погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цих Договором. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [INFO] [PERSON] померла, про що Самарським районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 03 жовтня 2019 року зроблено відповідний актовий запис №919 (а.с. 63) Позивач зазначав, що у порушення умов кредитного договору, за життя [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконувала, допустила прострочення повернення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість за тілом кредиту, яка станом на дату смерті ( [INFO] ) складає 9049,64 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а.с. 13-16). Згідно реєстру поштових відправлень-рекомендованих листів претензії кредитора до ГНК № gnk20200802_042847 04 серпня 2020 року позивачем було направлено на адресу восьмої дніпровської державної нотаріальної контори претензію кредитора вих..№SAMDNWFC00024578279 від 13.07.2020 з вимогами щодо повідомлення банку чи заводилась спадкова справа після померлого боржника, включення кредиторських вимог в спадкову масу, повідомлення спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 9049,64 грн., надання інформації стосовно звернення з заявою про прийняття або відмову у прийнятті спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям померлого боржника та надання відомостей про таких осіб (а.с. 64-65) 17 серпня 2020 року на адресу банку надійшов лист завідувача восьмої дніпровської державної нотаріальної контори № 1243/01-16 від 11.08.2020 щодо претензії кредитора, згідно якого банк повідомлено про те, що на підставі претензії банку заведено спадкову справу № 323/2020 після смерті [PERSON] . Спадкоємці померлої [PERSON] будуть ознайомлені з претензією кредитора під час оформлення спадкових прав (а.с. 66) Як вбачається з реєстру поштових відправлень-рекомендованих листів та квитанції ДД ПАТ «Укрпошта» 02.01.2021 на адресу відповідача [PERSON] банком було направлено лист-претензію №SAMDNWFC00024578279 від 28.12.2020 з вимогою про сплату заборгованості померлої [PERSON] за кредитним договором у розмірі 9049,64 грн. (а.с. 67,69-70) Також, судом було витребувано з восьмої дніпровської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 323/2020 індекс справи 02-14, яка була заведена після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . З матеріалів вказаної спадкової справи вбачається, що спадкова справа після [PERSON] , померлої [INFO] , заведена на підставі претензії кредитора АТ КБ «ПриватБанк», спадкоємці [PERSON] із заявами про прийняття спадщини, видачу свідоцтв про право на спадщину чи відмови від спадщини до нотаріальної контори не звертались. (а.с. 94-125) В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав відповідачу певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже, вказаний правочин, у розумінні ст. 1054 ЦК України, було укладено. Відповідно до ст.ст.\~526,\~527, 530 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Зі смертю позичальника зобов`язання щодо повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 та 1282 ЦК. Згідно зі ст.1282 ЦК спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника й вирішуються в порядку положень ст.1282 ЦК. В той же час, за змістом наведених вище норм матеріального права, задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: -чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені в чч.2 та 3 ст.1282 ЦК, оскільки в разі пропуску таких строків на підставі ч.4 ст.1281 ЦК кредитор позбавляється права вимоги; -коло спадкоємців, які прийняли спадщину; -при дотриманні кредитором строків, визначених у ст.1282 ЦК, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд установлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); -при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора суду належить установити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК. Аналогічні правові висновки викладені й у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц. Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 ЦПК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він мешкав разом з померлим. Для того, щоб встановити факт сумісного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, нотаріус за місцем відкриття спадщини перевіряє в паспорті відмітку про реєстрацію проживання спадкоємця та встановлює місця реєстрації проживання померлого за довідкою органів реєстрації. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину через подання заяви до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в строк, встановлений для цього законодавством, тобто шестимісячний строк. Своїми діями спадкоємець перериває для себе строк для прийняття спадщини і стає власником майна. Якщо спадкодавець подав заяву про відмову від спадщини у встановлений для цього строк, вважається, що він відмовився від спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні пред`явлених до нього вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Аналогічні правові висновки викладені й у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі справа № 192/2761/14 провадження № 61-4724св18. Відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Згідно частини 3 цієї ж статті якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, судом встановлено, що за життя [PERSON] , внаслідок неналежного виконання обов`язків за кредитним договором б/н від 21.06.2014, виникла заборгованість, яка станом на день смерті останньої складає 9049,64 грн., що підтверджено обґрунтованим розрахунком, який долучено до матеріалів справи. Вказана заборгованість, згідно норм чинного законодавства входить до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Крім того, судом достовірно встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , заведена на підставі претензії кредитора АТ КБ «ПриватБанк», при цьому, ніхто зі спадкоємців померлої до нотаріуса із заявами про прийняття або відмову від спадщини не звертався. Обґрунтовуючи підстави позову, банк посилався на те, що відповідач, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з анкети-заяви від 21.06.2014 [PERSON] в графі адреса проживання зазначила: [ADDRESS] (а.с. 24), та згідно копії паспорту серії [NUMBER] [PERSON] була також зареєстрована за вказаною адресою (а.с. 57-59) Згідно інформаційної довідки адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області відповідач [PERSON] також зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 25.03.2002 (а.с.82) Таким чином, відповідач [PERSON] та померла [PERSON] дійсно були зареєстровані за однією адресою. Однак, судом встановлено, що за померлою [PERSON] не зареєстровано право власності на будь-яке нерухоме майно, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта інформаційна довідка № 284708511 від 15.11.2021 (а.с.128) Відомості про власника квартири за адресою: [ADDRESS] у Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно також відсутні, що підтверджується інформаційною довідкою № 284708511 від 15.11.2021 (а.с. 129) тобто і вказана квартира, у якій проживали відповідач та померла [PERSON] не входить до складу спадкової маси. При цьому, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів існування будь-якого іншого майна, яке входить до складу спадщини та могло бути успадковане відповідачем чи будь-якими іншими спадкоємцями. Таким чином,\~з урахуванням\~викладених обставин, враховуючи недоведеність позивачем факту наявності та об`єму спадкового майна після смерті [PERSON] , у межах вартості якого спадкоємці останньої несуть відповідальність перед кредитором, суд вважає, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. Вказаний висновок суду також узгоджується із правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року по справі № 306/2000/16-ц (провадження № 61-30819св18) та Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 серпня 2019 року по справі № 645/4229/16 (провадження № 61-31221св18). Питання розподілу судових витрат по сплаті судового збору суд вирішує згідно вимог\~ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою у задоволенні позову вважає за необхідне покласти такі витрати на позивача.

Outcome: dismissed