Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Представник позивача- адвокат [PERSON], звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просила скасувати арешт та заборону відчуження рухомого та нерухомого майна, яке належить [PERSON], [INFO], ІПН: [NUMBER] на праві приватної власності, включаючи: автомобіль марки «OPEL KADET», тип загальний легковий хетчбек-в номер шасі [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER], 1985 року випуску, червоного кольору, який було обтяжено постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції в Запорізькій області Бень Ю.Й. від 27.03.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню № 41965683. В підготовче судове засідання сторони не з'явилися. Від позивачки та її представника до суду надійшли письмові заяви про розгляд справи без їх участі, з проханням позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 32, 33). Представник відповідача у підготовче судове засідання не з'явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення (а.с. 30). Представник третьої особи- КП «ПКВ», в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, причини неявки не повідомив (а.с. 25). Суд, відповідно до ст.ст. 200, 223, 247 ЦПК України розглядає справу у підготовчому засіданні за відсутності позивача і відповідача, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206,207 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] є власницею спірного автомобіля, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 7). В березні 2017 року було виявлено, що на підставі постанови державного виконавця ВДВС Енергодарського міського управління юстиції в Запорізькій області накладений арешт на автомобіль позивача, у зв'язку з існуванням боргових зобов'язання перед КП «ПКВ» Енергодарської міської ради, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с. 15). У зв'язку з виконанням [PERSON] боргових зобов'язань у повному обсязі, постановою державного виконавця виконавчий документ було повернуто стягувачу (а.с. 12). Вказаний факт також не заперечує і представник Енергодарського МВ ДВС (а.с. 14). Однак, згідно листа начальника відділу ДВС № 384 від 15.01.2017 року залишається не знятим арешт майна [PERSON] за виконавчим провадженням № 41965683 (а.с. 17). Як передбачено ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства ( ч. 2ст. 15 ЦК України). Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 325 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт на майно боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, який накладний шляхом винесення постанови про арешт із забороною на його відчуження. Статтею 18 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачені права та обов'язки державного виконавця. Зокрема, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Згідно ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей . Відповідно до ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до положень ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Державний виконавець зобов'язаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За вказаних обставин відсутні правові підстави для існування арешту. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved