Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Представник позивача [PERSON], в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого посилався на ту обставину, що сторони перебувають у шлюбі з 03.11.2000 року, зареєстрованого виконавчим комітетом Біляївської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, актовий запис №04. Спільне життя не склалося, сторони не зійшлися характерами та поглядами на життя, у зв'язку з чим виникали суперечки та сварки. Під час шлюбу у сторін народилось двоє дітей: спільний син [PERSON], [INFO], та син від іншого чоловіка [PERSON], [INFO]. Спільне господарство не ведуть, спору про місце проживання дітей та поділ майна не мають. Тому, представник позивача [PERSON] просив суд розірвати шлюб між сторонами, після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище «[PERSON]», неповнолітніх дітей залишити проживати з матір'ю, стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати та розглянути справу без участі позивача та її представника. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки до суду не повідомив. Суд визнав за можливе розглянути справу без участі відповідача, у порядку заочного розгляду справи, відповідно до ст.ст.280-281 ЦПК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. У відповідності до ч.1 ст.51 Конституції України,шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За правилами ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Так, судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 03.11.2000 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Біляївської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, актовий запис №04 (копія повторного свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 02.10.2015 року). Від шлюбу подружжя мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] (копія повторного свідоцтва про народження [NUMBER] від 02.10.2015 року) та [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження [NUMBER] від 19.10.2005 року). Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, зазначено, що «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права». Ч.1 ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647/98). Згідно із ст. 161 СК України якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними вирішується судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання свої батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тому, зважаючи на викладене, а також враховуючи що надії на збереження сім'ї немає, причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу обґрунтовані, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] до [PERSON]. Після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей залишити проживати з матір'ю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved