Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

Представник позивача за довіреністю звернулася до суду з зазначеною позовною заявою 16.12.2014 року та просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу садового будинку за № 20 з усіма прилеглими до нього господарчими будівлями в садівничому товаристві «Зоря» Криворізького мясокомбінату, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Марянівка, який складається з: садового будинку «А-2» загальною площею 48,1 кв.м., житловою площею 18,6 кв.м., вбиральні «Б», душу «В», укладений 10.07.1998 року між позивачем та [PERSON] посвідчений Універсальною товарною біржею «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом» за реєстровим № 10-37; визнати за позивачем право власності на вище вказаний садовий будинок за № 20 з усіма прилеглими до нього господарчими будівлями, в садівничому товаристві «Зоря» Криворізького мясокомбінату розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Марянівка. В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що 10.07.1998 року між позивачем та відповідачем по справі [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу садового будинку за № 20 з усіма прилеглими до нього господарчими будівлями, в садівничому товаристві «Зоря» Криворізького мясокомбінату розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Марянівка, який складається з: садового будинку «А-2» загальною площею 48,1 кв.м., житловою площею 18,6 кв.м., вбиральні «Б», душу «В», який був зареєстрований в Універсальній товарній біржі «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом» за реєстровим № 10-37. Відповідно до зазначеного договору купівлі-продажу садового будинку позивач сплатила [PERSON] грошові кошти у розмірі 500,00 грн., після чого стала активно користуватись ним, доглядати, а відповідач, отримавши в повному обсязі оплату згідно договірної вартості будинку, звільнив його від побутового майна та здійснив виселення з нього. Однак, на теперішній час позивач не має можливості на власний розсуд розпорядитися придбаним на законних підставах садовим будинком з господарчими будівлями, зокрема продати його, так як свого часу не була дотримана вимога нотаріального посвідчення вищевказаного договору купівлі продажу від 10.07.1998 року. Позивач та її представник [PERSON] в судове засідання не зявились, представник позивача надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити (а.с.6,51). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, поштові повідомлення про виклик в судові засідання на 11.03.2015 року та на 10.04.2015 року повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.39,50). Тобто в силу ст. 74, ст. 76 ЦПК України відповідач вважається повідомленим належним чином у встановленому законом порядку. Представник третьої особи Універсальна товарна біржа «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом» в судове засідання також не зявився, повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили (а.с.40,49). Зі згоди представника позивача, яка згідно наданої до суду заяви не заперечувала проти заочного розгляду справи, враховуючи, що підстава, предмет та розмір позовних вимог не змінювався, суд на місці ухвалив постановити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних законних підстав. Судом встановлено, що 10.07.1998 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу садового будинку за № 20 з усіма прилеглими до нього господарчими будівлями та земельною ділянкою площею 0,054 га в садівничому товаристві «Зоря» Криворізького мясокомбінату, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Марянівка, який складається з: садового будинку «А-2» загальною площею 48,1 кв.м., житловою площею 18,6 кв.м., вбиральні «Б», душу «В». д Вказаний договір посвідчений Універсальною товарною біржею «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом», реєстровий номер № 10-37 (а.с.10). Вказаний садовий будинок належав відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, видане 27.12.1993 року виконкомом Лозуватської сільської ради народних депутатів Криворізького району Дніпропетровської області (а.с.10). Вказаний садовий будинок з господарчими будівлями зареєстрований на праві приватної власності в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстрову книгу № 4 «Д» стор. 321«а», запис 1321 на імя [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Універсальній товарній біржі «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом», реєстровий номер № 10-37 (а.с.10). Однак договір купівлі-продажу зазначеного садового будинку з господарчими будівлями не був посвідчений нотаріально. У звязку з тим, що вищевказаний договір купівлі продажу від 10.07.1998 року не був нотаріально посвідчений, що тягне за собою недійсність угоди в силу ч. 1 ст. 47 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, позивач не має можливості на власний розсуд розпорядитися придбаним на законних підставах нерухомим майном - садовим будинком з господарчими будівлями, що змусило її звернутися до суду за захистом свого майнового права. Зважаючи на те, що оспорюваний договір купівлі-продажу був укладений в 1998 році, тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2003 року, тому до вказаних правовідносин належить застосувати положення чинного на той момент законодавства, зокрема ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність», який діяв на момент укладення угоди, громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно зі ст. 224 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року за договором купівлі - продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог ст. 227 цього ж Кодексу, договір купівлі-продажу житлового будинку має бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Також договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Проте, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1998 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. При підписанні спірного договору між сторонами було досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, як те передбачає ст. 153 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року. Так, позивач сплатила відповідачу, а відповідач отримав грошові кошти у сумі 500,00 грн., після чого [PERSON] прийняла предмет договору в своє володіння, користувалась предметом договору, що в повній мірі підтверджується самим договором купівлі-продажу від 10.07.1998 року (а.с.10) та що вбачається зі змісту позовної заяви, відповідач в судове засідання не зявився, заперечень суду не надав. Однак позивач не має права здійснити розпорядження зазначеним майном, оскільки вказаний договір нотаріально не посвідчений, що свідчить про те, що він не набув форми, передбаченої ст. 227 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року для договорів купівлі - продажу, за якою, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, договір купівлі-продажу житлового будинку має бути нотаріально посвідчений, що тягне за собою недійсність угоди. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Отже, як встановлено судом, позивач вчинила всі залежні від неї дії, спрямовані на посвідчення договору купівлі-продажу в нотаріальній конторі, однак у звязку з тим, що відповідач ухиляється від явки до нотаріуса, не зявився і в судове засідання, здійснити нотаріальне посвідчення договору позивач не має змоги, що порушує її майнові права та інтереси. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. З огляду на викладені обставини, враховуючи, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу є консенсуальним, тобто права і обов'язки сторін виникають в момент досягнення ними згоди щодо всіх істотних умов, суд вважає, що здійснений між сторонами правочин відповідав вимогам закону, справжній волі сторін, ними було досягнуто згоди з усіх істотних умов, ці істотні умови були сторонами виконані в повному обсязі, інших підстав нікчемності правочину, окрім недотримання вимоги про нотаріальне посвідчення договору не має, а здійсненню нотаріального посвідчення перешкоджає неподолана обставина, яка не залежить від волі позивача, зокрема ухилення відповідача від нотаріального посвідчення угоди, суд вважає за можливе визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений між сторонами 10.07.1998 року та зареєстрований в Універсальній товарній біржі «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом». Що стосується вимог позивача про визнання права власності на садовий будинок за № 20 з усіма прилеглими до нього господарчими будівлями, в садівничому товаристві «Зоря» Криворізького мясокомбінату розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Марянівка, суд, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 328 чинного Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.3 ст. 334 чинного Цивільного Кодексу України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки садовий будинок за № 20 з усіма прилеглими до нього господарчими будівлями, в садівничому товаристві «Зоря» Криворізького мясокомбінату розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Марянівка, який складається з: садового будинку «А-2» житловою площею 18,6 кв.м., загальною площею 48,1 кв.м., вбиральні «Б», душу «В», загальною вартістю станом на 15.01.2015 року 67158,00 грн. (а.с. 42), та розташований на земельній ділянці площею 0,0540 га для ведення садівництва, кадастровий номер: 1221884000:04:001:2550, належної позивачу на праві приватної власності відповідно до витягу з Державного земельного кадастру від 09.10.2014 року (а.с.27, 31,32) позивачем придбано внаслідок укладення угоди, не забороненої законом, а саме договору купівлі-продажу від 10.07.1998 року, зареєстрованого в Універсальній товарній біржі «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом» № 10-37, який судом визнано дійсним, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання права власності за вказане нерухоме майно слід задовольнити.

Outcome: approved