Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Представник позивача - адвокат Карнаухов Андрія Олександровича, який діє в інтересах [PERSON] , на підставі ордеру серії ДН №ООО 130003 від 04.07.2020 року та договору про надання правової допомоги №б/н від 04.07.2020 року, звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Торецьквугілля» відокремленого підрозділу «Шахта Центральна», в якому просить визнати протиправним і скасувати наказ про звільнення ВП «Шахта Центральна» ДП «Торецьквугілля» від 24.06.2020 року №115/к, поновити [PERSON] на роботі в якості електрослюсаря дільниці ЕМС та стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 24.06.2020 року по день поновлення на роботі. Окрім того, позивач просить покласти на відповідача витрати на судовий збір. Обгрунтовуючи позов, позивач заперечує порушення ним трудової дисципліни та неналежне виконання покладених на нього обов`язків, з огляду на що своє звільнення з посади вважає безпідставним та таким, що спричинене упередженим ставленням до нього з боку керівництва та колег. В судовому засіданні представник позивача та позивач на задоволенні позовних вимог наполягали. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову повністю. Надав відзив на позов від 07.08.2020 року №10/733, в якому навів обставини, що передували звільненню позивача з посади, а також, послався на правові підстави звільнення. В судовому засіданні, за клопотанням відповідача, заслуховувались свідки, що під присягою підтвердили викладені у відзиві на позов факти. В свою чергу, у відповіді позивача на відзив на позов від 09.09.2020 року позивач заперечував проти тверджень відповідача про порушення ним трудового законодавства, наполягав на надуманості доводів відповідача, спрямованості останніх на затягування розгляду справі по суті, намаганні уникнути відповідальності та сприянні подальшому порушенню гарантованих трудовим законодавством та Конституцією України прав позивача. В свою чергу, в запереченнях на відповідь на відзив на позов від 05.10.2020 року №10/1012 представник відповідача наполягає на правомірності звільнення позивача з причини систематичного невиконання покладених на нього обов`язків. Вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків з боку відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судом встановлено наступне: [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем з 25.05.2010 року, був прийнятий на ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» (до перейменування ВП «Шахта ім. Ф.Е.Дзержинського» ДП «Дзержинськвугілля») учнем електрослюсаря поверхневого, 27.06.2010 року звільнений по закінченню практики п.2 ст. 36 КЗпП України. 04.01.2011 року позивач був прийнятий на роботу учнем електрослюсаря підземним з повним робочим днем на підземній роботі, 19.04.2011 року звільнений за власним бажанням по закінченню проходження практики п. 2 ст. 36 КЗпП України. З 28.01.2013 року позивач був прийнятий на роботу прохідником підземним з повним робочим днем на підземній роботі, 14.05.2013 року був переведений прохідником 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі, 29.01.2014 року переведений електрослюсарем 4 розряду підземним з повним робочим днем на підземній роботі. Дані факти підтверджені копією трудової книжки серії [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] , та сторонами не заперечуються (а.с.7,8). Відповідно до наказу №115/к від 24.06.2020 року [PERSON] був звільнений з ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с.9). Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного: відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову. Тобто, відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 40 КЗпП України, до юридичних фактів, що підлягають встановленню судом при вирішенні спору про законність звільнення позивача з наведених вище підстав, є наступні факти: чи мав місце дисциплінарний проступок (вина, протиправна поведінка), який став безпосередньо підставою для звільнення працівника; чи передувала його звільненню система порушень, за які до нього з додержанням вимог ст. ст. 147-149 КЗпП України були застосовані дисциплінарні стягнення. З урахуванням положень ст. 147 КЗпП України, звільнення за передбаченими ч.1 п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами є заходом стягнення, що застосовується до працівника за порушення ним трудової дисципліни. Таким чином, працівник може бути звільнений з роботи на підставі ч.1 п. 3 ст. 40 КЗпП України, якщо після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення, яке не втратило юридичної сили за давністю і не зняте достроково згідно зі ст. 151 КЗпП України, він знову вчинив проступок на роботі. Так, зі змісту оскаржуваного наказу ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» №115/к від 24.06.2020 року вбачається, що електрослюсар дільниці ЕМС [PERSON] 05.06.2020 року не виконав наряд, даний механіком підйому ствола № 4 [PERSON] , записаний в книзі нарядів, проігнорував вказівку начальника з приводу вірного виконання даного наряду. Підставою для видання наказу № 115/к від 24.06.2020 року стала доповідна механіка підйому стволу № 4 [PERSON] директору ВП «Шахта «Центральна» [PERSON] про те, що 05.06.2020 року [PERSON] , під час перевірки виконання підземним електрослюсарем [PERSON] виданого наряду, було виявилено порушення способу та порядку його виконання, що призвело до зіпсування 42 одиниць бортфлянців (секцій економайзера, який здійснює обігрів повітря, що поступає до шахти) та, як наслідок, зірвано ремонтні роботи з підготовки шахти до осінньо-зимового періоду. В свою чергу, актом від 06.06.2020 року, що складений комісією з робітників ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля», затвердженого головним інженером [PERSON] , було зафіксовано факт проведення огляду та виявлення пошкоджень 42 бортфлянців (побиття на точилі). (а.с.34). Слід зазначити також, що в оскаржуваному наказі про звільнення № 115/к від 24.06.2020 року зауважено на систематичності порушень позивачем трудової дисципліни, з посиланням на відповідні накази про притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності, зазначено про отримання відповідної згоди на звільнення [PERSON] від профспілкового комітету підприємства. (а.с. 30-32). Так, згідно вимог ч.ч. 1,2,5,7 ст. 43, ч. 3 ст. 252 КЗпП України, адміністрація ВП «Шахта «Центральна» звернулась до Первинної профспілкової ст. організаї ВП «Шахта «Центральна» з поданням від 18.06.2020 року з метою отримання згоди на звільнення [PERSON] за систематичне невиконання без поважних причин покладених на нього обов`язків. Відповідно до протоколу №16 від 24.06.2020 року за результатами засідання профспілкового комітету ППО ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» була отримана згода на звільнення електрослюсаря дільниці ЕМС [PERSON] за п. 3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення (а.с.35,36). Зокрема, факт систематичності допущення [PERSON] порушень трудових обов`язків підтверджено тим, що за останній рік (у відповідності зі ст. 151 КЗпП України строк дії дисциплінарного стягнення один рік) було застосовано два дисциплінарних стягнення у відповідності зі ст. 147 КЗпП України: -наказ № 75/ТД від 09.12.2019 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани (а.с.46); -наказ № 28/ТД від 10.06.2020 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани (а.с.41). З даними наказами позивач ознайомлюватися відмовився, про що складено відповідні акти (дані докази були доведені до відома та зачитані [PERSON] на засіданні постійно діючої комісії від 18.06.2020 року в присутності трудового колективу ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля»). На думку суду, наведеними вище доказами спростовуються твердження представника позивача про відсутність за весь період трудових відносин з відповідачем, тобто з 28.01.2013 року по день звільнення 24.06.2020 року, жодних доказів ігнорування [PERSON] вказівок керівництва, несумлінного виконання ним трудових обов`язків та дисципліни. До доводів позивача щодо упередженого ставлення до нього керівництва та колег з метою домогтися його звільнення, суд ставиться критично, адже факти систематичного порушення ним покладених на нього обов`язків та трудової дисципліни носили систематичний характер, зафіксовані документально. Допущене ж позивачем порушення 05.06.2020 року, згідно наявного у справі акту 06.06.2020 року, що складений комісією з робітників ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля», взагалі мало наслідком пошкодження обладнання, що могло призвести до порушення режиму роботи всього підприємства в осінньо-зимовий період. Згідно виробничої характеристики позивача від 15.10.2020 року, наданої ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля», останній характеризується як недобросовісний, несумлінний працівник, що не підтримує відносини з колегами та підлеглими. (а.с. 102). Викликані в судове засідання для допиту свідки, а саме, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] під присягою підтвердили факт недобросовісного виконання позивачем покладених на нього обов`язків, що носило систематичний характер, небажання працювати, безвідповідальність та неналежне ставлення до роботи. Свідки зауважили на тому, що з 29.01.2014 року до звільнення наказом від 24.06.2020 року [PERSON] працював не помічником, а саме підземним електрослюсарем 4 розряду з повним робочим днем на підземній роботі, тобто, мав один з найвищих розрядів, що, за умов відповідності займаній посаді, виключає його необізнаність з характером та способом виконання підземних робіт. Твердження представника відповідача з приводу того, що пошкоджене обладнання (бортфлянці) станом на 05.06.2020 року не знаходились на балансі підприємства, мають нульову залишкову вартість та були непридатні до використання, а отже, не могли бути пошкоджені позивачем, спростовуються наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі від 04.07.2018 року (а.с.115). Залишкова вартість обладнання (секцій економайзера б/в інвентарний №10401), згідно бухгалтерської довідки від 10.09.2020 року, дійсно становить 0,00 грн., що в свою чергу, не спростовує факт систематичного невиконання позивачем покладених на нього обов`язків та порушень трудової дисципліни, наслідком чого стало його звільнення. Вимоги ж щодо компенсації позивачем спричиненої матеріальної шкоди відповідачем не заявлялись. Відповідно до вимог ст.ст.10, 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного вище, за результатами дослідження наявних у справі доказів в їх сукупності та надання їм правової оцінки, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання наказу про звільнення протиправним та його скасування. Як наслідок, не підлягають задоволенню й похідні позовні вимоги, як-то, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на відмову у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed