Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просив встановити факт належності [PERSON], померлому 17.06.2014 року державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 062532 КВ 008507 від 04.09.2010 року, виданого Широківською сільською радою народних депутатів на ім'я «Заіменко Івана Дмитровича»; визначити частки подружжя «Заїменко» у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок № 16 по вул. Верхня Набережна в с. Широке Криворізького району Дніпропетровської області; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину зазначеного житлового будинку, що становить 1/2 частину подружньої частки у праві спільної сумісної власності подружжя; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину, а за [PERSON] право власності на 1/6 частину зазначеного житлового будинку в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого 17 червня 2014 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27 червня 1963 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON]. Після укладення шлюбу подружжю присвоєно прізвище «Заїменко». В період шлюбу, а саме 06 червня 1989 року [PERSON] видано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, село Широке, вул. Верхня Набережна, 16. 04.09.2010 року [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю, згідно якого їй передано у власність земельну ділянку площею 0,30 га, яка призначена для будівництва, обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташована на території Широківської сільської ради. 17 червня 2014 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на належне йому за життя майно. Оскільки [PERSON] за життя розпорядження своїм майном на випадок смерті не здійснив, тому його спадкоємці спадкують належне йому майно за законом. Позивачі є спадкоємцем першої черги за законом як дружина та син померлого. Спадкоємець першої черги за законом дочка померлого [PERSON] від своєї частини спадщини відмовилася на користь своєї матері [PERSON], про що подала відповідну заяву до нотаріальної контори. При зверненні до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 17.06.2014 року, позивачам нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з тим, що є розбіжності в написанні прізвища спадкодавця у його свідоцтві про смерть та у правовстановлюючому документів на земельну ділянку. Крім того, на правовстановлюючому документі на житловий будинок відсутні підпис та печатка секретаря сільської ради, що ставить під сумнів його дійсність, а також змінена загальна площа будинку за рахунок реконструкції житлового будинку, на яку не оформлені правовстановлюючі документи. Вказані невідповідності та розбіжності перешкоджають позивачам оформленню спадкових прав у нотаріальній конторі у зв'язку з чим вони вимушені звернутися до суду з відповідним позовом. В судове засідання позивачі та їх представник не зявилися, представник позивачів подав заяву про розгляд справи за його та позивачів відсутності, заявлені вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні (а.с. 54). Представник відповідача по справі Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи є письмова заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення (а.с. 56). В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 червня 1963 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], зареєстрований Широківською сільською радою Софіївського району Дніпропетровської області, актовий запис № 7, після укладення шлюбу подружжю присвоєно прізвище «Заїменко». Свідоцтво про одруження складено російською мовою, прізвище подружжя російською мовою вказано - «Заименко», що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії VІ-УР № 164615. (а.с. 7). В період шлюбу, а саме 06 червня 1989 року [PERSON] видано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Широке, вул. Верхня Набережна, будинок № 16 (а.с. 14), який зареєстрований в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі 15, сторінка 448, запис 5459 на імя [PERSON], що підтверджується довідкою виданою КП ДОР «Криворізьке БТІ» №142182 від 03.09.2015 року (а.с. 43). Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Оскільки житловий будинок № 16 по вул. Верхня Набережна в с. Широке Криворізького району Дніпропетровської області набутий в період шлюбу, тому вказане нерухоме майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя «Заїменко». Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сімю України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки між [PERSON], його та його дружиною [PERSON] частки, як співвласників у праві спільної сумісної власності на будинок не виділені, між ними не було жодних домовленостей з приводу зміни рівності часток у праві спільної сумісної власності, також принцип рівності їх часток, як співвласників у праві спільної сумісної власності не змінений законом чи рішенням суду, тому частки кожного із них, як співвласників будинку є рівними, і кожному окремо, на праві приватної власності належить по 1/2 частці нерухомого майна. Крім того, 04.09.2010 року [PERSON] на підставі рішення ХVІІІ сесії ХХІ скликання Широківської сільської Ради народних депутатів № 4 від 23 грудня 1993 року видано державний акт на право приватної власності на землю серії І-ДП № 062532 КВ 008507, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 7839, на земельну ділянку площею 0.30 га, розташовану на території Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, цільове призначення якої для будівництва, обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, на імя [PERSON] (а.с. 13). 17 червня 2014 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 572076 (а.с. 5), після його смерті відкрилася спадщина на належне йому за життя майно, в тому числі і на зазначену земельну ділянку та 1/2 частину зазначеного житлового будинку. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Оскільки [PERSON] за життя розпорядження своїм майном на випадок смерті не здійснив, що вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №41393940 від 03.09.2015 року (а.с. 53), тому його спадкоємці спадкують належне йому майно за законом. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] позивач по справі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії VІ-УР № 164615 (а.с. 7), син померлого [PERSON] позивач по справі, що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії VІ-УР № 131250 (а.с. 11) та дочка померлого [PERSON], яка змінила прізвище з «Заїменко» під час реєстрації шлюбу, що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії VІІ-УР № 0411654 та про одруження серії VІ-УР № 164615 (а.с. 8,7) та яка від своєї частини спадщини після смерті батька відмовилася на користь своєї матері [PERSON], про що подала відповідну заяву до нотаріальної контори, що підтверджується інформаційним листом Шостої криворізької державної нотаріальної контори № 1020/02-14 від 03.09.2015 року (а.с. 50). При зверненні позивачів до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 17.06.2014 року, постановами нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори № 489/02-31 від 20.04.2015 року та № 490/02-31 від 20.04.2015 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з тим, що є розбіжності в написанні прізвища спадкодавця у його свідоцтві про смерть та у правовстановлюючому документів на земельну ділянку. Та у звязку з тим, що на правовстановлюючому документі на житловий будинок відсутні підпис та печатка секретаря сільської ради, що ставить під сумнів його дійсність, а також змінена загальна площа будинку за рахунок реконструкції житлового будинку, на яку не оформлені правовстановлюючі документи (а.с. 21-22). Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 12 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму ВСУ від 25.05.1998 року N 15), при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу на імя [PERSON], а саме державного акту на право приватної власності на землю, підтверджується копією посвідки про народження [PERSON] № 1557371, з якого вбачається, що вірне написання прізвища є «Заїменко» (а.с. 12). Довідкою Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 459 від 27.04.2015 року, з якої вбачається, що саме [PERSON] був зареєстрований до дня своєї смерті 17.06.2014 року, проживала за адресою: [INFO] (а.с. 23). Отже, суд вважає за необхідне встановити факт належності [PERSON], померлому 17.06.2014 року, державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП 062532 КВ 008507, виданого 04 вересня 2010 року Широківською сільською Радою народних депутатів Криворізького району Дніпропетровської області на підставі рішення ХVІІІ сесії ХХІ скликання Широківської сільської Ради народних депутатів № 4 від 23 грудня 1993 року, на імя «Заіменко Іван Дмитрович», з метою захисту права позивачів на спадщину. Щодо свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 06.06.1989 року, який виданий [PERSON] на ньому дійсно відсутній підпис та печатку органу, який видав вказане свідоцтво, однак на сьогоднішній день внести зміни до свідоцтва про право приватної власності на будинок не має можливості оскільки [PERSON] помер. Відсутність обов'язкових реквізитів на правовстановлюючому документі не спростровують право власності [PERSON] на спірний житловий будинок, проте перешкоджають оформленню спадкових прав у нотаріальній конторі позивачів. Постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт» передбачено, що підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки, дачні та садові будинки, споруджені до 05 серпня 1992 року, є складений БТІ висновок про технічний стан будівлі та документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій вона розміщена. Згідно технічного паспорту на житловий будинок від 20.04.1989 року загальна площа будинку становила 58,4 кв.м., на сьогоднішній день вона складає 63,3 кв.м, що підтверджується копією технічного паспорту на житловий будинок від 12.02.2015 року (а.с. 18-20), однак як вбачається з технічного паспорту реконструкція спірного будинку здійснена у 1991 році, таким чином, суд приходить до висновку, що добудована до кухні спруда площею 4,9 кв.м., яка змінила загальну площу будинку не є самочинним будівництвом. У звязку з тим, що позивачі позбавлені можливості оформити спадщину, що залишилась після смерті [PERSON], померлого 17.06.2014 року, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved