Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Микитюк С.М. звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким надати дозвіл неповнолітній [PERSON] , [INFO] на виїзд за кордон у республіку Польща на навчання, починаючи з 1 серпня 2020 року до досягнення дитиною повноліття, а саме, до [INFO] включно, у супроводі матері [PERSON] або в супроводі інших дорослих осіб, уповноважених [PERSON] , без згоди і супроводу батька [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] судові витрати, а саме, сплачений нею судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак, подала заяву, в якій просить суд слухання справи проводити у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, її інтереси в судовому засіданні буде представляти адвокат Микитюк С.М. Представник позивача адвокат Микитюк С.М. в судовому засіданні позов підтримав, просить суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив, просить суд відмовити у його задоволенні. Представник третьої особи Служби у справах дітей Бродівської районної державної адміністрації Львівської області Надорожняк О.П. в судовому засіданні вимоги позивача підтримала. Суд, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] . У цей час у них народилося дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 04 травня 2006 року, яке звірено судом з оригіналом та долучено до матеріалів справи (а.с. 8). Цього також не заперечує відповідач. 05 квітня 2011 року Бродівським районним судом Львівської області шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 7). З пояснень позивача, зазначених в позовній заяві її представником, вбачається, що ще до розірвання шлюбу позивач та відповідач проживали окремо. Дочка постійно проживала і до тепер проживає з матір`ю та перебуває на її повному утриманні. Починаючи з вересня 2020 року дочка виявила бажання продовжити своє подальше навчання у республіці Польща. Позивач в стані забезпечити матеріально навчання дочки в цій країні. Вона неодноразово зверталася в усному порядку до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон на навчання до досягнення нею повноліття і постійно отримувала негативну відповідь. Вона, як мама, має намір забезпечити повноцінний розвиток і навчання їх дочки в Республіці Польща за для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків. Відповідач в судовому засіданні повідомив, що він не є батьком дитини і тому не хоче брати на себе відповідальність давати згоду на виїзд в Польщу дитини, так як мама дитини може використати її в своїх інтересах. Він просить врахувати, що має намір оскаржувати своє батьківство. Представник Служби у справах дітей [PERSON] суду повідомила, що сім`ю [PERSON] знає добре і не має жодних сумнівів у тому, що мама забезпечує належний і достатній спосіб життя і виховання дочки [PERSON] і виїзд у республіку Польща є виключно у її інтересах. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до змісту пункту 4.2. Постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.п. 17, 18 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини», в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року № 380 проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. Відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорт батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти.

Outcome: approved