Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

Представник відповідача позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву. Позивач на задоволенні позовних вимог наполягав, просив розглянути справу у його відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів сторін та їх і/н; копія довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] ;копія довідки виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області від 29.10.2019р.; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія свідоцтва про укладання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про право власності від 24.03.1949р.; копія будинкової книги прописки громадян; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] ; копія рішення виконкому Ренійської міської ради народних депутатів № 279 від 23.10.1986р.; протокол опитування особи за її згодою - [PERSON] від 23.03.2020 р., згідно п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;копія паспорту громадянки України - [PERSON] ; протокол опитування особи за її згодою - [PERSON] від 23.03.2020 р., згідно п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; копія паспорту громадянки України - [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія перекладу свідоцтва про народження [PERSON] ; копія виписки із метричного реєстру для народження [PERSON] ; лист Ренійської районної державної нотаріальної контори від 05.02.2021р., із якого вбачається, що спадкові справи після померлих [PERSON] та [PERSON] не відкривались; копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.05.2021р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . За життя їй належав житловий будинок [ADDRESS] , на підставі рішення Ренійського народного суду від 10.02.1949р., про що зазначено у свідоцтві про право власності від 24.03.1949р. Після її смерті відкрилась спадщина на зазначене майно. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, заповіт не залишила. Тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями після її смерті є діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так, враховуючи вимоги ст. 429, 430 КУ УРСР 1922р., спадщину прийняв лише один син - [PERSON] , шляхом присутності в місці відкриття спадщини протягом 3 місяців та не подання до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщину. Зазначене підтверджується копією будинкової книги прописки громадян у житловому будинку [ADDRESS] . Так, в зазначеному будинку продовжували мешкати [PERSON] із дружиною [PERSON] , та дітьми: [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, [PERSON] успадкував будинок після смерті матері, однак не оформив спадкування належним чином. Після смерті [PERSON] (відомостей про дату його смерті не залишилось), відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіт не залишив. Тому спадкоємство здійснюється за законом. Лише його син - [PERSON] , прийняв спадщину після смерті батька, шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном, про що свідчить його реєстрація місця проживання у будинковій книзі. Таким чином, [PERSON] успадкував будинок після смерті батька, однак не оформив спадкування належним чином. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на зазначене майно. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіт не залишив. Тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємців першої черги по третю відсутні, після смерті [PERSON] , оскільки він родину за життя не створив, був одинокою людиною. Його брат [PERSON] , помер [INFO] , був батьком відповідача. Відповідач після смерті [PERSON] (дядьки) спадщину не прийняла на неї не претендувала. Однак, позивач проживала із спадкодавцем однією сім`єю з 2009р., опікувалась про нього, зробила ремонт у будинку, після смерті [PERSON] займалась організацією похорон, так як відповідач, як племінниця, не надавала ніякої допомоги та з нею була домовленість про повне забезпечення родича, тобто [PERSON] . Зазначене підтверджується протоколами опитування осіб за їх згодою - [PERSON] , [PERSON] від 23.03.2020 р., згідно п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Таким чином, позивач єдина спадкоємиця, яка прийняла спадщину за законом як спадкоємець четвертої черги та не заявила по відмову від неї, більш того вона по сьогоднішній день проживає у спадковому будинку та доглядає за ним. Пізніше, позивач звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, однак їй в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. [PERSON] , померла 1949р. (тобто до набрання чинності ЦК України 1963р.), а її син [PERSON] , фактично прийняв спадщину після її смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1922р. Спадкоємець, присутній в місці відкриття спадщини, протягом трьох місяців з дня її відкриття не заявить належному нотаріальному органу про відмову від спадщини, він вважається таким, що прийняв її (ст. 429 ЦК УРСР 1922 року). Спадкоємці, відсутні в місці відкриття спадщини, можуть прийняти спадкове майно особисто або через повірених протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст. 430 ЦК УРСР 1922 року). [INFO] помер [PERSON] . Спадкові відносини після його смерті регулюються положеннями ЦК України 2003р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України 2003р. спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач є спадкоємцем за законом четвертої черги, яка прийняла спадщину шляхом проживання із спадкодавцем на день смерті. Інших спадкоємців, які б мали обов`язкову частку у спадщині немає. Відповідач - племінниця спадкодавця не заперечує проти того, щоб вказане майно оформила позивач на своє ім`я. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved