Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача в порядку регресу шкоду, завдану в результаті ДТП у сумі 17721,34 гривня. В обґрунтування позову зазначив, що 25.04.2017 в м. Запоріжжі з вини відповідача, який керував автомобілем Chevrolet Aveo, реєстраційний № [NUMBER] , сталася ДТП, внаслідок чого автомобіль ZAZ Daewoo, реєстраційний № [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] отримав механічні пошкодження. Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2017 (справа №331/2924/17), відповідач порушив п.16.6 ПДР України, однак у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, він не був притягнутий до адміністративної відповідальності. У зв`язку з тим, що закінчення строків передбачених ст.38 КУпАП не є реабілітуючою обставиною, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у скоєнні ДТП, МТСБУ на підставі наданих потерпілою особою всіх передбачених ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відпо\-відальності власників наземних транспортних засобів необхідних документів, здійснив виплату відшкодування потерпілій особі вартості матеріальних збитків, встановлену Звітом №147 у сумі 16930,12 гривень. У зв`язку з тим, що чинним законодавством України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаче\-ного відшкодування, позивач просить стягнути на свою користь з [PERSON] суму сплаченого відшкодування у розмірі 16930,12 гривень, а також витрати на збір документів у сумі 1300,00 гривень та судового збору у сумі 2102,00 гривні. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2020 матеріали вказаної справи було передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою від 23.10.2020 відкрите провадження у справі. Відповідач відзив на позов не надав. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи провадити без його участі, на задоволенні позову наполягає та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач,\~будучи належним\~чином повідомленим,\~в судове\~засідання 17.11.2020\~та 07.12.2020\~не з`явився,\~причини неявки\~суду не\~повідомив.\~Відповідно до\~ст. 280\~ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд справи. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.\~ Відповідно до частини 1статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1ст. 77 ЦПК). Положеннями ч.4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно п.2.1 ст.2 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.04 р. (надалі - Закон № 1961-IV), відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Пунктом 9 ч.1 ст.7 Закону України «Про страхування» встановлено види обов`язкового страхування, одним з яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Закон № 1961-IV є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Статтею 6 Закону № 1961-IV встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Судом встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебувала адміністративна справа № 331/294/2017 щодо [PERSON] , [INFO] , який відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 217323 від 25 квітня 2017 року о 18.25 годині 25.04.2017 знаходячись на перехресті проспекту Соборного вулиці І.Франка в м. Запоріжжі, керуючи автомобілем Chevrolet Aveo, реєстраційний № [NUMBER] , виконуючи поворот ліворуч, не дав перевагу автомобілю, який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем ZAZ Daewoo, реєстраційний № [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] 08.08.2017 постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення було закрито, у зв`язку із закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності. Згідно вказаної постанови, вину [PERSON] у вчиненні вищевказаної ДТП встановлено не було. Відповідно до вимог\~Закону № 1961-IV \~власники наземних транспортних засобів зобов`язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно зі ст. 22 Закону № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7\~статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до ч. 1 ст.\~1191\~ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону № 1961-IV МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. З наданих суду письмових доказів вбачається, що [PERSON] 29.09.2017 звернулася до АТ «СК «ТАС» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 25.07.2017 за участю її автомобіля та автомобіля [PERSON] . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ZAZ Daewoo, реєстраційний № [NUMBER] , серії [NUMBER] , його власником на час ДТП була [PERSON] . На час ДТП цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів [PERSON] була зареєстрована у ПрАТ «СК «Уніка», що підтверджується страховим полісом № АІ 9894116 терміном дії з 31.07.2016 до 30.07.2017. Станом на 14.08.2020 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний № [NUMBER] не застрахована. Згідно звіту про оцінку автомобіля ZAZ Daewoo, реєстраційний № [NUMBER] від 14.11.2017 вартість матеріальної шкоди, нанесеної власнику вказаного транспортного засобу складає 16930,12 гривень, а вартість відновлювального ремонту складає 24052,93 гривні, що також підтверджується ремонтною калькуляцією № 104/17 від 13.11.2017. Позивачем в обґрунтування наявності пошкоджень автомобіля ZAZ Daewoo, реєстраційний № [NUMBER] до матеріалів справи надано також фото таблицю з пошкодженнями, протокол огляду транспортного засобу від 18.10.2017. 29.09.2017 [PERSON] звернулася до МТСБУ з заявою про відшкодування оціненої шкоди. Згідно Довідки № 1 від 26.12.2017 розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, підтверджена шкода по майну складає 16421,34 гривні. Як вбачається з Платіжного доручення № 901961 від 13.02.2018 МТСБУ на виконання наказу № 1411 від 13.02.2018 здійснило виплату [PERSON] по справі № 45004 у розмірі 16421,34 гривні. В обґрунтування доказів стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з оплатою послуг за врегулювання по справі № 45004 у сумі 1300 гривень, представником позивача надано Рахунок №161 від 12.12.2017 та Платіжне доручення №541936 від 19.01.2018. Згідно зі ст.\~1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При цьому, відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: (1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; (2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; (3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. У даному випадку мала місце взаємодія двох джерел підвищеної небезпеки - транспортного засобу Chevrolet Aveo, реєстраційний № [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , та транспортного засобу ZAZ Daewoo, реєстраційний № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Вина відповідача [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2017 не встановлювалась. Позивачем не надані суду належні, допустимі та достатні докази вини [PERSON] у спричинення шкоди транспортному засобу ZAZ Daewoo, реєстраційний № [NUMBER] , саме відповідачем [PERSON] . На думку суду таким доказом мала бути автотехнічна експертиза, але позивач не скористався своїм правом клопотати про її призначення. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до ст. 76, 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як вже зазначалось вище, позивачем не доведено, що шкода заподіяна саме відповідачем [PERSON] , при цьому судом враховано, що шкода завдана взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, що потребує дослідження причетності до її заподіяння і іншого учасника пригоди. Але, відповідних доказів суду не надано. Вказані обставини дають підстави для висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed