Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 03.11.2006 р. між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 44.05-657/П, за умовами якого банк надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 2010 000,00 доларів США в користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання зі сплатою 12,5 % річних. В рахунок забезпеченості виконання зобов»язань за договором між [PERSON], [PERSON], [PERSON] (іпотекодавці) та ПАТ «Укрсоцбанк» 03.11.2006 р. укладено іпотечний договір № 44.02-874/П за яким іпотекодавці передали банку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]. Дружиною позивача [PERSON] отримано лист від 19.04.2018 р. № 460/02-24, надісланий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про передачу повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк» від 27.02.2018 р. № К/И/УСБ/Б / про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов»язанням. Позивач вважає дане повідомлення незаконним та таким, що посягає на гарантоване Конституцією України право власності. За змістом повідомлення відповідачем вимагається погашення боргу за кредитним договором у розмірі 293 172,26 доларів США та у випадку несплати ПАТ «Укрсоббанк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.09.2015 р., з яким погодився і Апеляційний суд м. Києва, розмір заборгованості за договором становить 212 208,83 доларів США, що на час винесення рішення становить 4 577 344,46 грн. На виконання рішення суду відкрито виконавче провадження. У повідомленні ж зазначена інша сума, яка не є обґрунтованою банком, адже він скористався правом на на дострокове погашення заборгованості - кредитний договір припиняє свою дію. Банком також не дотримано умов п. 4.4. Іпотечного договору - прийняття іпотеко держателем відповідного рішення щодо звернення стягнення на майно, але його копія не надсилалась, також це не узгоджувалось з власниками майна. Також банком не деталізовано спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки є лише посилання на положення Закону України «Про іпотеку». Позивачем та [PERSON] в адресу відповідача та приватних нотаріусів було направлено листи у яких висловлювалась незгода власників з рішенням щодо звернення стягнення предмет іпотеки, який був банком було проігнорований, відповіді не надано. Таким чином банком допущено істотні порушення умов Іпотечного договору, а тому наявні підстави для його розірвання: сторонами погоджено вартість предмету іпотеки - 1 515 000,00 грн., в той час як предмет договору кредиту - грошові кошти у розмірі 210 000,00 доларів США зі сплатою 12,5% річних, порядок погашення заборгованості - щомісяця 1167,00 доларів США. Пунктом 2 додаткової угоди № 3 змінено розмір внесення платежів з 1167,00 доларів США на 1563,03 доларів США щомісяця. Сторонами підписано іпотечний договір після погодження умов кредитного договору, яким передбачалося, що банк буде сумлінно тонувати свої обов»язки щодо нагляду за виконанням позичальником своїх зобов»язань і притягнення його до відповідної відповідальності з метою мінімізації несприятливих ризиків для іпотекодавців. Не передбачалось виникнення заборгованості, який би значно перевищував вартість предмету іпотеки. Банком же не був виконаний такий обов»язок передбачений договором. Дії банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки по спливу 5 років з моменту порушення позичальником умов кредитного договору свідчать про умисні збільшення банком розміру збитків , завданих порушенням зобов»язань, а також невжиття заходів щодо їх зменшення або врегулювання у розумний строк. Позивач та інші іпотекодавці не були обізнані щодо виникнення заборгованості у позичальника за кредитним договором, адже банк про це не повідомляв своєчасно, що позбавляє відповідача можливості звернути стягнення на предмет іпотеки. Про наявність заборгованості, яка складала вже 212 208,83 долари США, і позивач і інші іпотекодаві дізнались коли банк звернувся у 2015 р. до суду. Таким чином, істотне порушення умов іпотечного договору є невиконання банком обов»язків щодо здійснення нагляду за виконанням позичальником умов кредитного договору, неповідомлення іпотекодаців про наявність заборгованості. За таких обставин представник позивача просить суд визнати незаконним рішення ПАТ «Укрсоцбанк» від 27.02.2018 р. №К/И/УСБ/Б/ про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов»язанням та визнати Іпотечний договір № 44.02-874/П від 03.11.2006 р. розірваним. 16.05.2018 р. суддею Голосіївського районного суду винесено ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, роз»яснено сторонам права та обов»язки, призначено підготовче судове засідання. 04.07.2018 р. у підготовчому засіданні задоволено клопотання представника відповідача про передачу справи за підсудністю для розгляду до Шевченківського районного суду м. Києва. 13.08.2018 р. суддею Шевченківського районного суду м. Києва дану цивільну справу прийнято до свого провадження та здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заяв від учасників процесу з запереченнями щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило. Також не надходило інших заяв та клопотань, які потребували вирішення. Представником відповідача надано відзив на позов з доказами його направлення позивачу. Представником ПАТ «Укрсоцбанк» у відзиві зазначено, що позов є безпідставним, з огляду на таке. Позивачем не вірно обрано спосіб захисту, оскільки не зрозуміло яке саме рішення оскаржується. Вимога ж позивача щодо розірвання договору ґрунтується виключно на його припущеннях, що не відповідає положенням ст. 81 ЦПК України. Крім того, наявне судове рішення про стягнення заборгованості не припиняє договірних правовідносин не звільняє боржника від відповідальності за невиконання умов договору. Також відносини щодо іпотечного договору регулюються спеціальним законом - Законом України «Про іпотеку», положеннями якого не передбачено визнання договору розірваним. Крім того, вимогами Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя у позасудовому порядку задовольнити свої вимоги, якщо це передбачено договором - зокрема, шляхом передачі права власності на предмет іпотеки, що є підставою для реєстрації права власності. За таких обставин представник відповідача просить суд відмовити у задоволені вимог [PERSON] в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, по день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки, їх поважність не повідомлено. Заяв про відкладення розгляду справи не надходило. За таких обставин, за відсутності заперечень представника позивача, суд вважає за можливість розглянути справу за відсутності представника ПАТ «Укрсоцбанк», враховуючи положення ст. 223 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, надавши оцінку отриманим в порядку передбаченому ЦПК України доказам, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується відповідачем, що 03.11.2006 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 44.05-657/П за умовами якого ПАТ «Укрсоцбанк» надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 210 000,00 доларів США зі сплатою 12,5% річних за користування з кінцевим строком повернення основної заборгованості по кредиту до 02.11.201144.05-657/П року, погашенням заборгованості щомісяця шляхом слати платежу у розмірі 1167,00 грн. З метою забезпечення виконання зобов»язань за договором кредиту № 03.11.2006 р. між відповідачем та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (іпотекодавці) було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською І.О., відповідно до умов якого іпотекодавці передали банку в іпотеку належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS]. Вартість предмета іпотеки за домовленістю сторін становить 1 515 000,00 грн., що за офіційним курсом НБУ на день укладення договору складає 300 000,0 доларів США. Зміст та розмір основного зобов»язання - повернення кредиту, наданого в сумі 210 000,00 доларів США до 02.11.2021 р., а також дострокового погашення кредиту у випадках, передбачених договором, яким обумовлене основне зобов»язання; сплата процентів за користування кредитом 12,5 % річних; сплата можливої неустойки (пені штрафу) в строки та порядку, що визначені договором; відшкодування витрат, пов»язаних з пред»явленям вимог за основним зобов»язанням та збитків, пов»язаних з порушенням основного зобов»язання. 22.03.2012 р. між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір про внесення змін до договору кредиту № 44.05-657/П від 03.11.2206 р. якою сторони угоди встановили процентну ставку за договором на рівні 13% річних та визначили погашення заборгованості з 25 березня 2013 р. шляхом здійснення щомісяця платежів у сумі 1563,03 доларів США. Як свідчать матеріали справи, у зв»язку із неналежним виконанням взятих зобов»язань за договором кредиту з боку позичальника і виниклою заборгованістю ПАТ «Укрсобанк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. 24.09.2015 р. Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.09.2016 р., яким часткового задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк». З [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість за договором кредиту № 44.05-657/П від 03.11.2006 р. у розмірі 212 208,83 доларів США, що еквівалентно 4 577 344,46 грн. за офіційним курсом НБУ на день винесення рішення та судових витрат. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Заборгованість, як свідчить судове рішення, за договором кредиту встановлена на наступну дату - 24.03.2015 р. При цьому, судом відмовлено у задоволенні вимог ПАТ «Укрсоцбанк» в частині стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] - поручителів за договором поруки № 44.02-876/П, укладеного з банком 03.11.2006 р., відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України внаслідок припинення зобов»язань у зв»язку із пропуском позивачем строку на звернення до суду з вимогою до поручителів. Як свідчить наданий представником позивача витяг з єдиного реєстру боржників, і це не заперечується представником ПАТ «Укрсоцбанк» відповідною виконавчою службою здійснюється виконавче провадження по примусовому виконанню Шевченківського районного суду м. Києва від 24.09.2015 р. щодо стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості за договором кредиту № 44.55 - 657/П від 03.11.2006 р. Так, до матеріалів справи представником позивача долучено копію заяви ПАТ «Укрсоцбанк» з вимогою про усунення порушення кредитного договору та про сплату заборгованості переданого Чуловським В.А. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу в порядку ст.ст. 34,84 Закону України «Про нотаріат», глави 20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/6 [PERSON] В повідомленні ПАТ «Укрсоцбанк» від 27.02.2018 р. на ім»я [PERSON]., [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відповідачем зазначено вимогу сплатити борг за договором кредиту № 44.05-657/П від 03.11.2006 р. у розмірі 293 172,26 доларів США та попередження про намір протягом тридцяти денного строку звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Представник позивача вважає, що ПАТ «Укрсиббанк» повідомлення незаконним у зв»язку із порушенням банком умов іпотечного договору та положень Закону України «Про іпотеку». Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку». Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом, згідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку». За приписами ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. За умовами договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов»язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому (п. 4.4.) іпотечного договору) сторони домовились, що після прийняття рішення про зверненя стягнення предмет іпотеки, з метою предмет іпотеки передається іпотеко держателю або третій особі за погодженням сторін в управління а період од його реалізації у порядку встановленому цим договором. За положеннями ч.ч. 1,2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Приписами ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав передбачено ст. 16 ЦК України, а саме: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. При цьому, згідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Положеннями ч. 1 ст. 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Приймаючи рішення по суті заявлених вимог суд виходить із таких засад цивільного судочинства, як змагальність і диспозитивність. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи з наданих доказів, у урахуванням пояснень представника позивача, з огляду вимог Закону України «Про іпотеку», ЦК України суд приходить до висновку, що спосіб захисту обраний стороною позивача як то визнання незаконним рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не передбачений чинним законодавством України, з огляду на встановлення Законом можливості оскарження рішення про реєстрації права власності. Крім того, суд бере до уваги ту обставину, що стороною позивача не доведено ту обставину, що в розумінні норм чинного законодавства України повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки є тотожним прийняттю рішення. Виходячи з вищенаведеному суд не знаходить підстав для задоволення вимог [PERSON] в цій частині позову. Приписами ч 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Так п. 4.1 встановлено зміст і розмір основного зобов»язання, а також порядок і строки його виконання. В той же час додатковою угодою № 3 від 22.03.2012 р. до кредитного договору, в забезпечення якого було укладено іпотечний договір змінено розмір внесення платежів з 1167,00 доларів США на 1563,03 доларів США та з березня 2013 р. розмір процентної ставки з 12,5% річних на13% річних. Представник позивача зазначає, що вищенаведене, а також не вчинення відповідачем дій по нагляду за погашенням заборгованості позичальником і вчасне не притягнення його до відповідальності, збільшило суму боргу, на що іпотекодавець не розраховував та не повідомлення про розмір заборгованості є підставою для визнання іпотечного договору припиненим. Слід зазначити, що притягнення кредитодавцем до відповідальності позичальника, є правом банку, а в разі не вчинення таких дій у строки і в порядку передбаченому договором або законом передбачає настання певних юридичних наслідків, проте не є підставою для застосування положень ст. 651 ЦК України до правовідносин по іпотечному договору. При цьому стороною позивача не зазначено безпосередньо, які саме умови іпотечного договору і яким чином було суттєво порушено його стороною. Крім того, чинне законодавством України передбачає з настанням певних обставин припинення правовідносин, і не встановлює можливості визнати припиненою угоду. Вимоги ж про зміну або розірвання іпотечного договору представником позивача не заявлялись. За таких обставин відсутні і для задоволення позову в частині визнання іпотечного договору припиненим. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, якими передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed