Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON], викликався до суду в порядку, встановленому ЦПК України, відзив до суду не подав. Інші процесуальні дії у справі не вчинялися. Клопотань не надходило. Судом встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] 12.02.2015 року був підписаний кредитний договір (далі Договір), що стверджується анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Згідно даного договору відповідач [PERSON] отримав можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених вказаним вище Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідно до\~ч.1\~ст.1054\~Цивільного кодексу\~України за\~кредитним договором\~банк або\~інша фінансова\~установа (кредитодавець)\~зобов'язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірі та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов'язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти.\~До відносин\~за кредитним\~договором застосовуються\~положення параграфа\~1\~цієї глави,\~якщо інше\~не встановлено\~цим параграфом\~і не\~випливає із\~суті кредитного\~договору.\~Відповідно до\~ст.1046\~ЦК України\~(Глава\~71ПОЗИКА.\~КРЕДИТ.\~БАНКІВСЬКИЙ ВКЛАД\~§ 1.\~Позика)\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов'язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Представник позивача в порушення ст.81,83 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів, що позивач передав відповідачу кредитну картку «Універсальна,55 днів пільгового періоду». Суд відхиляє докази представника позивача у вигляді Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] ( а.с.28) , оскільки даний доказ не підтверджує факт отримання відповідачем коштів на підставі підписаного між позивачем і відповідачем 12.02.2015 року кредитного договору, тобто не підтверджує, що договір позики є укладеним, а лише вказує, що позивач змінював умови кредитування та обслуговування кредитної карти відповідача. Суд відхиляє докази представника позивача у вигляді Довідки про те що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір №б/н від 12.02.20015 року, за яким було надані наступні кредитні карти ( а.с.29) , оскільки даний доказ не підтверджує факт отримання відповідачем кредитних карт, вказаних в даній довідці та факт отримання відповідачем коштів на підставі підписаного між позивачем і відповідачем 12.02.2015 року кредитного договору з допомогою даних карт, тобто не підтверджує, що договір позики є укладеним, а лише вказує, що позивач ніби то надав кредитні карти відповідачу. Суд відхиляє докази представника позивача у вигляді Виписки за період з 12.02.2015 року по 25.09.2018 року ( а.с.30-31), оскільки даний доказ не підтверджує факт отримання відповідачем кредитних карт, вказаних в довідці (а.с.29) та факт отримання саме відповідачем коштів на підставі підписаного між позивачем і відповідачем 12.02.2015 року кредитного договору з допомогою даних карт. Дана виписка не підтверджена матеріалами кредитної справи про перерахування коштів на картку відповідача на його вимогу та про зарахування коштів за платежами відповідача, тобто не підтверджує, що договір позики є укладеним, а лише вказує, на рух коштів по основній карті та іншій карті, номера яких в даній виписці зазначені не повністю, через що неможливо стверджувати, що саме відповідач отримував кошти у позивача за кредитним договором від 12.02.2015 року. Суд відхиляє докази представника позивача у вигляді анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ( а.с.7), оскільки даний доказ лише підтверджує факт підписання між позивачем та відповідачем 12.02.2015 року кредитного договору і не підтверджує факт отримання відповідачем кредитних карт, вказаних в довідці (а.с.29) та факт отримання саме відповідачем коштів на підставі підписаного між позивачем і відповідачем 12.02.2015 року кредитного договору з допомогою даних карт. Дана анкета не підтверджує, що договір позики є укладеним. Суд відхиляє докази представника позивача у вигляді розрахунків заборгованості станом на 31.07.2016 року ( а.с.5) та станом на 25.09. 2018 року ( а.с.6) оскільки дані розрахунки підписані представником позивача та не підтверджуються матеріалами кредитної справи про перерахування коштів на картку відповідача на його вимогу та про зарахування коштів за платежами відповідача на погашення заборгованості, тобто не підтверджує, що договір позики є укладеним, а лише вказують, на наявність певної заборгованості відповідача, на думку представника позивача. При цьому в даних розрахунках не вказано та не вбачається факт отримання саме відповідачем певних коштів, розрахунки не узгоджується один з одним та з наданою представником позивача випискою за період з 12.02.2015 року по 25.09.2018 року. В даних розрахунках неможливо встановити суму заборгованості по тілу кредиту в розмірі 869,59 грн., який зазначений в позові, в будь який період чи на будь яку дату вказану в розрахунках, суму основної заборгованості за певний період та заборгованість по процентах, пені, штрафах, тощо по певних періодах. Тобто розрахунок наведений таким чином, що ні відповідач, ні суд не має можливості перевірити його без спеціальних знань і не є питанням права, а може бути предметом висновку експерта. Але, відповідно до ст. 81 ЦПК України представником позивача суду не було надано відповідного висновку експерта, яким би підтверджувалась заборгованість відповідача, оскільки розмір заборгованості не є питанням права і представник позивача відповідно до ст. 102 ЦПК України мав можливість подати суду відповідний висновок експерта, проте не скористався таким правом. Суд відхиляє посилання представника позивача на Наказ Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.04.2012 року № 571/20887 « Про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів» , як на підтвердження того, що надана представником позивача виписка є підтвердженням факту госоперації та отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором, так як даний наказ виданий відповідно до статті 6\~Закону України Про Національний архівний фонд та архівні установи, пункту 16\~Порядку утворення та діяльності комісій з проведення експертизи цінності документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 2007 року № 1004, і ним затверджено \~Перелік типових\~документів,\~що cтворюються\~під час\~діяльності\~державних органів\~та органів\~місцевого\~самоврядування,\~інших установ,\~підприємств та\~організацій,\~із зазначенням\~строків зберігання\~документів ( далі Перелік) і він стосується питань створення та строків зберігання документів, і не визначає статус документів, які підтверджують обставини, які підлягають доказуванню в даній справі. Відповідно до даного нормативно правового акта склад і строки зберігання документів, що створюються в організаціях певної галузі або сфері діяльності, визначаються відомчими (галузевими) переліками документів зі строками їх зберігання, які затверджуються відповідними державними органами,\~центральними органами\~та установами\~за погодженням\~з Державною\~архівною службою\~України (далі\~\~Укрдержархів). Цей Перелік є нормативно-правовим актом, призначеним для використання всіма організаціями при визначенні строків зберігання документів, їх відборі на постійне та тривале (понад 10 років) зберігання (далі\~\~архівне зберігання) або для знищення. Представник позивача не довів ті обставини, що з відповідачем був укладений кредитний договір, відповідач отримав кредитну карту у позивача, відповідачу були передані грошові кошти на дану кредитну карту, у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором та відповідач не виконав умови підписаного договору щодо користування кредитом та його повернення. Надані позивачем документи (довідки, розрахунки, виписки, анкета) є лише припущенням представника позивача про укладення кредитного договору з відповідачем. Отже, між позивачем та відповідачем відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України не склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто зобов'язання з приводу кредиту, позики. \~ \~ \~ \~Враховуючи вказані вище обставини справи та законодавство, яке регулює зобов'язальні правовідносини, правовідносини які регулюють позику та кредит, суд вважає, що в позові акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] на його користь заборгованості слід відмовити повністю за безпідставністю. На підставі ст. ст. 1046 - 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed