Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

Представник позивача звернувся 12.02.2014 року до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог зазначив, що відповідачем 22.09.2006 року було укладено з КБ «ПриватБанк» договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг, та правил користування платіжною карткою. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідач належним чином не виконав умови договору, заборгованість станом на 31.12.2013 року склала 16002.18 гривень, з яких: 3669.85 гривень - заборгованість за кредитом; 12332.33 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500.00 гривень - штраф (фіксована частина), 604.40 гривень - штраф (процентна складова). Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 3914.18 гривень, яка була стягнута за судовим наказом Совєтського районного суду м.Макіївки від 25.09.2008 року. Представник позивача просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 13192.40 гривень, витрати по оплаті судового збору у розмірі 243.60 гривень. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, проте був повідомлений належним чином у відповідності ч.9 ст. 74 ЦПК України через оголошення в пресі. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 22 вересня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 4700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки /а.с.7/. Зазначені умови викладені у заяві позичальника при отриманні кредиту, а не у кредитному договорі, однак вказана заява містить ознаки такого договору, відповідач був ознайомлений з усіма суттєвими умовами договору, про що свідчить його підпис /а.с.7/. Відповідач [PERSON] не виконав свої зобов'язання належним чином, внаслідок чого ним були порушені умови договору про надання кредиту, у зв'язку з чим станом на 31.12.2013 року виникла заборгованість перед позивачем у сумі 16002.18 гривень, з яких: 3669.85 гривень - заборгованість за кредитом; 12332.33 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500.00 гривень - штраф (фіксована частина), 604.40 гривень - штраф (процентна складова). /а.с.4-6/. 25.09.2008 року Совєтським районним судом м.Макіївки було постановлено судовий наказ про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] в сумі 3914.18 гривень /а.с.3/. Вся інформація, яку банк має повідомити позичальнику, міститься у змісті кредитного договору та є вичерпною. Підписавши договір, [PERSON] погодився з умовами надання кредиту. Таким чином, волевиявлення відповідача було направлено на отримання грошей. [PERSON] підтвердив свою згоду з умовами кредитного договору і зобов'язався їх виконувати, засвідчивши це своїм підписом /а.с.7/. Тим самим, відповідач [PERSON] вчинив правочин у письмовий формі, з умовами якого був ознайомлений /а.с.8-11/. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема тривалість позовної давності. В заяві позичальника, завіреній особистим підписом відповідача зазначено, що [PERSON] згоден, що ця заява разом із запропонованими КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами складає між ним та Банком договір надання банківських послуг /а.с.7/. Таким чином, підписуючи заяву позичальника від 22.09.2006 року, відповідач [PERSON] був ознайомлений з Умовами і Правилами надання банківських послуг, які були надані йому у письмовій формі, у тому числі й з положеннями п. 9.12 зазначених Умов, яким передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такій же термін, що відповідає ч. 1 ст. 259 ЦК України /а.с.10/. Відповідно до змісту позову відповідач отримав кредит у розмірі 4700 гривень на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до пункту 3.13 Умов і Правил надання банківських послуг за закінченням строку відповідна карта продовжується на новий строк (шляхом надання Клієнту Карт із новим строком дії). Судом встановлено, що сам [PERSON] не звертався до банку для продовження дії карти, нова карта йому не була видана. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Крім того, з Умов і Правил надання банківських послуг вбачається, що строк позовної давності не було продовжено /а.с. 8-11/. Банк звернувся з позовом до суду 12.02.2014 року /а.с.1/ Строк позовної давності встановлений ст. 257 ЦК України в три роки. Наслідки спливу позовної давності, передбачені ст. 267 ЦК України, зокрема згідно з частинами 3, 4, 5 цієї статті позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідач в судове засідання не з'явився, не заявивши про застосування строку позовної давності. За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону. Нормами ст.ст. 610-611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають передбачені законом наслідки. Строк для подання позовної заяви не пропущений. Отже, суд вважає, що позовні вимоги заявлені ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 243.60 гривень /а.с.18/.

Outcome: approved