Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Представник позивача адвокат Оковітов Роман Володимирович в інтересах [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Амстор» (далі ТОВ «ТБ «Амстор») про розірвання трудових відносин. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 07.05.2008 року позивач була прийнята на роботу на посаду касира торгівельного залу ТОВ «ТБ «Амстор». 17.05.2012 року її було переведено на посаду інспектора цін на цьому ж підприємстві. У зв`язку з народженням дітей вона перебувала у соціальній відпустці до 19.07.2019 року. Наразі відповідач знаходиться в стадії припинення в зв`язку з визнанням його банкрутом та відкриттям ліквідаційної процедури. З метою звільнення позивач подала відповідачу заяву про звільнення, проте жодної відповіді не отримала. Зазначені дії відповідача порушують її права, що стало підставою для звернення до суду. Просив суд розірвати з 19.07.2019 року трудовий договір, укладений між [PERSON] та ТОВ «ТБ «Амстор» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Представник позивача адвокат Оковітов Р.В. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник ТОВ «ТБ «Амстор» в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про судове засідання, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України неявка представника відповідача, який не повідомив суд про причини неявки, не перешкоджає розгляду справи по суті. 24.01.2020 року судом постановлено ухвалу про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] перебуває в трудових відносинах з ТОВ «ТБ «Амстор» з 07.05.2008 року по теперішній час та обіймає посаду інспектора з цін, що підтверджується копією трудової книжки позивача АЕ №288277. Таким чином, між сторонами був укладений трудовий договір на невизначений строк. 29.11.2019 року [PERSON] склала нотаріально посвідчену заяву, адресовану відповідачу, про звільнення її з роботи за власним бажанням за сімейними обставинами у зв`язку з переїздом на інше місце проживання у відповідності до ст. 38 КЗпП України та направила її на адресу відповідача, що підтверджується копією відповідної заяви та описом вкладення цінного листа. Оскільки відповідач не розглянув питання про звільнення [PERSON] з роботи з посади інспектора цін за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, то це свідчить про порушення її трудових прав. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року №14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Згідно частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У пункті першому частини 15 ЦПК України 2004 року передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Згідно з частиною першою статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, № 21722/11, § 165)). З урахуванням положень частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям «приватне життя». У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. У відповідності до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Частиною 1 ст. 66 Кодексу України з питань банкрутства\~ встановлено, що звільнення працівників боржника може здійснюватися після відкриття провадження у справі про банкрутство та призначення господарським судом розпорядника майна відповідно до вимог законодавства про працю. Аналізуючи обставини, встановлені в судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання припиненими трудових відносин [PERSON] з ТОВ «ТБ «Амстор» у зв`язку зі звільненням її з посади інспектора цін за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, виходячи з того, що належним способом захисту трудових прав позивача є саме визнання припиненими трудових відносин з відповідачем, а не їх розірвання. Крім того, трудові відносини сторін припиняться з дня набрання законної сили цим рішенням, а не з 19.07.2019 року. Також слід відзначити, що у нотаріально посвідченій заяві про звільнення позивач навіть не зазначила строк, у який вона просила її звільнити з роботи за власним бажанням, як то передбачено ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial