Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, які в процесі розгляду справи декілька разів змінювались та уточнювались до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Змисловська Тетяна Василівна, [PERSON] про переведення на [PERSON] прав та обов'язків покупця за договором купівлі-продажу частини квартири номер [ADDRESS], який було укладено між [PERSON] та [PERSON] 27.11.2012р. та зареєстровано в реєстрі за №1211. також, позивач просив визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири номер [ADDRESS]. Підставами для позовних вимог позивач зазначає те, що [PERSON] є власником ? квартири номер [ADDRESS]. Вказана квартира складається з трьох кімнат загальною площею 76,30 кв. м. До останнього часу співвласником квартири та, відповідно, власником ? частини квартири була її тітка [PERSON]. Тобто, зазначена квартира знаходиться в спільній частковій власності. 27.11.2015 р. до неї зателефонувала невідома особа (жінка), яка представилась представником нового власника ? квартири та запропонувала зустрітись. Під час зустрічі жінка запропонувала придбати частину квартири або продати свою частину квартири новому власнику ?, при цьому, [PERSON] було надано договір дарування частини квартири від [PERSON] до [PERSON], з якого вбачалось, що дарувальник діяла на підставі договору купівлі-продажу частини квартири від 27.11.2012 р. Отже, під час договору купівлі - продажу ? частини квартири 27.11.2012 року, на думку, [PERSON] було грубо порушено її право, як власника частки у праві спільної часткової власності, оскільки, жодним чином не було забезпечено її переважне право перед іншими особами на купівлю ? частки спірної квартири. В судових засіданнях позивач та її представники підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Крім того, після витребування 11 квітня 2016 року [PERSON] внесла на розрахунковий рахунок суду суму депозиту в розмірі 159810,00 грн. Також, позивачем були подані письмові пояснення, в яких вказувалось, що вона не отримувала заяви про продаж частки квартири, при цьому, вона вказує на відсутність доказів, зокрема, опису вкладення на то, який саме лист знаходився в конверті, на помилку в прізвищі адресата, вказану в листі, а також, на відсутність доказів отримання відповідачем вказаного листа, відсутність інформації про те, що вона відмовилась від отримання вказаного листа. Також, позивач зазначила, що хоча вона не проживає за адресою, на яку було направлено заяву, а проживає з сім'єю за іншою адресою (а.с.136-138). Представник відповідача [PERSON] в судових засіданнях заперечувала проти задоволення позову, подала письмові заперечення в яких зазначила, що [PERSON] не може бути відповідачем у даному провадженні, оскільки вона не була продавцем за договором купівлі-продажу, і зі спливом часу, подарувала ? частку спірної квартири, а не продавала її. Також, представник зазначила, що [PERSON] належним чином повідомляла позивача щодо наміру продати свою частку, крім того, при вирішення питання про переведення прав та обов'язків покупця, відповідно до вимог законодавства, слід виходити з дійсної вартості частки квартири на час розгляду справи. Також, представник звертає увагу на пропущення річного строку позовної давності при зверненні позивача до суду, просила застосувати до позовної заяви строк позовної давності (а.с.121-126, 194). Відповідач [PERSON] подала до суду заперечення проти позову в яких вказала, що на її думку, позивач пропустила строк позовної давності та вважає, що при визначенні вартості частки квартири, слід виходити з дійсної вартості частки квартири на момент розгляду справи (а.с.127-131). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, пояснила, що проживала у квартирі за адресою: [ADDRESS] більше 40 років, з позивачем у неї склалися відносини, у зв'язку з чим, у неї навіть були побоювання за свою безпеку. Також вона повідомила, що вже не пам'ятає чи надавала вона довіреність на [PERSON], зазначила, що позивач намагалась розділити особові рахунки на квартиру, та зазначала, що направить [PERSON] на примусове лікування. У зв'язку з чим, вона звернулась до [PERSON], яка допомагає одиноким пенсіонерам з проханням по допомогу в організації по життєвого догляду. Після чого, вона вирішила продати частку квартири, повідомила, що продаючи квартиру, покупець обіцяла їй дозволити подальше користування вказаною квартирою та повідомила що не отримувала суми за договором купівлі-продажу в повному обсязі, а отримує допомогу, яка припинилась, після подання позовної заяви. Також повідомила, що наразі проживає за містом зі своїм цивільним чоловіком. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Змисловська Тетяна Василівна надала до суду письмові пояснення щодо договору купівлі-продажу квартири та копії наявних документів (а.с.52-91). В поясненнях нотаріус зазначила, що до неї 31 серпня 2012 року звернулась гр. [PERSON], що діяла від [PERSON] за довіреністю, для оформлення Заяви, від імені останньої, на адресу гр. [PERSON] про намір продати ? частину квартири номер [ADDRESS] за 159810,00 грн. Цією заявою гр. [PERSON] іропонувалось скористатись її переважним правом купівлі частини квартири. Нотаріус стверджує, що довіреність від імені [PERSON] була перевірена за Єдиним реєстром довіреностей, бланк на якому викладена довіреність перевірено довідкою з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів. На підставі зазначеного, вищевказана Заява була належним чином оформлена, зареєстрована за реєстровим № 825 від 31.08.2012 та передана гр. [PERSON]. для відправлення гр. [PERSON] 26 листопада 2012 року до нотаріуса в офіс прийшли гр. [PERSON], гр. [PERSON] та [PERSON] з проханням посвідчити договір купівлі-продажу майна 1/4 частини номер [ADDRESS]. Нотаріусом були розглянуті подані документи, у тому числі, штемпелі на конверті з датами надходження заяви про переважне право купівлі частини квартири на адресу [PERSON] ([ADDRESS]), лист відправлено 17.09.2012, він пролежав у відділенні Київ-213 по 20.10.2012 та був повернений відправнику за закінченням терміну зберігання. У зв'язку з чим, нотаріусом було посвідчено вказаний договір купівлі продажу. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] надала до суду письмову заяву про підтримку позовних вимог в повному обсязі, просила розглядати справу у її відсутності (а.с.245). Свідок [PERSON], яка працювала інспектором по догляду людей похилого віку в благодійній організації, повідомила, що їй відомо про звернення [PERSON] з проханням захистити її від племінниці. Також зазначила, що від імені [PERSON] вона підписувала заяву-пропозицію [PERSON] про намір здійснити продаж частки квартири, більше того, вони ходили за адресою, на яку направлявся лист, проте, двері ніхто не відкрив. Також, зазначила, що багато разів спілкувалась з позивачем з приводу сплати комунальних послуг, водночас, з приводу купівлі продажу квартири вона особисто з позивачем не спілкувалась. Свідок [PERSON], повідомила, що вона працювала на посаді заступника директора в центрі допомоги пенсіонерів та інвалідів, куди в 2011 році прийшла [PERSON] з проханням по допомогу. В 2012 році від [PERSON] надійшла пропозиція щодо продажу належної їй частки квартири, після чого були перемовини з позивачем щодо пропозиції купити частку квартири, після того, як позивач не погодилась і їй було направлено відповідного листа, частка квартири була продана інвестору [PERSON] Також, свідок підтвердила, що у 2015 році вона зустрічалась разом з позивачем та її адвокатом. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, у т.ч. самостійно обирати спосіб захисту свого права. Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3,4 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, а також сприяти особам, які беруть участь у справі у здійсненні ними їхніх прав. Тобто, процесуальний закон покладає на суд обов'язок сприяти сторонам у здійсненні ними їх прав, а не вчиняти дій, спрямованих на реалізацію ними їх прав, зокрема, в обранні ними способу захисту своїх прав. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до договору дарування від 16.12.2003 року [PERSON] подарувала [PERSON], що мешкає в [ADDRESS], ? частини [ADDRESS] (а.с.5). При цьому, судовим розглядом було встановлено, що відповідно до договору дарування частини квартири від 17.03.2016 року [PERSON] подарувала [PERSON] ? частини [ADDRESS] (а.с.229). Відповідно до договору купівлі-продажу частини квартири від 27.11.2012, [PERSON] продала [PERSON] ? частини квартири [ADDRESS] за 159810,00 грн (а.с.58). В подальшому, відповідно до договору дарування від 30.10.2014 [PERSON] подарувала [PERSON] ? частину квартири [ADDRESS] (а.с. 6-8, 128-129). Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] є власником ? частини квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до частин 1 та 2 статті 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Частиною 4 даної норми встановлено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Судом встановлено, що представником відповідача [PERSON] від імені [PERSON] направлялась заява з пропозицією [PERSON] скористатись своїм переважним правом на купівлі квартири про продаж 1/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON] на праві власності, за 159810,00грн. Однак, вказаний лист адресатом отриманий не був та повернувся до автора з поштовою відміткою «за закінченим терміном зберігання». При цьому, судовим розглядом було встановлено, що лист направлявся на адресу: [ADDRESS] (а.с.64-66). Разом з цим, враховуючи, що [PERSON] проживає з січня 2012 року за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою виконкому Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області від 30.09.2016 (а.с.231); а також те, конверт, направлений [PERSON] містив помилку у її прізвище, що виключає його отримання; фактичне неотримання [PERSON] вказаного листа; відсутністю опису вкладення, підтверджуючого, що зазначена заява містилась саме у вказаному листі - суд приходить до висновку про відсутність даних про належне письмове повідомлення співвласника квартири про намір [PERSON] здійснити продаж частки квартири, яка належала їй на праві приватної власності. Що стосується позовної давності, слід зазначити, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Певний період часу, початок якого визначений календарною датою або подією, починається з наступного дня після вказаної дати або дня події, які, в свою чергу, до цього строку не включаються. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Разом з цим, враховуючи пояснення [PERSON] про те, що вона тривалий час після продажу своєї частки користувалась вказаною квартирою, враховуючи заборгованість за комунальні послуги (а.с. 139-140), реєстрацію [PERSON] до 07.10.2015 за адресою спірної квартири (а.с.141, 155, 167), звернення з проханням відкрити окремий особовий рахунок на [PERSON] у зв'язку з заборгованістю [PERSON] по сплаті комунальних послуг (а.с.168), надані роздруківки з електронної пошти представника позивача про отримання в листопаді 2015 року листів щодо спірної квартири (а.с.209-211), суперечливість показів свідків - суд вважає доведеним факт, що позивач дізналась про продаж частки спірної квартири в листопаді 2015 року. Враховуючи, що позовну заяву було отримано Святошинським районним судом м. Києва 02.02.2016 року строк позовної давності не є таким, що пропущений. Разом з цим, слід зазначити, що відповідно до п. 18 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», роз'яснено, що під час розгляду позову про переведення на підставі статті 362 ЦК України прав та обов'язків покупця за договором купівлі-продажу, укладеним з порушенням переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності, суду слід виходити з дійсної вартості частки на час розгляду справи. Невнесення одночасно з пред'явленням позову на депозитний рахунок суду грошової суми, яку за договором повинен сплатити покупець, є підставою для відмови в позові. З матеріалів справи вбачається, що позивачем суду не було надано доказів дійсної вартості спірної частини квартири на час розгляду справи. Разом з цим, відповідно до звіту №Ж-04/10-16 про оцінку майна від 04.10.2016 року (т.2 а.с. 1-11) було проведено оцінку частки ? квартири [ADDRESS] та при цьому зазначено, що оціночна вартість об'єкта оцінки складає, без ПДВ 999993,00 грн, а ? вартості об'єкта оцінки складає 749995,00 грн. відповідно, можна зробити висновок про те, що вартість ? частки квартири [ADDRESS] на момент розгляду справи становить 249998,00 грн. Водночас, позивачем на депозитний рахунок суду були внесені грошові кошти у розмірі 159810,00 грн, які були сплачені [PERSON] при купівлі частини квартири. Інших, доказів, що вказана сума відповідає дійсній вартості частини квартири на час розгляду справи судом, позивачем не надано. Крім того, слід зазначити, що з 30.10.2014 року спірна частина квартири належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування, тому переведення прав покупця за договором купівлі-продажу, укладеному між [PERSON] та [PERSON] не може відновити порушених прав позивача. Підстави припинення права власності зазначені у статті 346 ЦК України. Наведений у ч. 1 зазначеної статті перелік не є вичерпним. Відповідно до ч. 2 цієї норми право власності може бути припинене також у інших випадках, встановлених законом. Проте, нормами діючого законодавства не передбачена можливість автоматичного припинення права власності, яке набуто на підставі дійсного договору дарування, у разі переведення прав покупця за договором купівлі-продажу, який передував договору дарування. У даному випадку право власності [PERSON] на спірну частину квартири виникло на підставі договору дарування, який є чинним і ніким не оспорений у встановленому законом порядку і відповідно до ч.4 ст. 362 ЦК України право власності за яким припинено бути не може. З огляду на викладене, розглянувши вказану позовну заяву у межах позовних вимог суд не вбачає підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed