Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області в інтересах малолітньої [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] , в якій просить позбавити батьківських прав відповідачів стосовно малолітньої [PERSON] , [INFO] , та стягнути з них на користь державного виховного закладу, прийомних батьків, батьків-вихователів, опікунів/піклувальників, у сім`ю яких буде влаштована дитина, аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів платників аліментів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, з моменту подання позовної заяви. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що [PERSON] , який зареєстрований за адресою без права проживання: [ADDRESS] [PERSON] , місце реєстрації невідомо, є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до інформації Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області від 14.08.2019 року №7876/119-91/5-20, [PERSON] та [PERSON] у розшуку не значаться, місце фактичного проживання їх не відомо. Відповідно до інформації комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» від 22.05.2019 року №1495, [PERSON] з 16.05.2019 року до 22.05.2019 року перебувала на стаціонарному обстеженні у стаціонарному наркологічному відділенні №3 з діагнозом: синдром алкогольної залежності /F10.20/. На даний час наркологічного лікування не потребує. Рекомендовано спостереження у лікаря-нарколога за місцем проживання. Відповідно до інформації комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» від 31.05.2019 року №1618, [PERSON] з 27.05.2019 року до 31.05.2019 року знаходився на стаціонарному обстеженні та лікуванні у стаціонарному наркологічному відділенні №3 лікувального закладу з діагнозом: синдром алкогольної залежності /F10.30/, синдром залежності від поєднаного вживання опіоїдів та психостимуляторів /F19.20/. Виписаний з відділення з порушенням режиму. При виписці з відділення вкрав у іншого хворого мобільний телефон та гроші. Курс лікування не пройшов. Рекомендовано консультація лікаря-психіатра та спостереження у лікаря-нарколога за місцем проживання. Згідно з актом Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області від 18.03.2019 року, малолітню [PERSON] знайдено на горищі 3 під`їзду в [ADDRESS] та влаштовано до комунального некомерційного підприємства «Міська багатопрофільна лікарня №18» Харківської міської ради. Відповідно до інформації комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча інфекційна клінічна лікарня» від 06.06.2019 року №700, малолітня [PERSON] перебувала на лікуванні у відділенні №7 з 23.05.2019 року до 05.06.2019 року. За час перебування дитини на лікуванні батьки її не відвідували та станом здоров`я не цікавилися. З 05.06.2019 року малолітню переведено до комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча клінічна лікарня №19» Харківської міської ради. З 01.07.2019 року по теперішній час малолітня [PERSON] перебуває в Чугуївському міському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації Чугуївського міського центру реабілітації від 22.08.2019 року №01-02/2/153 за час перебування дитини в закладі батьки жодного разу не відвідали доньку. Рішенням Чугуївського міського суду від 24.07.2009 року відповідача [PERSON] позбавлено батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вказаних документів, враховуючи клопотання Чугуївського міського центру соціально-психологічної реабілітації дітей від 22.08.2019 року №01-02/2/153, комісією з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Чугуївської міської ради 27.08.2019 року прийняте рішення за №10/1 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON] [INFO] року прийняте відповідне рішення виконавчого комітету Чугуївської міської ради за №249. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини і факти, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило, відповідач відзив не подав. Відповідач [PERSON] 17.12.2019 року надала до суду клопотання про залучення її матері [PERSON] третьою особою. Ухвалою суду від 17.12.2019 року вказане клопотання задоволене, [PERSON] залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] , проти позбавлення батьківських прав [PERSON] заперечувала. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 22.03.2019 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові ГТУЮ у Харківській області (а.с.6). Відповідно до Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку 18.03.2019 року, 17.03.2019 року о 23:40 год. на горищі в під`їзді № 3 будинку [ADDRESS] виявлено дитину жіночої статі. Вдалось встановити, що матір`ю дитини являється [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] . Дитина доставлена до КНП «Міська багатопрофільна лікарня №18» Харківської міської ради (а.с.8). З листа КНПХОР «Обласний наркологічний диспансер» №1618 від 31.05.2019 року вбачається, що [PERSON] знаходився на стаціонарному обстеженні та лікуванні у стаціонарному наркологічному відділенні №3 з 27.05.2019 року до 31.05.2019 року. Діагноз: синдром алкогольної залежності /F10.30/, синдром залежності від поєднаного вживання опіоїдів та психостимуляторів /F19.20/. Виписаний з відділення за порушення режиму. Напередодні ввечері знаходився у стані вираженого алкогольного сп`яніння, погрожував розправою медичному персоналу, вдарив медичну сестру, нецензурно виражався, при виписці з відділення вкрав у іншого хворого мобільний телефон та гроші. Курс лікування не пройшов. Рекомендовано спостереження у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра за місцем проживання (а.с.12). Згідно листа КНПХОР «Обласний наркологічний диспансер» №1495 від 22.05.2019 року, [PERSON] знаходилась на стаціонарному обстеженні у стаціонарному наркологічному відділенні №3 з 16.05.2019 року по 22.05.2019 року. Діагноз: синдром алкогольної залежності /F10.20/. Утримання з квітня 2019 року. Виписана з відділення по закінченню обстеження, на даний час наркологічного лікування не потребує. Рекомендовано спостереження у лікаря-нарколога за місцем проживання (а.с.13). Як слідує з повідомлення адміністрації КНПХОР «Обласна дитяча інфекційна клінічна лікарня» від 06.06.2019 року №700, [PERSON] перебувала на лікуванні у відділенні №7 з 23.05.2019 року по 05.06.2019 року. Батьки її не відвідували станом здоров`я не цікавились. 05.06.2019 року з одужанням переведена до КНП ХМР «Міська дитяча клінічна лікарня №19» (а.с.15). 01.07.2019 року [PERSON] зарахована до Чугуївського міського центру соціально-психологічної реабілітації дітей за актом органів внутрішніх справ про знайдену або покинуту дитину. За час перебування дитини в закладі батьки жодного разу не відвідали доньку, з адміністрацією закладу зв`язок не підтримують, не турбуються про життя і здоров`я дитини, про що свідчить довідка №02-02/2/153 від 22.08.2019 року (а.с.14). Відповідно до відомостей Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 10.10.2019 року №01-07/02/5786, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.27). [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , 02.03.2016 року знята з реєстрації (а.с.9). Рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 27.08.2019 року №10/1 вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до їх малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.16-17). 13.09.2019 року рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області №249 вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно їх малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.18). У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, крім того зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частина 4 ст. 155 СК України передбачає покладання на батьків відповідальності, встановленої законом, за ухилення їх від виконання батьківських обов`язків. Зі змісту цієї статті слідує, що батьки вважатимуться такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, якщо вони за станом свого психічного здоров`я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку. У зв`язку з цим підставою для відповідальності батьків є лише їх ухилення від виконання батьківських обов`язків, що включає наявність вини. Відповідно до діючого сімейного законодавства до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальність, зокрема позбавлення батьківських прав. Стаття 164 СК України передбачає підстави позбавлення батьківських прав. Мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (ч. 1 п. 2 зазначеної статті). Таким чином, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Згідно з п. 16 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за №3 від 30.03.2007 року - особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце тоді, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення від виконання батьками обов`язків по вихованню дитини це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особи мають реальну можливість виконати обов`язки, але не вчиняють відповідних дій. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом було встановлено, що відповідачі не переймаються станом здоров`я своєї малолітньої дитини, ухиляються від виконання своїх обов`язків, передбачених законом, по її вихованню та матеріальному утриманню, перебували на лікування у нарокологічних диспансерах, покинули дитину без догляду на горищі під`їзду багатоквартирного будинку м. Харкові, у лікарні жодного разу не відвідали, місце перебування батька на даний час невідоме, суд приходить до висновку щодо необхідності позбавлення відповідачів батьківських прав і не бачить підстав для відмови в задоволенні позову, оскільки в даному конкретному випадку виявив та оцінив позитивний результат у майбутній долі [PERSON] , і вважає, що таким чином та в такий спосіб будуть захищені права та інтереси дитини. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 180 СК України наголошує, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Стаття 141 СК України, встановлює рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини та стверджує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Зі статті 181 СК України слідує, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як роз`яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 183 СК України зазначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмiр алiментiв на одну дитину не може бути меншим, нiж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Що ж до максимального розмiру алiментiв, який стягуються з боржника, то вiдповiдно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» - вiн не повинен перевищувати 50 % заробiтної плати цiєї особи, а у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей - 70%. Зі змісту вищенаведеного та аналізу зазначених статей слідує, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому статтею 182 СК України передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину. А саме, зокрема, матеріальне становище дитини та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого будуть стягуватися аліменти, свідченням чого є величина витрат на утримання себе та членів своєї родини. При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: дитина перебуває у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей, відповідачі не є пенсіонерами чи інвалідами, знаходяться у працездатному віці, відомості про наявність інших осіб, які знаходяться на їх утриманні та на яких вони сплачують аліменти, не надали. Тому у сукупності наведених обставин, з урахуванням положень ст. 84 СК України, є підстава для стягнення аліментів. Суд, зважаючи на позовні вимоги, визначає розмір аліментів на утримання дитини в частці від доходу її батьків. При цьому суд роз`яснює, що спосіб стягнення аліментів, визначений судом, може бути змінений за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Враховуючи рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини, а також виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР №789-XII від 27.02.1991, яка визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, те, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Суд вважає за необхідне роз`яснити, сторонам ст. 192 СК України, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Статтею 133 ЦПК України визначено види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору за позовні вимоги необхідно стягнути із відповідачів у дохід держави у розмірі 1681,60 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved