Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого вказала, що 05 липня 2008 року внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина і спадкоємцем за заповітом став [PERSON]. Спадкове майно, яке прийняв у спадщину [PERSON] була земельна ділянка площею 2,431 га., яка розташована на території Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області , що належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р 2 № 005163, виданого Сквирською райдержадміністрацією 26 березня 2003 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 92 . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВТМ № 720842 , виданого 02.03.2009 року державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку - [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] і став власником земельної ділянки розміром 2,431 га , розташованої на території Дулицької сільської ради Сквирського району і посвідченої Державним актом на право власності на земельну ділянку серії Р2 № 005163 від 26.03.2003 року , кадастровий номер земельної ділянки : [NUMBER] : 03:008:0028 , грошова оцінка земельної ділянки згідно документів , які знаходяться у спадковій справі , становить 34 634 гривні . Вказана земельна ділянка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва . На підставі статті 1299 ЦК України право власності на майно , визначене в Свідоцтві про право на спадщину за законом підлягає державній реєстрації , однак спадкоємцем зразу воно не було зареєстровано з ряду суб»єктивних причин . 17 січня 2015 року позивач через свого представника за довіреністю [PERSON] звернувся з письмовою заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Сквирського районного управління юстиції Київської області для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 2,431 га , розташованої на території Дулицької сільської ради Сквирського району і посвідченої Державним актом на право власності на земельну ділянку серії Р2 № 005163 від 26.03.2003 року , кадастровий номер земельної ділянки : 3224082100:03:008:0028 . 20 січня 2015 року від державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Сквирського районного управління юстиції Київської області було одержано письмове Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з якого слідувало , що позивачу відмовлено в реєстрації прав власності на земельну ділянку на підставі вимог ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та вимог ст.125 Земельного кодексу України (право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації, чим ставиться під сумнів право власності позивача на вказану земельну ділянку). За таких умов позивач не може реалізувати своє право власності на земельну ділянку , що виникає у нього на підставі спадкування за заповітом Однак , не зважаючи на вищезазначене , право позивача на земельну ділянку підтверджується наступними доказами : заповітом від 03.07.2002 року , посвідченого Дулицькою сільською радою ; Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.12.2014 року ; Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВТМ № 720842 від 02.03.2009 року ; Довідкою №156 від 27.11.2014 року з ПП «Новагрос» . За цих обставин , у відповідності до вимог ч.1 ст.328 ЦК України , право власності набувається на підставах , що не заборонені законом . Право власності вважається набутим правомірно , якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, власник майна, згідно ст. 392 ЦК України, може предявити позов про визнання його прва власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 02 березня 2009 року позивач у встановленому порядку прийняв спадщину і одержав на спадкове майно свідоцтво про право на спадщину за заповітом на підставі якого, як зясувалося на теперішній час, в 2015 році не може бути зареєстровано його право власності на земельну ділянку. Представник позивача просить суд визнати за [PERSON] в порядку спадкування право власності на земельну ділянку площею 2,431 га., кадастровий номер 3224082100:03:008:0028, яка розташована на території Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області, що належала померлому 05.07.2008 року громадянину [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 № 005163 від 26.03.2003 року. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не зявивлись, остання звернулася до суду з письмовою заявою, в якій просить ухвалити рішення в її відсутності, позов підтримує. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Сквирського району Київської області у судове засідання не зявився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просить ухвалити рішення в його відсутності, позов визнає. Представник третьої особи Реєстраційної служби Сквирського районного управління юстиції Київської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду належним чином повідомлений. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, передбаченому ст. 174 цого Кодексу. Частиною 4 ст. 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно копії заповіту від 03.07. 2002 року, посвідченого виконкомом [PERSON] сільської ради Сквирського району за реєстром № 95 [PERSON], [INFO] заповідав все своє майно [PERSON], [INFO] (а.с.17). З копії дублікату Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вбачається що спадкоємцем всього зазначеного в заповіті майна [PERSON], який помер 05 липня 2008 року є позивач по справі [PERSON] (а.с.14). Право позивача на земельну ділянку підтверджується наступними матеріалами справи, а самевитягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.12.2014 року (а.с. 9-13) ; довідкою №156 від 27.11.2014 року з ПП «Новагрос» (а.с.15), про те що земельна ділянка розміром 2,431 га. державний акт на імя [PERSON] знаходиться в оренді ПП «Новагрос». Рішенням про відмову у державній реєстрації від 20 січня 2015 року № 18720856 Державним реєстратором прав на нерухоме майно було відмовлено [PERSON] у державній реєстрації права власності у звязку з тим, що свідоцтво про право на спадщину від 02.03.2009 року не може бути зареєстрованим так як дане свідоцтво є тільки перехідним документом (а.с. 16). Відповідно до вимог ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах , що не заборонені законом . Право власності вважається набутим правомірно , якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, власник майна, згідно вимог ст. 392 ЦК України може предявити позов про визнання його прва власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позивач іншим чином захистити свої права та інтереси, окрім як зверненням до суду з даним позовом не має можливості, оскільки його право оспорюється та не визнається іншою особою, а позивач має всі законні підстави для визнання його права власності на земельну ділянку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Виходячи з викладеного та

Outcome: approved