Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

Представник позивача Василюк І.С., яка на підставі відповідної довіреності від 04.01.2018 року № 02-36/111 представляє інтереси Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в яке у відповідності до Закону України «Про акціонерні товариства» було перейменовано Акціонерний-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», діючи в інтересах позивача звернулась до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на однокімнатна квартира, житловою площею 20,1 кв.м., загальною площею 35,1 кв.м., що знаходиться за адресою : [ADDRESS], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 941/7-8 від 14.02.2008 року, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» ( 03150, Україна, м. Київ, вул. Ковпака, 29, МФО 300023, п/р № 29092010130002, ЄДРПОУ 00039019 ). Також представник позивача просить стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] витрати по сплаті судового збору. З позовної заяви виходить, що 14.02.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та громадянка України [PERSON] уклали договір № 941/7-8 про надання невідновлювальної кредитної лінії. Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] зобов'язалась в порядку та на умовах, визначених договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши [PERSON] кредит. Натомість остання в порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 05.12.2017 року має заборгованість за кредитом - 62378,21 грн., за відсотками - 73727,35 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом - 3 229,43 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками - 9138,52 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. У зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору [PERSON] була нарахована неустойка. На 05.12.2017 року розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту складає - 6548,90 грн.. На 05.12.2017 року розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків складає - 18530,24 грн.. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором 14.02.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до якого остання передала позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме однокімнатна квартира, житловою площею 20,1 кв.м., загальною площею 35,1 кв.м., що знаходиться за адресою : [ADDRESS]. Предмет іпотеки оцінюється в 212280,00 грн. ( відповідно до звіту про експертну оцінку ринкової вартості житлової нерухомості від 06 лютого 2018 року ). На виконання умов кредитного договору та іпотечного договору [PERSON] та [PERSON] було направлено вимогу, а саме повідомлення про усунення порушень, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана. Таким чином, зважаючи на невиконання [PERSON] зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, за відсотками, за пенею з останнього за рахунок предмету іпотеки. З огляду на невиконання основного зобов'язання за кредитним договором, позивач має право звернутися до [PERSON] з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. На підставі викладеного та посилаючись на положення ст. 11, 509, 525-526, 549-550, 626, 1049, 1054 ЦК України, Закон України «Про іпотеку», представник позивача просить задовольнити заявлені позовні вимоги. Ухвалою судді від 18 квітня 2018 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у даній справі. З огляду на клопотання представника позивача та враховуючи положення ст. 274, 276-277 ЦПК України, прийнято рішення розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Воронцова М.В., яка представляє інтереси ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі відповідної довіреності від 06.12.2018 року, уточнила заявлені позовні вимоги в частині розміру заборгованості на погашення якої має бути звернуто стягнення на предмет іпотеки та вказала, що цей розмір заборгованості визначено рішенням суду від 21.06.2016 року і він становить 114194,86 грн.. Також представник позивача уточнила заявлені позовні вимоги в частині розміру початкової ціни предмета іпотеки, а саме однокімнатної квартири, та вказала, що квартира має реалізовуватись з прилюдних торгів за початковою ціною не нижче 212280 грн.. Вказана ціна предмета іпотеки була визначена на підставі звіту про незалежну оцінку ринкової вартості житлової нерухомості, здійсненого суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Консалтингова компанія «Бі.Еф.Сі.» на замовлення ПАТ «Укрсоцбанк». Заявлені та уточнені позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Пояснила, що 21.06.2016 року Городнянським районним судом Чернігівської області було ухвалено рішення у справі за ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, яким вимоги позивача було задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по кредитному договору № 941/7-8 від 14.02.2008 року в розмірі 114194, 86 грн.. Вказане рішення суду відповідачем не оскаржувалось та набуло законної сили. Будь-яких погашень з моменту вступу в законну силу цього рішення [PERSON] здійснено не було, виконавче провадження щодо стягнення заборгованості за даним кредитним договором було закрито ще у травні 2018 року. Підтверджує, що останній платіж на погашення заборгованості на вказаним кредитним договором [PERSON] здійснила у 2013 році. Після цього жодних надходжень на погашення заборгованості за кредитним договором № 941/7-8 не було і доказів зворотнього ні [PERSON], ні [PERSON] суду не надали. З огляду на те, що кредит не сплачувався [PERSON] з 2013 року, позивач прийняв рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором і рішенням суду від 21.06.2016 року встановлено розмір фактичної заборгованості і достроково стягнуто тіло кредиту. З моменту ухвалення рішення суду не минуло 3-х років, які визначають строк позовної давності, а тому позивач звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у межах визначених законом строків позовної давності і відповідно твердження представника відповідача щодо пропуску позовної давності є необґрунтованими і підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відсутні. Що стосується дати направлення досудової вимоги, то вона була скерована [PERSON] та [PERSON] 03.04.2018 року. Звернення з відповідним позовом до суду у квітні 2018 року не є порушенням, оскільки у даному випадку Закон України «Про іпотеку» не зобов'язує позивача чекати спливу 30-ти денного терміну з моменту направлення досудової вимоги. При цьому звернула увагу, що досудова вимога була залишена як [PERSON], так і [PERSON] без відповідного реагування, оскільки кошти на погашення заборгованості так і не надійшли. Що стосується зазначеної у позовній заяві вимоги про стягнення витрат по сплаті судового збору, то там було допущено помилку і витрати підлягають стягненню з відповідача у справі, якою являється [PERSON]. Представник відповідача - адвокат [PERSON], який представляє інтереси [PERSON] на підставі відповідного ордеру серії ЧН № 059263 від 27.08.2018 року та договору № 01/20/06/18 від20.06.2018 року про надання правової допомоги, у судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнав та заперечував з приводу їх задоволення. Свою позицію по суті заявлених позовних вимог обґрунтовував посилаючись на обставини та факти, викладені у відзиві на позов ( а.с. 108 -110 ). Зазначив, що позивачем не було дотримано вимог Закону України «Про іпотеку» та не витримано 30-ти денний строк, визначений для виконання порушеного зобов'язання, та позов до суду подано одночасно з направленням відповідної вимоги боржнику та іпотекодавцю. Вказує, що сума заборгованості, яка вказана у позовній заяві не є безспірною. Також оцінка майна, яка надана позивачем, не може бути взята до уваги, оскільки сума оцінки предмета іпотеки повинна бути визначена в судовому порядку шляхом проведення судової експертизи. Крім того, представник відповідача звертає увагу суду на те, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, останній платіж по кредиту [PERSON] внесла у 2013 році і тому право вимоги звернення стягнення на предмет іпотеки виникло у позивача у 2013 році. З огляду на це, визначений законом строк позовної давності сплив, а тому він просить застосувати до вимог ПАТ «Укрсоцбанк» наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Підтвердив, що рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 11.12.2018 року не оскаржувалось. При цьому вказав, що у нього відсутні дані, які б спростовували твердження представника позивача та підтверджували той факт, що за вказаним рішенням суду проводилось стягнення заборгованості. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце судового засідання остання повідомлялась належним чином, надала до суду 27.08.2018 року письмові пояснення по суті спору у яких підтвердила факт укладення кредитного договору та невиконання нею зобов'язань з повернення кредитних коштів. Зазначила, що останній платіж по кредиту вона здійснила у 2013 році, а тому просить відмовити у задоволенні позову до [PERSON] у зв'язку зі спливом позовної давності. Зобов'язується особисто сплачувати даний кредит за свої кошти ( а.с. 113, 160 ). Суд, з'ясуваши позицію сторін по суті заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення представників сторін по суті спору, дослідивши в судовому засіданні всі наявні матеріали справи та надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З дослідженого в судовому засіданні договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 941/7-8 від 14 лютого 2008 року встановлено, що він укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», яке було перейменовано в ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON]. За умовами договору банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 61680 гривень зі сплатою 14 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту 09.02.2023 року ( а.с. 5-8 ). 08 липня 2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», яке було перейменовано в ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 941/7-8 від 14.02.2008 року. Відповідно до п. 1.1.1. Банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 65804,91 грн. зі сплатою 14 % річних з кінцевим терміном повернення всіх траншів 09.02.2028 року. Додатковою угодою визначено, що погашення траншів має здійснюватись кожен місяць до 10 числа, починаючи з 14.02.2008 року, визначеними в додатковій угоді сумами зі сплатою останньої суми у лютому 2028 року ( а.с. 9-11 ). За даними ПАТ «Укрсоцбанк» і цей факт підтвердив в судовому засіданні представник відповідача останній платіж по кредитному договору № 941/7-8 від 14.02.2008 року було здійснено [PERSON] 22.01.2013 року на суму 200 грн. ( а.с. 164-165 ). Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 21.06.2016 року, ухваленим у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, суд частково задовольнив позов та стягнув з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 941/7-8 від 14.02.2018 року в розмірі 114194,86 грн. ( а.с. 116-168 ). Відповідне рішення суду набрало законної сили, що підтверджено сторонами у справі. Як зазначила представник позивача на даний час відповідне рішення суду [PERSON] не виконано, заборгованість у добровільному порядку не погашено, примусове виконання даного рішення в рамках виконавчого провадження не здійснюється. Доказів протилежного або ж доказів того, що визначена у рішенні суду від 21.06.2016 року сума заборгованості за договором кредиту № 941/7-8 від 14.02.2008 року повністю або частково погашена стороною відповідача суду не надано. Таким чином, боржник [PERSON] не виконала основне зобов'язання за вищевказаним кредитним договором і сума заборгованості залишається непогашеною. Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом ( ст. 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року № 898-ІV ). У судовому засіданні встановлено, що 15.02.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», яке перейменовано в ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, за яким остання у якості забезпечення виконання основного зобов'язання, що випливає з договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 941/7-8 від 14.02.2008 року, надала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]. Сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 77108 грн., загальна вартість предмета іпотеки, відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, наданого Городнянським БТІ від 29.01.2008 року, становить 26497 грн. ( а.с. 12-13 ). 08 липня 2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», яке перейменовано в ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] було укладено договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору і визначено суму повернення кредиту в розмірі 65804,91 грн. та встановлено, що погашення траншів за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 941/7-8 від 14.02.2008 року буде здійснюватись до 10 числа ( включно ) кожного місяця, починаючи з 14.02.2008 року за визначеними у графіку сумами з кінцевим терміном повернення - лютий 2028 року ( а.с. 14-15 ). Слід зазначити, що за умовами укладеного між сторонами договору іпотеки від 15.02.2008 року у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки ( п. 4.1.1 договору ). Пункт 4.2. вищевказаного договору іпотеки передбачає, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно п. 4.5. договору іпотеки іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, в тому числі і на підставі рішення суду. У разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, в тому числі шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, що передбачено п. 4.6. вищевказаного договору іпотеки. 03.04.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» надіслав [PERSON] та [PERSON] письмове повідомлення з вимогою повернути суму заборгованості за кредитом, яка станом на 05.12.2018 року становить 173552,65 грн.. Висунуто вимогу про необхідність у тридцятиденний строк сплатити заборгованість по кредиту, відсотках за користування кредитом та нараховану неустойку. Повідомлено, що у разі невиконання цієї вимоги банк розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку», шляхом подачі до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки чи вчинення виконавчого напису нотаріуса ( а.с. 169-173 ). Згідно приписів ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Разом з тим, ч. 2 ст. 35 вищевказаного Закону передбачає, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованим твердження представника відповідача про те, що позивачем не направлялась відповідачу письмова вимога про усунення порушення. Послідуюче посилання представника відповідача на той факт, що ПАТ «Укрсоцбанк» не було витримано передбачений ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» тридцятиденний строк, який надається для виконання порушеного зобов'язання, з огляду на приписи ч. 2 ст. 35 вказаного Закону є безпідставними, оскільки законодавець передбачає, що факт звернення або ж не звернення позивача з письмовою вимогою про усунення порушення не перебуває у безпосередньому взаємозв'язку з правом особи на судовий захист і не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Крім того, судом не може бути прийнято до уваги твердження представника позивача про те, що визначена позивачем сума заборгованості не є безспірною, оскільки представник позивача в судовому засіданні наголосив, що звернення стягнення на предмет іпотеки має здійснюватись з метою погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк» за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 941/7-8 від 14.02.2008 року у розмірі 114194,86 грн. і саме цей розмір заборгованості визначений рішенням суду від 21.06.2016 року, яке набрало законної сили. Слід зазначити, що за приписами статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; чинне законодавство ( частина 1 ст. 598, ст. 599-601, 604-609 ЦК України) не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Іпотека припиняється у разі : припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку ( ст. 17 Закону України «Про іпотеку» ). Відповідне регулювання наведено також у статті 593 ЦК україни. Отже, наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов'язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Суд звертає увагу на те, що як на правову підставу для відмови в задоволенні позовних вимог представник відповідача [PERSON] посилається на сплив строків позовної давності, оскільки право вимоги звернення стягнення на предмет іпотеки виникло у позивача у 2013 році. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( стаття 257 ЦК України ). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( частина перша статті 261 ЦК України ). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч. 5 ст. 261 ЦК України ). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії ( припинення дії ) договору, скільки з певними моментами ( фактами ), які свідчать про порушення прав особи ( ст. 261 ЦК України ). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи умови договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 941/7-8 від 14.02.2008 року, додаткової угоди № 1 про внесення змін до договору, іпотечного договору від 15.02.2008 року, а також рішення суду від 21.06.2016 року, яким суд достроково стягнув з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, тим самим визначивши дату виконання основного зобов'язання та поклавши на боржника обов'язок погасити заборгованість за кредитом, враховуючи те, що зобов'язання за кредитним договором залишаються невиконаними та заборгованість не погашено, суд приходить до висновку, що позивач мав право на звернення до суду з відповідним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки і цей позов ПАТ «Укрсоцбанк» подано в межах строків позовної давності. При цьому суд звертає увагу на те, що строк позовної давності представником відповідача пов'язується з датою останнього платежу за кредитним договором, натомість ця дата має значення для обчислення строків позовної давності при стягнення заборгованості, а не для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ПАТ «Укрсоцбанк» має право з метою захисту порушених прав звернути стягнення на предмет іпотеки і дана вимога пред'явлена в межах строків позовної давності. Стаття 39 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, окрім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Стаття 38 вищевказаного Закону передбачає, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. При цьому діючий Закон України «Про іпотеку» не містить положень, які б передбачали обов'язок суду в судовому порядку шляхом проведення судової експертизи визначати ціну продажу предмета іпотеки. Крім того, положення діючого ЦПК України передбачають, що в ході судового розгляду справи експертиза призначається за клопотанням сторін. Стверджуючи про те, що оцінка майна, яка надана позивачем, не може бути взята до уваги, представник відповідача натомість не наводить суду обґрунтованих доводів та не надає доказів, які б свідчили про те, що визначена на замовлення позивача суб'єктом оціночної діяльності оцінка предмета іпотеки є нижчою за звичайні ціни на цей вид майна. При цьому від представника відповідача в ході судового розгляду даної справи не надходило клопотання щодо призначення у справі судової експертизи для визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації. З огляду на викладене, при визначенні початкової ціни продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації з метою забезпечення захисту інтересів відповідача, суд враховує надану позивачем оцінку предмета іпотеки, яка визначена у розмірі 212280 гривень. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved