Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом і просить, з врахуванням збільшених позовних вимог, в порядку поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, виділити позивачу та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку (загальна площа 107,70 кв.м, житлова площа 43,50 кв.м) з надвірними будівлям та спорудами, що розташовані за адресою: вул. Гельмязівська, 30, с. Хоцьки, Переяслав-Хмельницький район, Київська область; розділити між сторонами боргові зобовязання в сумі 57\~232 грн. за договором про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі № 24 від 10 квітня 2012 року, укладеним між [PERSON] та Національним банком України, та стягнути судові витрати просить стягнути із відповідача. Посилається на те, що сторони по справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 19 жовтня 1996 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з філією Державного Центру розвитку сімї (актовий запис № 1215). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 травня 2016 року шлюб між сторонами був розірваний. Під час перебування сторін у шлюбі був придбаний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по вул. Гельмязівській, 30 в с. Хоцьки Переяслав-Хмельницького району Київської області, при цьому документи були оформлені на відповідача. Крім того, 10 квітня 2012 року між позивачем та Національним банком України був укладений договір № 24 про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі для придбання меблів та побутової техніки на суму 100000 грн. строком на 10 років. Станом на 08 листопада 2018 року заборгованість за кредитним договором становить 57232 грн., нараховані відмотки за жовтень в розмірі 394 грн. 86 коп. Вважає, що, оскільки отримані грошові були витрачені в інтересах сімї на соціально-побутові цілі для придбання меблів та побутової техніки, тому боргові зобовязання необхідно розділити між сторонами по справі. 14 серпня 2018 року було відкрито провадження по даній справі і призначено підготовче судове засідання (а.с.38). 04 грудня 2018 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій представник позивача [PERSON] просить, крім спірного будинку, розділити між сторонами боргові зобовязання у сумі 57 232 грн. за договором № 24 про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі від 10 квітня 2012 року ( а.с.46-48). В суді представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення. Відзиву на позов не надали, будь-яких клопотань не заявляли. В судове засідання не з»явилися, повідомлені належним чином. \~ \~ \~ \~Судом встановлено наступне. \~ \~ \~ \~Сторони по справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 19 жовтня 1996 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з філією Державного Центру розвитку сімї (актовий запис № 1215) (а.с.7). \~ \~ \~ \~Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 травня 2016 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с.7). \~ \~ \~ \~08 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані по вул. Гельмязівській, 30 в с.Хоцьки Переяслав-Хмельницького району Київської області (а.с. 12-13). Відповідно до розписки від 08 квітня 2010 року [PERSON] отримала від [PERSON] за продаж даного будинку грошові кошти в розмірі 34000 доларів США (а.с.15). \~ \~ \~ \~Вищезазначений договір був зареєстрований КП КОР «Переяслав-Хмельницьке бюро технічної інвентаризації» 20 квітня 2010 року (а.с.14). \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 9 цього Договору, гроші, які використовуються на придбання будинку, є спільною сумісною власністю подружжя, і будинок купується за письмовою згодою дружини [PERSON] \~ \~ \~ \~24 березня 2010 року між позивачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю Конкорд ЮГ» був підписаний акт № 3983 про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки, що розташована по вул. Гельмязівській в с. Хоцьки Переяслав-Хмельницького району Київської області (а.с.24-25). 31 березня 2010 року начальником управління Держкомзему у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області був підписаний акт перевірки та прийомки виконаних робіт по інвентаризації земельної ділянки громадянина [PERSON] щодо присвоєння кадастрового номера на землю в с. Хоцьки в межах Хоцьківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (а.с.26). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна власником домоволодіння по вул. Гельмязівській, 30 в с. Хоцьки Переяслав-Хмельницького району Київської області є [PERSON] (а.с.28-29). 10 квітня 2012 року між Національним банком України та [PERSON] був укладений договір № 24 про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі для придбання меблів та побутової техніки на суму 100000 грн. (а.с.50-54). Згідно довідки про залишок заборгованості за кредитом № 55-0016/60007 від 09 листопада 2018 року станом на 08 листопада 2018 року заборгованість за вищезазначеним кредитним договором становить 57232 грн. 00 коп., нараховані відсотки за жовтень 2018 року в розмірі 394 грн. 86 коп. (а.с.55-66). Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. \~ \~ \~ \~Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами глави 8 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.1 ст. 61 СК України, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь - які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1, 3 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. В силу ст. 68 цього Кодексу, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. В силу ч. 2 ст. 370 цього Кодексу, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Верховний Суд зазначає, що тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Приймаючи до уваги, що спірний будинок був придбаний сторонами по справі під час перебування у зареєстрованому шлюбі (ця обставина не оспорюється відповідачем), кошти на його придбання були спільною сумісною власністю подружжя (вбачається із договору купівлі-продажу), будь-яких доказів зворотного з цього приводу надано не було, суд приходить до висновку, що спірний будинок є спільною сумісною власністю сторін по справі, тому позов в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину будинку як частку у спільній сумісні власності подружжя, підлягає до задоволення. Разом з тим зазначена в прохальній частині вимога про визнання також і за відповідачем [PERSON] права власності на 1/2 частку спірного будинку судом не може бути задоволена, оскільки безпосередньо [PERSON] у встановленому ЦПК України порядку та формі з такими вимогами до суду не звертався, судовим збором вимога не оплачена. Щодо позовної вимоги про розділ боргових зобовязань між сторонами, слід зазначити наступне. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то цивільні права та обовязки за цим договором виникають в обох із подружжя. Отже, проаналізувавши положення вищезазначених норм СК України, слід дійти висновку, що кредитні зобов'язання не розподіляються солідарно, а враховуються при поділі майна. При цьому суд не має юридичних підстав для втручання у роботу кредитора (банку або кредитної спілки), закріплюючи за сторонами за кредитним договором виконання зобов'язань в рівних частках. Якщо наявність боргових зобовязань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобовязання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Судом встановлено, що договір про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі для придбання меблів та побутової техніки на суму 100000 грн. укладений в період шлюбу. Договір не містить посилання на згоду другого з подружжя на його укладення. Договір поруки не укладався. Кредитна заборгованість не погашена і станом на 08 листопада 2018 року становить 57232 грн. 00 коп. З правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 14 лютого 2018 року по справі № 553/875/13-ц , вбачається, що належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. З аналізу зазначених положень закону для правильного вирішення справи в частині позову про стягнення з одного з подружжя коштів за борговим зобов'язанням необхідно встановити, чи використане майно, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, в інтересах сім'ї, а не на власні, не пов'язані з сім'єю інтереси одного з подружжя. Зі змісту кредитного договору вбачається, що кредит отримується на споживчі цілі на купівлю меблів та побутової техніки. Разом з тим, позивачем та його представником не подано жодних доказів, які б підтверджували фактичне використання кредитних коштів на зазначені в договорі цілі. Крім того, питання визнання будь-яких меблів чи побутової техніки спільним майном подружжя позивачем не ініціювалося та не було предметом судового розгляду, позивачем не заявлялася вимога про поділ кредитних зобов»язань в рахунок поділу спільного майна подружжя. Крім того, в ході судового розгляду ні позивачем, ні його представником не заявлено про участь у справі представника Національного банку України, що унеможливлює вирішення даного питання, оскільки суд не має юридичних підстав для втручання у роботу кредитора (банку або кредитної спілки), закріплюючи за сторонами за кредитним договором виконання зобов'язань в рівних частках.. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене, в задоволенні вимог про поділ між сторонами по справі боргового зобовязання за договором кредиту слід відмовити. В силу ч.1 ст.141 ЦПК України стягненню із відповідача підлягає судовий збір в розмірі 2696 грн. 00 коп. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.\~65,\~69,\~70,\~71\~Сімейного кодексу України,

Outcome: partial