Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

представник позивача звернувся в суду із позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити останнього батьківських прав відносно його дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , призначити опікуном сина і доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнути із відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі по 1 100 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи від дня пред`явлення позову. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15 травня 2009 року у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , а [INFO] - донька [PERSON] . Рішенням Перечинського районного суду від 07 травня 2012 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано, а рішенням цього ж суду від 11 квітня 2016 року ухвалено стягувати з відповідача аліменти у розмірі 550 грн. на кожну дитину щомісячно. Однак, мати дітей померла. Після її смерті вихованням дітей продовжила займатися їх бабуся (мама [PERSON] ) - [PERSON] , яка до цього часу протягом семи років допомагала у тому свої доньці. У той же час, батько дітей, відповідач [PERSON] , ухиляється від батьківських обов`язків, а саме аліменти не сплачує, матеріальну допомогу на утримання сина та доньки не надає, духовним, фізичним та соціальним розвитком дітей не цікавиться. Медичні огляди з дітками завжди проходила тільки їх мама, а після її смерті - бабуся. Аналогічна ситуація склалася із вихованням та навчанням останніх. Враховуючи вищенаведене та те, що наявні всі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його дітей, вказане не позбавляє його обов`язку щодо їх утримання, тому просить позов задовольнити. У підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Ільницький С.М. просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Крім цього, останній долучив до матеріалів справи висновок комісії з питань захисту прав дитини Перечинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та призначення опікуном малолітніх дітей [PERSON] , відомості про доходи останньої, наявність у неї житла, відсутність судимості та стан її здоров`я, а також просив вирішити справу з врахуванням таких. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. У підготовчому судовому засіданні представник третьої особи Дьондя О.В. також просила поданий позов задовольнити. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, від якого [INFO] у них народився син [PERSON] , а [INFO] - донька [PERSON] (а. с. 9, 10, 12). Також встановлено, що рішенням Перечинського районного суду від 07 травня 2012 року розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 21 червня 2008 року у виконкомі Зарічівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 02; сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , залишено проживати при матері - [PERSON] (а. с. 12-13). Рішенням цього ж суду від 11 квітня 2016 року ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей, а саме сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 550 (п`ятсот п`ятдесят) гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 29 березня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття (а. с. 14-15). Крім цього встановлено, що [INFO] [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (а. с. 11). Відповідач, у свою чергу, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітніх сина та доньки, після смерті матері останні проживають разом з бабусею [PERSON] , яка займається їх вихованням та утриманням, що стверджується довідками Перечинської міської ради Закарпатської області № 570 від 12 серпня 2019 року і № 576 від 13 серпня 2019 року, Зарічівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 01-18/66 від 12 серпня 2019 року, Перечинського центру первинної медико-санітарної допомоги від 12 серпня 2019 року та Клубу спортивного танцю «Вероніка» від 15 червня 2019 року, а також актом від 12 серпня 2019 року (а. с. 16-25). Згідно розрахунку заборгованості по аліментах № 50974025 від 01 серпня 2019 року у [PERSON] існує заборгованість по виконавчому листі № 304/393/16-ц від 25 квітня 2016 року (а. с. 64-65). Факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків також підтверджується висновком комісії з питань захисту прав дитини Перечинської міської ради № 1625/01-14 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та встановлення опіки над дітьми» від 17 жовтня 2019 року, в резолютивній частині якого уповноважений орган вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 56-57). Так, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 155 цього Кодексу батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено в п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітніх дітей, позовні вимоги щодо позбавлення його батьківських прав відносно останніх визнав, тому суд вважає, що позов у цій частині є обґрунтованим. При цьому, над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними, встановлюється опіка (ст. 58 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. За змістом ст. 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. З матеріалів справи вбачається, що бабуся малолітніх [PERSON] і [PERSON] - [PERSON] має повну цивільну дієздатність та можливість виконувати обов`язки опікуна, так як є головою домогосподарства [ADDRESS] , згідно висновку Перечинської центральної лікарні здорова, на обліках у психіатричному і наркологічному кабінетах не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, її брат, [PERSON] , який проживає разом з нею та її онуками у вказаному будинку, не заперечує проти призначення сестри опікуном останніх (а. с. 59, 60, 61, 62, 63). Враховуючи вищенаведене та те, що рішенням суду батько малолітніх дітей позбавляється батьківських прав, їх мати померла, а позивач звернулася до суду із позовною заявою про призначення її опікуном, проти задоволення якої не заперечує орган опіки та піклування, суд вважає, що над дітьми необхідно встановити опіку та для найкращого забезпечення інтересів таких слід призначити [PERSON] їх опікуном. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути аліменти на утримання малолітніх сина та доньки. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] , то з урахуванням вищевказаних норм, ч. 1 ст. 182 СК України та визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 100 грн. щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Як вбачається з ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Що стосується наявного у матеріалах справи рішення суду від 11 квітня 2016 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх дітей, то оскільки право на стягнення аліментів відноситься до тих прав, які в силу статті 1219 ЦК України є особистими і відносно яких правонаступництво недопустиме (здійснення цього права пов`язано з певною особою, у даному випадку - померлою [PERSON] ), а тому не може надалі реалізовуватися спадкоємцями цієї особи на передбачених законом умовах після її смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, відповідно до квитанцій № 0.0.1437982793.1 від 16 серпня 2019 року та №0.0.1459786766.1 від 10 вересня 2019 року позивачем сплачено по 768,40 грн. судового збору за двома позовними вимогами немайнового характеру (а. с. 1, 38). Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, [PERSON] з державного бюджету слід повернути 768,40 грн. (1 536,80 грн. х 50%), а інші 50% судового збору стягнути на її користь з [PERSON] , що відповідає положенням ст. ст. 141, 142 ЦПК України. Крім цього, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів, відповідач до початку підготовчого судового засідання позовні вимоги визнав, тому з врахуванням ціни позову суд приходить до висновку, що судовий збір, який би понесла позивач при сплаті судового збору у загальному порядку у сумі 384,20 грн. (768,40 грн. - 50%, що підлягали б поверненню їй з державного бюджету), підлягає стягненню на користь держави з відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved