Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду із позовом і просить поділити між [PERSON] та [PERSON] їх спільне майно та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину майна, а саме: -трактора марки «МТЗ-80-1», вартістю 330000 грн.; -трактора марки «Т-25» з причепом, вартістю 610000 грн.; -сіялки пропашні СПЧ-8, вартістю 85000,00 гривень; - сіялки зернової С3-3,6, вартістю 80000,00 гривень; - дискової борони 2,4 м, вартістю 19800,00 гривень; - культиватора пропашного, вартістю 98600,00 гривень; -культиватора посівного КПС-4 в кількості 2 одиниць, загальною вартістю 213000,00 гривень; - сцепки для культиваторів, вартістю 13200,00 гривень; - сцепки для борони, вартістю 13200,00 гривень; - плуга ПЛН 5/35 в кількості 2 одиниць по 91000,00 гривень кожен, загальною вартістю 182000,00 гривень; - плуга ПЛН 3/35 вартістю 72500,00 гривень, -комплекту меблів для прихожої «Ніккі», колір темний горіх, вартістю 10100,00 гривень; - комплекту меблів «Кухня Фієста», колір червоний, вартістю 18556,00 гривень; - комплекту меблів «Спальня «Венеція» (ліжко, комод. 2 тумби, шафа), вартістю 50512,00 гривень; - дивана « Лаура » кутового (шкіра, коричневий), вартістю 4955,00 гривень; - килима коричнев, вартістю 3000 грн. 00 коп.; - пральної машинки Електролюкс вартістю 9500 грн. 00 коп.; -витяжки марки «ZIRTAL», вартістю 7800 грн. 00 коп.; -холодильника марки «LIEBHERR», вартістю 36228 грн. 00 коп.; - морозильної шафи, вартістю 29255 грн. 00 коп.; - плити електричної марки «Електролюкс», вартістю 11700 грн. 00коп.; - вбудованої мікрохвильової печі марки «ВOSСН», вартістю 6260 грн. 00 коп.; - котла газового марки «FERROLI ENERGY Тор W125», вартістю 36000 грн. 00 коп.; - кондиціонер марки «DЕККЕR», вартістю 18768 грн. 00 коп.; -домашнього кінотеатру марки «Yamaha», вартістю 23400 грн. 00 коп.; - телевізора марки «Філіпс», вартістю 19889 грн. 00 коп.; -аудіо програвача з караоке марки «Samsung», сірого кольору, вартістю 1200 грн. 00 коп.; - цифрової камери (фотоапарату) марки «Nicon», чорного кольору, вартістю 5000 грн. 00 коп.; - Монітора марки «Samsung», чорного кольору, вартістю 3200 грн. 00 коп.; - комп`ютера (системний блок, клавіатура, мишка) чорного кольору, вартістю 5600 грн. 00 коп.; -багатофункціонального пристрою марки «Куосера» (принтер, сканер, ксерокс), вартістю 8700 грн. 00 коп.; -перфоратора професійний торговельної марки «Бош», вартістю 4850 грн. 00 коп.; -дрилі електричної ударної професійної торговельної марки «Бош», вартістю 3394 грн. 00 коп.; - будівельного фену торговельної марки «Бош», вартістю 2715 грн. 00 коп.; - кутової шліф-машини торговельної марки «Бош», вартістю 3100 грн. 00 коп.; - електрорубанка торговельної марки «Макіта», вартістю 3810 грн. 00 коп. Просить визнати удаваним договір дарування, укладений 06 березня 2009 року між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарована), посвідченого приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького районного нотаріального округу Київської області Сокур Л.Ф. та зареєстрованого в реєстрі за №617. Просить застосувати наслідки удаваності вищезазначеного договору дарування, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину нерухомого майна: цілісного майнового комплексу, будівельного двору, розташованого по [ADDRESS] ; земельної ділянкидля обслуговування комплексу, будівельного двору, загальною площею 4,1085 га, кадастровий номер 3223386500:02:005:0031, що розташована в с. Світанок Переяслав-Хмельницького району Київської області. Також просить перевести на позивача права покупця за договором купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, укладеного 06 травня 2016 року між Відкритим акціонерним товариством «Племзавод «Світанок» в особі ліквідатора Давидюка Терентія Петровича та [PERSON] , та визнати за ним право особистої власності на цілісний майновий комплекс, що розташований по [ADDRESS] , та на земельну ділянку, площею 14 га, на якій він розміщений. Посилається на те, що із 12 серпня 1979 року по день звернення до суду із позовом позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] . За час перебування у шлюбі ними було придбане усе вищезазначене майно, тому він має право на 1/2 його частину. Що стосується договору дарування, укладеного 06 березня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] , то він є удаваним, а цілісний майновий комплекс придбаний подружжям у спільну сумісну власністю шляхом купівлі за спільні кошти. Даний майновий комплекс розташований на земельній ділянці для обслуговування комплексу, будівельного двору, загальною площею 4,1085 га, кадастровий номер 3223386500:02:005:0031, що розташована в с. Світанок Переяслав-Хмельницького району Київської області. Тому дане нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і позивач має право на 1/2 його частину. Цілісний майновий комплекс по [ADDRESS] придбаний за особисті кошти позивача, отримані від продажу його особистого майна, і відповідачу це достойменно відомо, однак він відмовляється визнавати за позивачем право власності на цей об`єкт. Для обслуговування цілісного майнового комплексу необхідна земельна ділянка, площею 14 га, яка також належить позивачеві в силу ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України. Відповідачі не визнають права позивача на вищезазначене майно В зв`язку із недоброзичливими відносинами, як склалися між сторонами, вони не можуть здійснювати за взаємною згодою розпорядження даним майном. Угоди про добровільний поділ майна сторони не досягли, що змусило позивача звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою від 31 серпня 2016 року було відкрите провадження за вищезазначеним позовом суддею Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області Колодко Л.В. (т.1, а.с.32). Ухвалою від 19 вересня 2016 року по справі була призначена судова інженерно-технічна експертиза (т.1, а.с.56-57). Ухвалою від 06 жовтня 2016 року суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області Керекеза Я.І. прийняла дану цивільну справу до свого провадження (т.1, а.с.68). Ухвалою від 17 листопада 2016 року (т.2, а.с.45) було відновлено провадження по даній справі. Ухвалою від 01 березня 2017 року (т.2, а.с.94-95) було залучено до участі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Світанківську сільську раду Переяслав-Хмельницького району Київської області. Ухвалою від 06 грудня 2017 року (т.2, а.с.162) було залучено до участі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Альтаір Плюс». Ухвалою від 17 жовтня 2018 року (т.2, а.с.239) провадження по справі було зупинене до набрання законної сили судовим рішенням в цивільній справі № 373/1601/18 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа Світанківська сільська рада про визнання права приватної власності на нерухоме майно. Ухвалою від 14 січня 2020 року (т.2, а.с.259) провадження по справі було поновлене. Ухвалою від 04 лютого 2020 року (т.3, а.с.7-9)було залучено до участі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Циблівську сільську раду Переяслав-Хмельницького району Київської області, як правонаступника Світанківської сільської ради. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] , а потім [PERSON] позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до підготовчого судового засідання подали заяви про проведення підготовчого засідання у їй відсутність. В подальшому до суду не з`являлися, повідомлені належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань, відзиву на позов не направляли. Третя особа ліквідатор відкритого акціонерного товариства «Племзавод «Світанок» Давидюк Терентій Петрович направи до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представники третьої особи - Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області Зайченко С.С., а потім [PERSON] зазначили, що позов не підлягає до задоволення. Лише в частині визнання удаваним договору дарування нерухомого майна представник [PERSON] вказав, що він повинен бути визнаним удаваним, оскільки внаслідок зловмисної домовленості його укладенням намагалися приховати незаконне набуття права власності [PERSON] на будівельний двір. Треті особи [PERSON] та [PERSON] д суду не з`являлися, повідомлені належним чином, будь-яких заяв чи клопотань, пояснень по суті спору не направляли. Представник третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтаір Плюс» Зінкевич Д.В. вважає, що позов в частині визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, площею 4,1085 га, не підлягає до задоволення, оскільки на даній земельній ділянці знаходиться майно, яким на праві власності володіє ТОВ «Альтаір Плюс». Судом встановлено наступне. На підтвердження позовних вимог позивачем та його представниками були подані наступні документи. - копія свідоцтва про укладення шлюбу, відповідно до якого 12 серпня 1979 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с.16); - копія свідоцтва серії [NUMBER] від 08 липня 1980 року про народження [PERSON] (т.1, а.с.17); - копія договору дарування, укладеного 06 березня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького районного нотаріального округу Київської області Сокур Л.Ф. та зареєстрованого в реєстрі за № 617 (т.1, а.с.18-20); - копія договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, укладеного 06 травня 2016 року між Відкритим акціонерним товариством «Племзавод «Світанок» в особі ліквідатора-арбітражного керуючого Давидюка Терентія Петровича та [PERSON] , про купівлю-продаж цілісного майнового комплексу, що розташований по [ADDRESS] (а.с.21-22); - акт про передання права власності на куплене нерухоме майно від 06 травня 2016 року, яким ВАТ «Племзавод «Світанок» в особі ліквідатора Давидюка Т.П. передало [PERSON] право вланості на цілісний майновий комплекс, що розташований в с.Світанок Переяслав-Хмельницького району Київської області (т.1, а.с.23-24). На запит суду була надана копія державного акту на право колективної власності на землю серії КВ від 14 червня 2000 року, виданий Відкритому акціонерному товариству Племзавод «Світанок» на земельну ділянку для ведення племінної справи в тваринництві, площею 1806,2 га (т.1, а.с.48-51). Крім того, ухвалою від 19 вересня 2016 року по справі була призначена судова інженерно-технічна експертиза (т.1, а.с.56). Відповідно до висновку експерта (т.1, а.с.75-90) відповідно до вимог нормативно-правових актів технічна можливість поділу цілісного майнового комплексу - будівельний двір, що розташований по [ADDRESS] , цього нерухомого майна (1/2 та 1/2) існує. Експертом на розгляд суду запропонований один можливий варіант поділу вищезазначеного майнового комплексу та земельної ділянки, на якій він розташований. Площа земельної ділянки, необхідна для обслуговування цілісного майнового комплексу, що розташований по [ADDRESS] , до складу якого серед іншого нерухомого майна входить два нежитлові приміщення з цільовим призначенням « Телятник » становить 21,8697 га. Ринкова вартість будівель та споруд цілісного майнового комплексу станом на дату дослідження 2412773 грн. 00 коп. Будь-яких інших доказів подано не було, будь-яких клопотань з цього приводу у порядку та строки, встановлені ЦПК України, заявлено не було. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши наявні докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Відповідно до ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну установу). Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Разом з тим, позивач повинен довести наявність такого майна та факт його придбання в період спільного сумісного проживання з другим із подружжя. Позивачем [PERSON] чи його представниками взагалі не надано жодного доказу наявності спільного майна, а саме: сільськогосподарської техніки, меблів, побутової та комп`ютерної техніки, будівельних інструментів, що не дає можливості суду з`ясувати та ствердити, що в період спільного проживання позивача та відповідача [PERSON] було придбано якесь майно, в тому числі і те, яке є предметом позову. Тому за відсутності доказів наявності такого майна суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині визнання за позивачем права власності на 1 /2 частину зазначених в позові сільськогосподарської техніки, меблів, побутової та комп`ютерної техніки, будівельних інструментів в зв`язку з недоведеністю. Згідно ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Позивач просить визнати удаваним договір дарування цілісного майнового комплексу, оскільки дане майно придбано шляхом купівлі-продажу за спільні кошти подружжя в розмірі 900000 гривень. Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження цього позивачем чи його представниками надано не було, клопотань з цього приводу не заявлялося. За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову в цій частині в зв`язку з недоведеністю. Пунктом 2 частини 1 статті 57 СК України передбачено, що особистою власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Оскільки в судовому засіданні не доведено, що договір дарування цілісного майнового комплексу був удаваним, у суду немає підстав для визнання такого майна спільною сумісною власністю подружжя, тому в задоволенні позову в частині визнання за позивачем права власності на 1 /2 частину такого цілісного майнового комплексу, та земельної ділянки, загальною площею 4,1085 га, на якій він розміщений, тому в позові і в цій частині слід відмовити. При цьому суд зауважує, що права власності на земельну ділянку, загальною площею 4,1085 га, не виникло і у відповідача [PERSON] , оскільки відповідно до договору дарування цілісний майновий комплекс, який був предметом договору, розміщений на земельній ділянці, яка є неприватизованою та є землею Світанківської сільської ради. Відповідно вже усталеної судової практики, оскільки дарувальник комплексу будівель та споруд на момент укладання договору дарування нерухомості не мав права власності на спірну земельну ділянку, то до обдарованого таке право не переходить. Аналогічна правова позиція і щодо купівлі-продажу нерухомого майна висловлена в постанові ВС/КЦС у справі № 127/10011/18 від 19 травня 2020 року. Відповідно до ст.203 ЦК України Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Статтею 651 ЦК України передбачено підстави для зміни або розірвання договору. Відповідно до частини другої вищезазначеної статті, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. З правових позицій Веховного Суду України, вбачається, що переведення прав покупця на належну особу шляхом внесення до договору купівлі-продажу відповідних змін є належним способом захисту прав справжнього покупця. Позивач [PERSON] просить перевести на нього права покупця за договором купівлі-продажу цілісного майнового комплексу по [ADDRESS] , оскільки він придбаний за його особисті кошти, отримані від продажу його особистого майна. Однак будь-яких доказів цьому не надано, клопотань з цього приводу не заявлено. Тому в задоволенні позову і в цій частині слід відмовити в зв`язку із недоведеністю. Оскільки в судовому засіданні не доведено наявність підстав переведення на позивача прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, у суду немає підстав для визнання за позивачем права власності на таке майно та на земельну ділянку, загальною площею 14 га, яка згідно висновку експерта необхідна для його обслуговування, тому в задоволенні позову в цій частині також слід відмовити. При цьому суд знову зауважує, що відповідно вже усталеної судової практики, зокрема і правової позиції, висловленої в постанові ВС/КЦС у справі № 127/10011/18 від 19 травня 2020 року, оскільки продавець цілісного майнового комплексу на момент укладання договору купівлі-продажу нерухомості не мав права власності на спірну земельну ділянку, то до покупця таке право не переходить. Отже з врахуванням вищезазначеного, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Судовий збір, сплачений позивачами при подачі позову до суду, в силу ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 57, 60, 61, 70 СК України, ст.ст. 203, 235, 355, 651, 655, 656 ЦК України,

Outcome: dismissed