Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Представник заявниці [PERSON] звернувся до суду з даною заявою, вказуючи, що заявниця [PERSON] з 09.02.2016 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [INFO] року вона, перебуваючи в м. Донецьку, який є тимчасово окупованою територією України, народила другу дитину - хлопчика, про що їй було надано медичне свідоцтво про народження № 475 від 08.05.2016 року, видане медичним закладом КЗ «Центральна міська клінічна лікарня № 6 м. Донецька», який знаходиться на території непідконтрольній державній владі України. Проте, при зверненні до Володарського відділу ДРАЦС з заявою про реєстрацію народження дитини, їй було відмолено в зв'язку з невизнанням документу виданого на непідконтрольній української владі території, який засвідчує факт народження. Отримати документи, що підтверджують факт народження за зразками чинного законодавства України, здійснити реєстрацію факту народження дитини та отримати відповідне свідоцтво про народження не є можливим. Встановлення факту народження дитини необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах ДРАЦС та отримання відповідного свідоцтва про народження, згідно чинного законодавства України. Крім того, встановлення факту народження дитини необхідне для подальшого перетину з дитиною лінії зіткнення (блок-постів) з непідконтрольній українській владі території на території, яка контролюється українською владою. Просить встановити факт народження [INFO] року заявницею, яка є громадянкою України і яка перебуває в шлюбі з [PERSON], дитини чоловічої статі, в м. Донецьк Донецької області Україна. Заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Представник заявниці [PERSON] надав суду письмові заяви, в яких просив розглянути справу без його участі та без участі заявниці. Заінтересовані особи: [PERSON] та представник Володарського районного відділу ДРАЦС Головного ТУЮ у Донецькій області в судове засідання не з'явилися. Надали суду письмові заяви, в яких проти задоволення заяви не заперечували та просили справу розглянути без їх участі. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників процесу достатніми, суд розглянув справу в порядку ст. 197 ЦПК України у їх відсутність. Розглянувши письмові заяви представника заявниці та заінтересованих осіб, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно паспортних даних заявниця [PERSON] та заінтересована особа: [PERSON] є громадянами України. Відповідно до свідоцтва про шлюб виданого 09.02.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції у Донецькій області серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09.02.2016 року та після державної реєстрації шлюбу остання отримала прізвище «[PERSON]», про що зроблено відповідний актовий запис № 3. З медичного свідоцтва про народження № 475 від 08.05.2016 року виданого на тимчасово непідконтрольній території України КЗ «Центральна міська клінічна лікарня № 6 м. Донецька» вбачається, що [PERSON] [INFO] року о 20-30 год. в пологовому відділенні КЗ ЦМКЛ № 6 м. Донецька на 36 тижні вагітності народила другу дитину - хлопчика, вагою 3300 гр. Згідно відмови Володарського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у проведені державної реєстрації народження за вих. № 117/3.2-95 від 24.06.2016 року представнику заявниці [PERSON] - [PERSON], який діє від її імені, відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дитини чоловічої статі, народженої [INFO] року у [PERSON] та [PERSON], оскільки заявником для підтвердження факту народження дитини не пред'явлено медичний документ, форма якого відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. Відповідно ч.1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Також статтею 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що, якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Згідно Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно правового змісту ст. 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Як встановлено судом медичне свідоцтво про народження дитини було видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому зазначений медичний документ, що підтверджує факт народження дитини відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним і не створює будь-яких правових наслідків, в зв'язку з чим заявниця позбавлена можливості зареєструвати народження своєї дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, що підтверджується вищезазначеною письмовою відмовою Володарського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у проведенні державної реєстрації народження дитини. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожній особі гарантовано право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Статтею 257-1 ЦПК України визначені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, зокрема ч.1 цієї статті передбачено, що заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Відповідно до ч.3, ч.4 зазначеної статті, у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Суд сприймає надане заявницею медичне свідоцтво про народження № 475 від 08.05.2016 року, як носій конкретної інформації факту народження [PERSON] другої дитини чоловічої статі, але при цьому не може визнати вказане медичне свідоцтво належним та допустимим доказом, оскільки воно видане органами влади, які не визнаються органами влади України. Таким чином, враховуючи, що заявниці, яка є громадянкою України, органом державної реєстрації актів цивільного стану відмовлено у реєстрації народження дитини, а в інший спосіб це зробити вона не має можливості, оскільки не існує визначеного законом порядку проведення такої реєстрації, суд вважає, що з метою захисту прав заявниці слід встановити факт народження дитини на тимчасово окупованій території України, що є підставою для такої реєстрації державним органом України та видачі заявниці свідоцтва про народження дитини - громадянина України. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, незважаючи на задоволення вимог заявниці, суд не повертає сплачену нею при зверненні до суду суму судового збору, оскільки згідно вимог ч.7 ст. 235 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved