Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON], у якому просить зобов'язати відповідача не чинити перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення позивача у цю квартиру із наданням ключів від неї. Подав клопотання про відстрочку сплати судового збору за подання заяви до суду - до ухвалення судового рішення у справі. В обґрунтування позову покликається на те, що сторонам на праві спільної сумісної власності належить спірна квартира. У цій квартирі зареєстрований і проживає лише відповідач. Останній постійно чинити перешкоди позивачу у користуванні квартирою. Рішенням суду аналогічне питання вже вирішувалось та рішення суду у примусовому порядку було виконане. Однак, надалі створились подібні обставини вчинення перешкод позивачу у користуванні квартирою. У зв'язку зі тим, що відповідач надалі чинить перешкоди у користуванні квартирою, просить у відповідності до ст. ст. 317, 319, 321, 369, 386, 391 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР позов задовольнити. Щодо клопотання про відстрочу сплати судового збору, то таке просить задовольнити, у зв'язку із складним матеріальним становищем позивача. У вступному слові представник позивача позов підтримав, надав усні пояснення щодо обґрунтування позову, які аналогічні змісту письмовим викладених у позовній заяві. Відповідачем не подано відзив, який містив би заперечення проти позову. 28 вересня 2017 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. Відстрочено сплату судового збору за подання до суду позову. 24 жовтня 2017 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв'язку із відстороненням судді від посади та призначено головуючого суддю Рудакова І.П. Судові засідання неодноразово відкладались: за клопотанням представника позивача, у зв'язку із неодноразовою неявкою відповідача, перебуванням судді у відрядженні. У судовому засіданні представник позивача просить розглядати справу у відсутності відповідача, який повідомлявся про дату, час та місце цього засідання, однак не з'явився; не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце цього засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив на позовну заяву,а відтак, враховуючи що сторона позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст.281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, що на праві спільної сумісної власності [PERSON] (2/3 частини) та [PERSON] (1/3 частини) належить квартира [ADDRESS]. Дана обставина підтверджена інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.07.2017 № 93155245, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 24.06.2011, спадкова справа № 508 від 2004 та зареєстрована у реєстрі за № 3-627, довідкою ЛКП «Житловик-С» від 04.08.2017 № 3039, яка містить відомості про свідоцтво про право власності на квартиру [NUMBER] від 06.05.1997 /арк. спр. 3, 4, 29/. У цій квартирі зареєстрованим є лише співвідповідач [PERSON], що підтверджено довідкою ЛКП «Житловик-С» від 04.08.2017 № 3039. Разом із тим, спірна квартира була об'єктам спору між тими самими сторонами щодо визнання права користування житловим приміщенням та вселення. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 06.11.2013 № 464/8273/13-ц позов задоволено повністю. На стадії примусового виконання відповідне рішення державним виконавцем Сихівського відділу ДВС ЛМУЮ відкрито виконавче провадження № 43599477 за виконавчим листом № 464/8273/13-ц, яке було закінчено 08.07.2014 у зв'язку із наданням можливості [PERSON] можливості безперешкодно користуватись квартирою [ADDRESS], надано ключі та доступ до квартири чим фактично виконано виконавче провадження /арк. спр. 30, 33/. Однак, незважаючи на вирішення подібного питання у судовому порядку, відповідачем після виконання рішення суд від 06.11.2013 надалі почали чинитися позивачу перешкоди у користуванні квартирою, у зв'язку із чим останній зобов'язаний звернутися за захистом свого порушеного права в суд. Відтак, між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, що регулюється спеціальною нормою статті 391 Цивільного кодексу України Відповідно до частини 1 статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Повертаючись до обставин справи, суд відмічає, що адвокат позивача 31 липня 2017 року звертався у Сихівський ВП ГУ НП у Львівській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення у якій просив внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про незаконне вчинення перешкод у користуванні спірною квартирою [PERSON] по відношенню до свого брата [PERSON] /арк. спр.5/ На відповідну заяву органом досудового розслідування було складено висновок 08 серпня 2017 року, у якому викладено наступні обставини. При спілкуванні із мешканцями будинку [ADDRESS], з'ясовано, що у спірній квартирі проживає [PERSON], який має конфлікт із рідним братом [PERSON] Перевірку було припинено, у зв'язку із тим, що правовідносин між сторонами носять цивільно-правовий характер /арк. спр. 34/. Крім цього, допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], надав первинні показання про чинення перешкод позивачу у користуванні квартирою відповідачем [PERSON] Дані показання суд оцінює, як окремий доказ так і в сукупності із іншими зібраними у справі доказами та вважає його допустимим доказом доведення повідомлених ним обставин вчинення зазначених перешкод. Таким чином, суд бере до уваги встановлені обставини та приходить переконання, що встановлено перешкоди у користуванні квартирою, які мають неправомірний триваючий характер та існували на момент подання негаторного позову до суду, вчиненні саме відповідачем [PERSON], який проживає у ній, адже жодних інших осіб, які б були зареєстровані або фактично проживали без місця реєстрації у спірній квартирі та могли чинити позивачу перешкоди, суд не встановив. Разом із тим, суд приходить висновку, що позивач володіючи своїм майном на правових підстав не може ним фактично користуватися у передбачений законом спосіб, а тому суд вважає за можливе усунути перешкоди у реалізації його право користування - зобов'язавши відповідача не чинити перешкоди у користування спірною квартирою позивачу шляхом вселення у цю квартиру із наданням ключів від неї, що буде належним способом реалізації захисту його порушеного права. Суд приймає аргументи позивача, які підтверджені доказами, що містяться у матеріалах справи, та такі відповідають вимогам закону. Таким чином, враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. Норми права, що закріплені у ст. ст. 316, 317, 321, 383, 369, 386 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР, на які посилається представник відповідача у позовній заяві чітко регламентують принцип непорушності права власності, який означає право особи не безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди. Однак, оскільки право користування квартирою власника [PERSON] було порушено, останній звернувся до суду за захистом такого права у спосіб, який закріплений у ст. 391 Цивільного кодексу України. Таким чином, суд застосовує спеціальну норму права, що міститься у ст. 391 Цивільного кодексу України, адже саме вона регулює спірні правовідносини, які виникли між сторонами та на яку вірно, поряд із загальними нормами, посилався представник позивача у позовній заяві. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд прийшов наступного. Ухвалою суд від 28.09.2017 позивачу відстрочено сплату судового збору за подання до суду позову до ухвалення судового рішення у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позивачу було відстрочено сплату судового збору до судового рішення у справі, останнє ухвалено на його користь, а відтак з відповідача в користь держави необхідно стягнути 640,00 грн.

Outcome: approved