Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

Представників позивачів - адвокат Вільхова С.В. звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій з подальшим уточненням просить визнати за [PERSON] , [INFO] право приватної власності на 1/28 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті його батька - [PERSON] , який помер [INFO] ; та визнати за [PERSON] , [INFO] право приватної власності на 1/28 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті його батька - [PERSON] , який помер [INFO] . Уточнені позовні вимоги мотивовані наступним. Згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] виданого 15.11.2000 року Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації ГУ економіки та комунального майна Виконавчого комітету ХМР, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер співвласник квартири [PERSON] , після смерті якого власником його частки майна стала третя особа [PERSON] [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого ПН ХМНО Харківської області [PERSON] було заведено спадкову справу №3/2017. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є діти померлого: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та його матір [PERSON] , тобто кожен із спадкоємців має право на 1/28 частину вказаної квартири. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01.11.2019 року, яке набуло законної сили, за [PERSON] визнано в порядку спадкування після смерті сина [PERSON] право власності на 1/28 частину спірної квартири, оскільки нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Також крім вказаного квартири, у померлого було майно, яке знаходилось на території РФ. Відповідачі та треті особи своїм правом на подання заяв по суті не скористались. Представник позивачів - адвокат Вільхова С.В. в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, та просила позовні вимоги позивачів задовольнити в повному обсязі. Від відповідача [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] , та відповідача [PERSON] надійшли до суду заяви, що посвідчені 19.03.2021 року тимчасово виконуючої обов`язки нотаріуса Суязовой І.В. Бєлгородського нотаріального округу Бєлгородської області РФ, відповідно до яких останні просили проводити розгляд справи за її відсутності у зв`язку з перебуванням на території РФ, та просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , 21.11.2013 року, в судове засідання не з`явилась, повідомлялась у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило. Від третьої особи ПН ХМНО Харківської області Онищенко С.В. надійшло до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, та судове рішення просила ухвалити на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути вказану справу без участі сторін та за наявними в справі доказами. 09.02.2021 року вказана позовна заява надійшла до суду та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 11.02.2021 року вказану позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу 10-денного строку для усунення недоліків, які усунені представником позивача - 16.02.2021 року. Ухвалою судді від 22.02.2021 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09.03.2021 року закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до розгляду по суті, та витребувано у ПН ХМНО Харківської області належним чином завірену копію спадкової справи №3/2017 заведеної після смерті [INFO] [PERSON] . Судовим розглядом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями першої черги після його смерті є його діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та його матір [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на наступне майно: а саме на 1/4 частину квартири [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на житло від 15.11.2004 року № [NUMBER] . Також існує майно, що знаходиться на території РФ. Як вбачається з матеріалів спадкової справи із заявою про прийняття спадщини, у встановлений законодавством термін до ПН ХМНО Харківської області Онищенко С.В., звернулись: [PERSON] і наступні особи: син - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] в особі законних представників, на підставі чого була заведена спадкова справа 3/2017. Постановами ПН ХМНО Харківської області від 21.01.2021 року [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01.11.2019 року по справі №640/9009/19, яке набуло законної сили, визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/28 частину квартири [ADDRESS] . Враховуючи вимоги ч.2 ст.48 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, яка була ратифікована із застереженнями Законом №240/94-ВР від 10.11.94, провадження по справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірної Сторони, на території якої знаходиться майно. Відповідно до ст.71 Закону України «Про міжнародне приватне право» № 2709-IV, спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Отже, враховуючи, що спадкове нерухоме майно належне громадянину [PERSON] , знаходиться на території України, питання з приводу його спадкування вирішується за законодавством України. За правилами ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з абз. 2, 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням наведених положень закону, право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому законодавством. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу (частина четверта статті 1268 ЦК України). Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства» . Частиною 1 статті 242 ЦК України визначено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. За змістом статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» , а також статті 177 СК України батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Постановою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (справа № 183/4406/16) було зроблено висновок, відповідно до якого ч.4 ст. 1268 ЦК України встановлює додаткові гарантії охорони спадкових прав малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб з обмеженою дієздатністю. Зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину завжди, крім випадків їхньої відмови від спадщини, а щодо малолітніх та недієздатних осіб - відмови, здійсненої від їхнього імені батьками (усиновлювачами), опікуном з дозволу органу опіки та піклування (частини друга-четверта ст.1273 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Встановивши, що позивачам, які звернулись в інтересах своїх малолітніх дітей відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», при пред`явленні позову та ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно судовий збір визначається судом, виходячи із загальної вартості майна, і витрати на його оплату покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави, оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved