Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Савіхіна А.М. у травні 2020 року звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] із метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 17.08.2010, згідно з якою отримала кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту. Позивач вважає, що [PERSON] підтвердила, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складають між сторонами договір про надання банківських послуг. Позивач вважає, що указаною заявою підтверджується, що відповідач був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». За розрахунком позивача станом на 11.11.2019 відповідач має заборгованість - 5072,02 грн., яка складається з наступного: 4319,15 грн. - заборгованість за тілом кредита; 752,87 грн. - пеня. Позичальник [PERSON] [INFO] померла. На час відкриття спадщини разом з [PERSON] проживали відповідач у справі [PERSON] та [PERSON] . Позивачем 12.02.2019 року була направлена претензія кредитора до Тростянецької районної державної нотаріальної контори. Таким чином, відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі кредитні зобов`язання померлої [PERSON] , протягом шести місяців не відмовились від неї. Позивачем 30.09.2019 року до відповідачів було направлено лист-претензію, в якій пред`явив свої вимоги, але жодних дій відповідачами не вчинено. Посилаючись на указані обставини, представник позивача просить суд стягнути із відповідачів на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 5072,02 грн. заборгованості за кредитним договором від 17.08.2010 та судовий збір в сумі 2102,00 грн. Ухвалою суду від 08.05.2020 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, повідомлені належним чином про час і місце судового розгляду. Від відповідачів не надійшло заяв про розгляд справи за їх відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду останні не повідомили. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із таких мотивів. Судом установлено, що 17.08.2010 [PERSON] підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 13). У вказаній Заяві зазначено, що разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, вони складають договір про надання банківських послуг, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування. З довідки позивача судом установлено, що [PERSON] отримала кредитні картки: номер [NUMBER] з датою відкриття 17.08.2010 і з терміном дії до 06/14 року, номер [NUMBER] з датою відкриття 22.08.2012 і з терміном дії до 04/16 року, номер [NUMBER] з датою відкриття 27.05.2013 і з терміном дії до 10/16 року, (а.с.95 зворотній бік). З виписки про рух коштів та види транзакцій за кредитними картками [PERSON] вбачається, що остання користувалась кредитними картками шляхом зняття кредитних коштів та поповнення карток коштами з 18 серпня 2010 по 15 березня 2016 року (а.с.96-98). [PERSON] [INFO] померла (а.с.36). За розрахунком позивача станом на дату смерті [PERSON] мала заборгованість - 5072,02 грн., яка складається з наступного: 4319,15 грн. - заборгованість за тілом кредита; 752,87 грн. - пеня (а.с.7-11). Відповідно до довідки позивача за картковим рахунком [PERSON] № [NUMBER] з датою відкриття 17.08.2010 був установлений кредитний ліміт 2000 грн., який 19.04.2011 був збільшений до 4000 грн., з 29.09.2011 зменшений до 2000 грн., а з 30.09.2011 року знову збільшений до 4000 грн. (а.с.113). При цьому позивач просить суд стягнути з відповідачів 4319,15 грн. заборгованості за тілом кредита, тобто суму, яка перевищує розмір максимального кредитного ліміту (4000 грн.) визначеного для [PERSON] . Вирішуючи питання про наявність на день смерті у [PERSON] не виконаних перед позивачем зобов`язань за кредитним договором та відповідно наявність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості, яка розрахована позивачем, суд виходить з такого. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди повинні оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів у їх співвідношенні. При цьому суд має з`ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом. Отже, з огляду на викладені приписи процесуального закону саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору, його умови та прострочення позичальником [PERSON] зобов`язання, а також наявність несплаченої на день її смерті суми заборгованості. Обґрунтовуючи наявність між позивачем та [PERSON] кредитних правовідносин, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на наявність Анкети-заяви від 17.08.2010 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана [PERSON] , виписок за картковими рахунками, виданих на ім`я [PERSON] та розрахунок заборгованості за кредитним договором від 17.08.2010 року. В анкеті-заяві від 17.08.2010 року не зазначено кредитний ліміт за платіжною карткою, проценти за користування кредитними коштами, термін дії кредитного договору, строк повернення кредитних коштів, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За змістом анкети-заяви від 17.08.2010 року вона разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між сторонами договір про надання банківських послуг, а саме кредитний договір. Матеріали справи не містять пам`ятки клієнта про умови кредитування, а витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» та Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» наданий позивачем без підпису [PERSON] (а.с. 13-30, 116-137). Позивачу судом пропонувалось подати на виконання обов`язків, передбачених статтями 12, 81 ЦПК України всі підписані [PERSON] договори, заяви (інші) документи за змістом яких сторонами було погоджено Умови кредитування (а.с.73). Проте, позивач до суду крім Анкети-заяви від 17.08.2010, не подав до суду інших заяв, довідок з підписом [PERSON] , які б містили її обов`язок сплачувати відсотки, неустойку. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Ураховуючи викладене вище, роздруківка примірника Умов та правил надання банківських послуг з вебсайту позивача та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» наданий позивачем без підпису [PERSON] , і які містяться в матеріалах справи, не є належним доказом того, що [PERSON] ознайомилася саме з ними. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Аналізуючи виписки про рух коштів та види транзакцій за кредитними картками, виданими на ім`я [PERSON] та розрахунок спірної заборгованості, яка складена позивачем, слід дійти висновку, що позивач нараховував [PERSON] відсотки за користування кредитним лімітом, застосовуючи різні ставки (2,5 %, 2,9 %, 3,6%), а суми, які щомісячно сплачувала [PERSON] спрямовувались позивачем на зарахування відсотків та сум штрафів і пені, які списувались позивачем, а не на погашення сум використаного [PERSON] кредитного ліміту. З огляду на те, що умови укладеного позивачем та [PERSON] договору від 17.08.2010 року не містять обов`язку останньої сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також не визначено відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, суд дійшов висновку про те, що позивач безпідставно нараховував проценти та суми неустойки (пені, штрафів), а суми сплачених [PERSON] коштів зараховував на їх погашення. Відповідно до виписки про рух коштів та види транзакцій за кредитними картками, що обліковуються за [PERSON] , остання у період з 18.08.2010 по 28.08.2015 використала кредитних коштів шляхом зняття у межах кредитного ліміту готівки в банкоматі та оплати товарів всього на загальну суму 13278,50 грн. При цьому [PERSON] у рахунок повернення використаних кредитних коштів шляхом щомісячного поповнення готівковими коштами кредитної картки та переведення коштів з інших карток повернула 14 081,21 грн., що перевищує суму використаних коштів на 802,71 грн. (14081,21 грн. - 13278,50 грн.) (а.с.108-111). Поданий позивачем до суду розрахунок боргу за тілом кредиту в сумі 4319,15 грн. жодним чином не обґрунтовано, не враховує сплачених в рахунок повернення кредитного ліміту 14081,21 грн., які позивачем безпідставно зараховувались в рахунок погашення відсотків та неустойки, які нараховані позивачем на підставі Тарифів, Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку не узгоджених з [PERSON] . Крім того, позивачем не мотивовано підстави стягнення з відповідачів боргу за тілом кредиту саме в сумі 4319,15 грн., який перевищує суму кредитного ліміту встановленого [PERSON] на рівні 4000 грн., позаяк залишок боргу за тілом кредиту не може перевищувати суму доступних для зняття коштів кредитного ліміту. Відтак, подані позивачем до суду докази не підтверджують, що [PERSON] на момент смерті мала заборгованості перед позивачем за тілом кредиту за договором від 17.08.2010 року, а навпаки свідчать про виконання останньою своїх зобов`язань за указаним договором у повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із частиною 1 статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, у разі смерті фізичної особи - боржника за зобов`язанням, у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця (статті 1216, 1218 ЦК). При цьому слід враховувати, що згідно зі статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття ними спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (частини 2-4 статті 1281 ЦК України у редакції на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] ). Як установлено судом, після смерті [PERSON] 30.08.2016 була заведена спадкова справа державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори за № 313/2016 на підставі заяви сина померлої [PERSON] (а.с.165-168). Крім того, на момент смерті [PERSON] разом з нею також був зареєстрований її чоловік [PERSON] . В матеріалах наданої до суду копії спадкової справи відсутня заява [PERSON] про відмову від прийняття спадщини після смерті дружини. Позивач у грудні 2016 року надіслав до Тростянецької державної нотаріальної контори претензію відповідно до вимог статті 1281 ЦК України з вимогою включити кредиторські вимоги АТ КБ «Приватбанк» у спадкову масу та повідомити спадкоємців померлої про наявність заборгованості перед банком в сумі 5072,02 грн (а.с.169). Свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] спадкоємцям не видавались. За даними відділу у Тростянецькому районі Головного управління Держгеокадастру в Сумській області [PERSON] мала права на земельну частку (пай) на підставі Сертифікату серія СМ №0237792, вартість якого станом на 2020 рік становить 64694,78 грн. (а.с.189). Наявність іншого майна, яке увійшло до спадкової маси не установлено з поданих до суду доказів. Ураховуючи те, що позивачем не доведено наявності невиконаного [PERSON] обов`язку за кредитним договором від 17.08.2010 станом на день її смерті та наявності несплаченої спірної заборгованості, суд дійшов висновку, що вимоги позивача до спадкоємців останньої є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Відтак, позов про стягнення боргу з [PERSON] та [PERSON] підлягає залишенню без задоволення. Оскільки підстави для задоволення позову відсутні, сплачена позивачем сума судового збору не може бути стягнута з відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed