Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50000 грн. та індекс інфляції від простроченої суми в розмірі 39851 грн. 60 коп. В обґрунтування позову вказує, що постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04.07.2014 залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2014 визнано неправомірною відмову Управління пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, щодо зарахування пільгового стажу роботи [PERSON] для призначення пенсії за ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 22.08.1988 по 14.05.1991 та з 14.08.1991 по 03.11.1998. 10.12.2014 вищевказану постанову надано до УПФУ в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, а також подано заяву про нарахування та початок виплати пенсії з моменту звернення. 27.12.2014 комісією з питань, повязаних з призначенням та виплатою пенсії УПФУ в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, вирішено відмовити позивачу в призначенні пенсії, в звязку з тим, що факти встановлені в постанові суду в цілому не є підставою для зарахування пільгового стажу, постанова суду не є обовязковою для УПФУ в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Вважаючи таку відмову незаконною [PERSON] 11.03.2015 зову звернувся до суду з позовом до УПФУ в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання протиправними дій, та зобовязати вчинити певні дії. Згідно з постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01.04.2015 залишеної без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2015, визнано незаконною бездіяльність УПФУ з Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, щодо нарахування [PERSON], пенсії за ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та зобовязано УПФУ в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області здійснити нарахування пенсії [PERSON] з 20.12.13. Після набрання вище зазначеною постановою законної сили УПФУ в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області призначив позивачу пенсію, але почав її виплачувати тільки з жовтня 2015 року. Таким чином [PERSON], незаконними діями та бездіяльністю УПФУ в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, правонаступником якого є Криворізьке центральне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, було спричинено моральну шкоду, яка виражалась в погіршенні здоровя позивача, а саме через переживання які були викликані неможливістю отримати пенсію в [PERSON], зявились приступи головної болі, почав різко скакати тиск, постійно був пригнічений настрій. Також почав часто дратуватись, що призводило до погіршення відносин з рідними, а також оточуючими людьми. Завдана моральна шкода також полягає у моральних стражданнях та переживаннях у зв'язку з порушенням конституційних прав та гарантій щодо отримання гарантованих законом виплат, а саме пенсійного забезпечення, необхідності відстоювати в судах своє право та не мати можливості отримати присуджену у судовому порядку пенсію тривалий час у зв'язку з бездіяльністю УПФУ в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Позивач вбачає в цьому глузування та відчуття всесильності та безкарності органів державної влади, що завдає йому моральних страждань, оскільки він вимагає лише те, що гарантовано Законами України. З огляду на це, просить стягнути з відповідачів моральну шкоду, яку оцінює у суму 50000 грн. Крім того, позивача вважає, що в звязку з тим, що УПФУ в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області зобовязаний був почати виплати пенсії позивачу з 20.12.13, а почав виплати лише у жовтні 2015 року, тому відповідно до ст. 625 ЦК України [PERSON] має право на стягнення індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Таким чином індекс інфляції розраховується за наступною формулою: (сума на яку проводиться нарахування) + (100) * (індекс інфляції за період прострочення) (сума щомісячної виплати) = сума індексу інфляції. Відповідно до розрахунку позивача (а.с. 12) сума індексу інфляції за весь час прострочення складає: 39851 гривень та 60 копійок. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача Державної Казначейської Служби України в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с. 27-28) та пояснила, що позивач просить стягнути з них на свою користь, як з юридичної особи, завдану йому моральну шкоду. Зі слів позивача шкода йому завдана пенсійним фондом, однак жодних доказів існування будь-яких правовідносин між позивачем та відповідачем по справі не надав. Державна казначейська служба України не уособлює собою державу Україна, а її рахунки не уособлюють собою Державний бюджет України. Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими. Відповідати за дії чи бездіяльність державних органів не входить до повноважень органів Державної казначейської служби. Також позивачем не надано доказів для визначення розміру моральної шкоди. Щодо індексу інфляції від простроченої суми зазначила, що компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, тобто за рахунок коштів Пенсійного фонду. Представник третьої особи Управління пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, правонаступником якого є Криворізьке центральне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав вказаних в письмових запереченнях (а.с .19-21), пояснила, що до набрання чинності рішенням Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2015, їх дії були правомірними та відповідали чинному законодавству. Після отримання рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду 25.08.2015, позивачу одразу проведено нарахування пенсії та виплачено її в жовтні 2015 року, тому рішення є виконаним в повному обсязі без порушень. Прокурор Криворізької місцевої прокуратури №3 в судовому засіданні зазначив, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки моральна шкода нічим не обґрунтована та не підтверджена жодними доказами, а індекс інфляції не підлягає стягненню з казначейства. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню через таке. Судом встановлено, що постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04.07.2014 (а.с.5-6) залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2014 (а.с. 7), визнано неправомірною відмову Управління пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області щодо зарахування пільгового стажу роботи [PERSON] для призначення пенсії за ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 22.08.1988 по 14.05.1991 та з 14.08.1991 по 03.11.1998. 10.12.2014 дану постанову надано до УПФУ в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, а також подано заяву про нарахування та початок виплати пенсії з моменту звернення. 27.12.2014 комісією з питань, повязаних з призначенням та виплатою пенсії УПФУ в Саксаганському районі м. Кривого Рогу відмовлено позивачу в призначенні пенсії, в звязку з тим, що факти, встановлені в постанові суду, в цілому не є підставою для зарахування пільгового стажу, постанова суду не є обовязковою для УПФУ в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, що встановлено в постанові Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01.04.2015 та додатковому доказуванню не підлягають. Згідно постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01.04.2015 (а.с. 8-9) залишеної без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2015 (а.с.10), визнано незаконною бездіяльність УПФУ з Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області щодо нарахування [PERSON] пенсії за ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобовязано УПФУ в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області здійснити нарахування пенсії [PERSON] з 20.12.2013. Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2015 УПФУ в Саксаганському районі отримано 25.08.2015 про що свідчить супровідний лист зі штампом вхідного документу (а.с. 22). Згідно протоколу від 21.09.2015 [PERSON] здійснено нарахування за ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 20.12.13 та виплата здійснена в жовтні 2015 року. Судами першої та апеляційної інстанції по вказаній адміністративній справі було встановлено, що через неправильне тлумачення вимог ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» УПФУ з Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах не зарахувавши періоди роботи з 22.08.1988 по 03.11.1998 в пільговий стаж роботи, в звязку з чим позивач був позбавлений права отримувати даний вид пенсії. При цьому право на пенсію на пільгових умовах у позивача виникло з 20.12.2013. Перерахунок пенсії було проведено пенсійним фондом та виплачено заборгованість в жовтні 2015 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частина 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Вказана стаття передбачає спеціальні підстави і умови відповідальності при завдання фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб'єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб'єктів та характері їх дій. Сферою застосування зазначеної норми є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України. Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Статтею 56 Конституції України задекларовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Конституційним Судом України у рішенні від 03.10.2001 по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Таким чином, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 03.10.2001 року Конституція України гарантує громадянам право на відшкодування шкоди у порядку ст. 56 Конституції за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Згідно п. 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при розгляді справи за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановлені факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими чи службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то, поряд із відповідним органом, суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Криворізьке центральне обєднане управління пенсійного фонду України Дніпропетровській області є органом державної влади (а.с65-66). Згідно зі ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Розпорядником коштів Державного бюджету є Державна казначейська служба України. Згідно з вимогами ст. 25 Бюджетного кодексу України, Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до п.п. 1,4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України від 15 квітня 2015 р. № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів яке, зокрема здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Зважаючи на вимоги проаналізованих норм законів та встановлених обставин по даній справі, суд приходить до висновку, що внаслідок порушення права позивача [PERSON] на отримання пенсії на пільгових умовах через неправомірні дій органу державної влади Управління пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, правонаступником якого є Криворізьке центральне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, при здійсненні ним своїх повноважень, позивачу було завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню державою за рахунок коштів Державного бюджету, розпорядником яких є Державна казначейська служба України. В звязку з цим вимога позивача про стягнення з Державної казначейської служби України моральної шкоди є обґрунтованою, та такою, що відповідає закону, оскільки обовязок відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Враховуючи встановлені судовими рішеннями факти грубого порушення прав позивача на отримання пенсії на пільгових умовах, йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він зазнав душевних страждань у звязку з протиправною поведінкою щодо себе. При визначенні розміру моральної (немайнової) шкоди, суд, враховує характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач [PERSON], характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Так, суд враховує, що внаслідок неправомірних дій Управління пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, правонаступником якого є Криворізьке центральне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області позивач тривалий час залишався без належного матеріального забезпечення, що призвело до душевного та фізичного страждання, він був змушений протягом тривалого часу виборювати в судах своє право на пенсію на пільгових умовах, було порушено повсякденний розклад його життя та він вимушений докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права. А тому з урахуванням глибини і тривалості страждань позивача, меж заявлених вимог, необхідності забезпечення належної компенсації моральних втрат позивача, вимог розумності і справедливості суд приходить до висновку, що на користь позивача необхідно стягнути у відшкодування моральної шкоди 3000 грн. Виходячи з обставин справи, суд вважає, що розмір моральної шкоди, визначений позивачем в сумі 50000 грн. є значно завищеним. Доводи представника відповідача Державної казначейської служби України про відсутність правових підстав для стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено факт заподіяння шкоди та факт незаконності дій (бездіяльності) саме казначейством, як обов'язкової, передбаченої чинним законодавством України, умови відшкодування шкоди державою, є безпідставними з огляду на встановлені різними судами адміністративної юрисдикції, обставин щодо неправомірності дій пенсійного фонду, які призвели до порушення права позивача на пенсію на пільгових умовах, в звязку з чим йому спричинено моральну шкоду. Позовні вимоги позивача в частині стягнення індексу інфляції від простроченої суми з Державної казначейської служби України не підлягають задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до п. 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат). Згідно п. 7 вище вказаного порядку компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, а саме: власних коштів підприємствами, установами та організаціями, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об'єднаннями громадян; коштів відповідного бюджету підприємствами, установами та організаціями, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду, фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. З аналізу вище вказаного порядку слідує, що виплату індексації повинен здійснювати пенсійний фонд, який здійснює відповідні виплати. Так, останнім нараховано та виплачено позивачу пенсію на пільгових умовах, однак при цьому не проведена її індексація. Позивачем предявлено позов до Державної казначейської служби України, де пенсійний фонд є третьою особою по справі. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення індексу інфляції від простроченої суми предявлена до неналежного відповідача, в звязку з чим в її задоволенні необхідно відмовити. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: partial