Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 100 818,00 грн. та виплати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн., які було сплачено позивачем. Свої вимоги мотивує тим, що 21.12.2016 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю незастрахованого транспортного засобу марки «ІЖ-21251» д.н.з. № [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу марки «Volkswagen Passat» д.н.з. № [NUMBER] під керуванням [PERSON] ДТП сталось внаслідок порушення ПДР [PERSON] , що підтверджується постановою Біляївського районного суду Одеської області від 18.01.2017 року по справі № 496/9/17. Власнику пошкодженого автомобіля марки «Volkswagen Passat» д.н.з. № [NUMBER] , згідно платіжного доручення № 2182 від 16.03.2017 року було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн., вартість послуг аварійного комісару склала 818,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява, в якій він просить провести розгляд справи за відсутності представника позивача та задовольнити позов в повному обсязі (а.с. 80). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулось на адресу суду з особистим підписом адресата про вручення йому відправлення. В установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки не подав до суду відзив на позовну заяву (а.с. 102, 103). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.12.2016 року до МТСБУ звернувся [PERSON] із повідомленням про ДТП за участі його т/з марки «Volkswagen Passat» д.н.з. № [NUMBER] (а.с. 7-9). ДТП сталось 21.12.2016 року внаслідок порушення ПДР України [PERSON] , який керував т/з марки «ІЖ-21251» д.н.з. № [NUMBER] , що підтверджується постановою Біляївського районного суду Одеської області від 18.01.2017 року по справі № 496/9/17. Потерпілим в ДТП є [PERSON] , який керував т/з марки «Volkswagen Passat» д.н.з. № [NUMBER] (а.с. 16). 01.02.2017 року [PERSON] звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 10). Вартість відновлювального ремонту т/з марки «Volkswagen Passat» д.н.з. № [NUMBER] було встановлено відповідно до Звіту № 237/17, виконаного суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою [PERSON] на замовлення МТСБУ та склала 133 669,55 грн. за фактом виконаних робіт було складено акт, який містив також вимогу про сплату рахунку-фактора № 237/17 від 06.02.2017 року, що становить суму 818,00 грн., який в тому числі включає в себе вартість послуг огляду пошкодженого авто, складання калькуляції вартості відновлювальних робіт та виклик на огляд зацікавлених осіб (а.с. 17-61). Вартість виконаних робіт відшкодування МТСБУ на користь суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи [PERSON] (а.с. 62). На підставі довідки № 1 від 09.03.2017 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потеплілих за наказом керівника МТСБУ на користь [PERSON] було вирішено відшкодувати суму шкоди у розмірі 100 000,00 грн., яку було перераховано на картковий рахунок отримувача відшкодування (а.с. 63-65). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в передбаченому законом порядку (а.с. 66). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована (а.с. 67). За вих. № 38472 від 19.06.2018 року представником МТСБУ на адресу відповідача було направлено претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу та було запропоновано відшкодувати витрати позивача у сумі 100 818,00 грн., які були сплачені на рахунок потерпілого від ДТП, виним в якому визнано відповідача (а.с. 68-69). Оскільки відповідач в добровільному порядку не здійснив повернення коштів на рахунок позивача, представник МТСБУ звернувся до суду з відповідним позовом до суду (а.с. 1-74). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. На підставі п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, заподіяна зіткненням двох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, заподіяна одному з вини другого, відшкодовується винною особою. Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п п. а п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. В позиції викладеної в Постанові № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» в п. 11 якої зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. З винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов`язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах. За ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Як передбачено ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Враховуючи викладене, до позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) перейшло право вимоги до [PERSON] у деліктному зобов`язанні, яке засноване на регресі, щодо сплаченого потерпілому страхового відшкодування у сумі 100 818, грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягненню підлягає сплачений судовий збір у розмірі 1762, 00 грн. відповідно до платіжного доручення № 127355463 (а.с. 1). Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, позов є обґрунтованим, обставини вказані в позові підтверджуються наданими доказами, тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 993, 1166, 1187, 1188, 1191, 1192, ЦК України,

Outcome: approved