Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Представник за довіреністю [PERSON], позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Треті особи: Придніпровська товарна біржа; Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 10 січня 2001 року [PERSON] з відповідачами по справі уклав договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким відповідачі продали, а [PERSON] придбав об'єкт нерухомості, а саме квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS]. вартість продажу складала: 4200грн., які були одержані відповідачами від [PERSON] до підписання зазначеного договору. Договір купівлі-продажу був укладений на виконання біржового контракту, зареєстрованого Дніпродзержинською філією Придніпровської товарної біржі від 10 січня 2001 року за № 1235 і не був нотаріально посвідчений. Об'єкт нерухомості належав [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому згідно з розпорядженням від 25 грудня 1996 року за № 05049,, зареєстрованого Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі: 146 під № 22040. Під час вчинення зазначеного правочину сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору даного виду. Відповідачами була звільнена квартира, передані ключі, вони знялися з реєстраційного обліку за вказаною адресою, а позивач разом з сім'єю в'їхав до вказаної квартири та проживає там по теперішній час. Ні заперечень , ні зауважень ніхто із сторін правочину не заявляли. Перед укладанням та пі підписанням вказаного вище договору купівлі-продажу нерухомого майна, покупець та продавці були ознайомлені з його змістом та умовами, в тому числі, що договір, який вони укладали на товарній біржі не потребував нотаріального посвідчення, згідно Закону України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу». У зв'язку з тим, що на момент укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна, позивач не знав і не міг знати про обов'язковість нотаріального посвідчення договору, а також враховуючи той факт, що текс договору не містив вимоги щодо обов'язкового нотаріального посвідчення угоди, він вважав правомірним набуття ним права власності на придбане майно. Маючи намір подальшої реалізації свого майна [PERSON] 21 серпня 2013 року звернувся до реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області з заявою про державну реєстрацію права власності., однак отримав відмову, оскільки документи подані для проведення державної реєстрації прав, не відповідають вимогам закону, а саме поданий для реєстрації договір купівлі-продажу зареєстрований Дніпродзержинською філією Придніпровської товарної біржі від 10 січня 2001 року не посвідчений нотаріально. Так як, волевиявлення учасників договору було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків та відбулося повне виконання умов договору, [PERSON], як представник позивача за довіреністю, у межах наданих їй повноважень та в інтересах довірителя, вимушена звернутися до суду з позовною заявою за захистом прав свого довірителя. Просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме трикімнатної квартири [ADDRESS], укладений на Дніпродзержинській філії Придніпррвської товарної біржі між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] 10 січня 2001 року. Визнати за [PERSON] право приватної власності на трикімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею: 64,4кв.м., житловою площею: 37,5кв.м., з подальшою реєстрацією права приватної власності в Реєстраційній службі Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Представник за довіреністю позивача, [PERSON], [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, згідно якої просить суд слухати справу у судовому засіданні без її участі, за участю її представника. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів, згідно вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просить суд слухати справу у судовому засіданні за його відсутності, позов визнав у повному обсязі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів, згідно вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просить суд слухати справу у судовому засіданні за його відсутності, позов визнав у повному обсязі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів, згідно вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України. Відповідач, ([PERSON]) [PERSON], в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просить суд слухати справу у судовому засіданні за його відсутності, позов визнав у повному обсязі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів, згідно вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору -Придніпровської товарної біржі в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, заяв чи клопотань суду не надали, є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень третьою особою відсутня, суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просить суд слухати справу у судовому засіданні за його відсутності, позов визнав у повному обсязі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів, згідно вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України. Судом досліджені докази по справі: - досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні; Вивчивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини. 10 січня 2001 року [PERSON] уклав з [PERSON], [PERSON], [PERSON] договір купівлі-продажу, який було зареєстровано на Придніпровській товарній біржі за реєстровим номером № 1235. Згідно з умовами договору [PERSON], [PERSON], [PERSON] передали у фактичне володіння та користування квартиру розташовану за адресою [ADDRESS], загальною площею 64,4кв.м. і житловою площею 37,5 кв.м., зняли з обліку своє місце проживання за даною адресою та отримали грошові кошти в рахунок оплати обумовленої вартості даної квартири. Вищевказаний договір було укладено у повній відповідальності до діючого на той час законодавства України. На сьогоднішній день позивач має бажання вільно реалізувати своє право розпоряджатися своєю власністю однак дізнався, що договір купівлі - продажу квартири не відповідає чинному законодавству, оскільки він не був посвідчений нотаріально. З цієї причини позивач не може розпорядитися на свій розсуд належною їй квартирою без визнання договору дійсним. Під час укладення договору купівлі - продажу квартири сторони виконали всі умови договору. На момент укладення договору позивачу не було відомо, що даний договір підлягає нотаріальному посвідченню. Є необхідність визнання судом договору купівлі-продажу квартири дійсним. Суд вважає встановленим наявність фактів, якими частково обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів. Згідно ст.45 ЦК України 1963 року, недодержання форми угоди, яку вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Згідно ч.2 ст.47 ЦК України 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ч.1 ст. 128 ЦК України 1963 року право власності (право оперативного керування) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачене законом чи договором. Згідно ч. 2 ст. 219 ЦК України, суд може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню перешкоджала обставина, яка не залежить від її волі. Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд має право визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» від 28 квітня 1978 року з подальшими змінами, з підстав недотримання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які згідно чинному законодавству підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, зокрема при придбанні на біржових торгах, міни або дарування житлового будинку (квартири) або його (її) частини; Якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на підставі ч.2 ст.220 ЦК України на вимогу сторони, яка виконала угоду, її правонаступників має право визнати угоду дійсною. Згідно зі ст. 57 ЦПК України, докази встановлюються на підставі...пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів... Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно вивчених судом матеріалів справи, з'ясованих обставин справи, які досліджені доказами, суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Треті особи: Придніпровська товарна біржа; Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності в зв'язку з тим, що як встановлено у судовому засіданні, на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна 10 січня 2001 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] на Придніпровській товарній біржі, позивач не знав і не міг знати про обов'язковість нотаріального посвідчення договору, оскільки після його оформлення на товарній біржі та реєстрації права власності, а також враховуючи той факт, що текст договору купівлі-продажу не містив вимоги щодо обов'язкового нотаріального посвідчення угоди, вважав правомірним набуття ним права власності на квартиру. Сторонами виконані усі вимоги ст.655 ЦК України, волевиявлення учасників було вільне, відповідало внутрішній волі сторін; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зараз позивач не має можливості скористатися правом власності на нерухоме майно оскільки договір купівлі-продажу не було нотаріально посвідчено, у зв'язку з чим він змушений звертатись до суду за захистом свого порушеного права, як власника нерухомого майна. Є необхідність визнання договору купівлі-продажу дійсним. Є підстави для задоволення позову в цій частині. Вимоги позивача, щодо визнання за ним, [PERSON], права власності на нерухоме майно - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки згідно п.27 постанови Кабінету Міністрів України №703 від 22 червня 2011року, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат; рішення суду,що набрало законної сили,щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Таким чином, визнавши договір купівлі - продажу квартири дійсним, необхідність визнання за позивачами права власності на квартиру відсутня. Встановлені судом факти і обставини справи підтверджуються: - копією паспорту та ідентифікаційного номеру [PERSON] /а.с.5/, згідно якої посвідчується особа позивача і місце реєстрації; - копією довіреності та витягу про реєстрацію в єдиному реєстрі довіреностей, копією паспорту [PERSON] /а.с.6-8/, згідно якої підтверджуються повноваження представника позивача, особа та місце реєстрації; - висновок будівельно-технічного дослідження №462/12-13 від 23 грудня 2013 року /а.с.9-19/, згідно якого підтверджується вартість спірної квартири; - копією технічного паспорту квартири /а.с.20-22/, згідно якого підтверджується технічна характеристика квартири; - копією кваліфікаційного сертифікату, свідоцтва /а.с.23-24/, згідно якого підтверджується відповідність кваліфікаційним вимогам експерта; - копією договору купівлі-продажу нерухомого майна /а.с.25-27/,згідно якого підтверджується укладення договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] між сторонами по справі; - рішенням №5747068 від 10 вересня 2013 року /а.с.28/, згідно якого підтверджується відмова у державній реєстрації прав та їх обтяжень. На підставі ст. 45, ч.2 ст.47, 128 ЦК України 1963р., ст. 219, ч.2 ст.220, 638,655 ЦК України, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» від 28 квітня 1978 року,

Outcome: partial