Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Представник позивача-адвокат Сідько С.І., яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги від 16.09.2021 року, звернулась до суду в інтересах позивача [PERSON] до Котелевської селищної ради Полтавської області про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва. Свої уточнені позовні вимоги мотивувала тим, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 30.12.2015 року, та копії Витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №51326836 від 30.12.2015 року, позивач [PERSON] є власником наступного нерухомого майна: Двоповерховий житловий будинок з вбудованим гаражем (літ. А2), в тому числі складові частини: огорожа (№ 1), хвіртка (№ 2), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,25 га, з кадастровим номером: 5322280401:01:001:0322, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Після прийняття дарунку та реєстрації права власності на вищезазначене майно, у 2016 році позивачем на власній земельній ділянці було самочинно збудовано: Літня кухня (літ. Б); Літня кухня (літ. Г); Гараж (літ. Д). У звіті ПІТ «ІНВЕНТАРИЗАТОР» №805-338 «ПРО ПРОВЕДЕННЯ ТЕХНІЧНОГО ОБСТЕЖЕННЯ» зазначено: «...Роботи з технічного обстеження літньої кухні літ. «Б», літньої кухні літ. «Г», гаражу літ. «Д» проводяться з метою визначення можливості або неможливості його надійної та безпечної експлуатації...» «...Під час технічного обстеження на предмет визначення можливості або неможливості його надійної та безпечної експлуатації, в тому числі відповідності державним будівельним нормам щодо доступності для маломобільних груп населення (для будинків і споруд цивільного призначення, у тому числі багатоквартирних житлових будинків незалежно від класу наслідків (відповідальності), були оглянуті основні несучі та огороджувальні конструкції об`єкта: фундаменти, стіни, перекриття, підлога, покрівля, вікна, двері, інженерні мережі, обладнання та встановлено їх готовність до експлуатації...» «...За результатами проведеного технічного обстеження об`єкта, конструкції стан яких оцінюється як непридатний до нормальної експлуатації або аварійний - не виявлено...» «...За результатами проведення технічного обстеження об`єкта: літньої кухні літ. «Б», літньої кухні літ. «Г», гаражу літ. «Д» за адресою: [ADDRESS] замовник [PERSON] встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації...» З повідомлення сектору житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Котелевської районної державної адміністрації Полтавської області, що є невід`ємною частиною звіту №805-338, вбачається: «...згідно наданих вами графічних матеріалів місце розташування об`єктів: збудована літня кухня літ. «Б», літня кухня літ. «Г» та гараж літ. «Д» в межах будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , відповідає вимогам державних будівельних норм України ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій»...». Таким чином, незважаючи на відсутність передбачених законодавством дозвільних документів на початок будівництва, позивачем було проведено будівельні роботи в межах власної земельної ділянки відповідного цільового призначення з дотриманням будівельних, архітектурних, санітарних, протипожежних та екологічних норм. Крім того, з початку будівництва ніяких заяв, претензій та скарг щодо збудованих об`єктів нерухомості не надходило, що свідчить про відсутність порушення прав інших осіб самочинним будівництвом. Враховуючи викладене, позивач просить визнати за ним право власності на об`єкти самочинного будівництва: Літню кухню (літ.Б), площею 15.1 м2, Літню кухню (літ.Г), площею 51.1 м2, Гараж (літ.Д), площею 28.6 м2, що знаходяться, за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Котелевськогорайонного суду Полтавської області від 01 вересня 2021 року відкрито провадження по справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав суду письмову заяву від 28.09.2021, у якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Представник відповідача Котелевської селищної ради в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення за результатами підготовчого провадження. Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фактичне визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до абз.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.12 Постанови від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз`яснив, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). При цьому вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Відповідно до договору дарування житлового будинку від 30.12.2015 року, та копії Витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №51326836 від 30.12.2015 року, позивач [PERSON] є власником наступного нерухомого майна: Двоповерховий житловий будинок з вбудованим гаражем (літ.А2), в тому числі складові частини: огорожа (№1), хвіртка (№2), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; та земельна ділянка площею 0,25 га, з кадастровим номером: 5322280401:01:001:0322, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; після прийняття дарунку та реєстрації права власності на вищезазначене майно, позивачем на власній земельній ділянці було самочинно збудовано: Літня кухня (літ.Б); Літня кухня (літ.Г); Гараж (літ.Д). Незважаючи на відсутність передбачених законодавством дозвільних документів на початок будівництва, позивачем було проведено будівельні роботи в межах власної земельної ділянки відповідного цільового призначення з дотриманням будівельних, архітектурних, санітарних, протипожежних та екологічних норм. Крім того, з початку будівництва ніяких заяв, претензій та скарг щодо збудованих об`єктів нерухомості не надходило, що свідчить про відсутність порушення прав інших осіб самочинним будівництвом. Враховуючи вище викладене, врегулювати спір в позасудовому порядку не має можливості. Даний об`єкт нерухомого майна не порушує права третіх осіб, оскільки з цього приводу до відповідача будь-хто із скаргами не звертався, однак у зв`язку з тим, що будівництво було здійснено без відповідних дозволів, спірне нерухоме майно є самочинним будівництвом, про що у технічному паспорті проставлено відповідні відмітки. Тому [PERSON] вимушений звернутись до суду із даним позовом, оскільки у інший спосіб не може реалізувати свої законні права та інтереси, а способом захисту прав та інтересів позивача є лише визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно в судовому порядку. Відповідно до змісту вимог ст.ст.28,29 Закону України «Про архітектурну діяльність» власники та користувачі об`єктів архітектури зобов`язані отримувати у встановленому порядку дозвіл на виконання робіт, дозвіл на виконання будівельних робіт у відповідності надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр наданих дозволів. Відповідно до змісту вимог ч.1, ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Відповідно до частини 1 ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Згідно частини 3 ст.375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. При цьому, відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до змісту вимог ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивачем надані суду докази, які підтверджують, що позивачем було проведено будівельні роботи в межах власної земельної ділянки відповідного цільового призначення з дотриманням будівельних, архітектурних, санітарних, протипожежних та екологічних норм. Крім того, з початку будівництва ніяких заяв, претензій та скарг щодо збудованих об`єктів нерухомості не надходило, що свідчить про відсутність порушення прав інших осіб самочинним будівництвом. Крім цього суд враховує, що на теперішній час за таких обставин єдиним способом захисту своїх особистих майнових прав для позивача є спосіб визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва, з послідуючим прийняття його в експлуатацію відповідно до вимог чинного на теперішній час законодавства. Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, з врахуванням визнання відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, є підстави для задоволення позову. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] до Котелевської селищної ради Полтавської області про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва, третя особа - Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності відповідно до вимог ст.3 ч.1 п. п. 5, 6 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved