Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Представник заявниці [PERSON] - адвокат Гайова Г.Б. звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису відносно сина заявниці [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із заявницею та систематично вчиняє відносно неї домашнє насильство (психологічне). Дану заяву мотивує тим, що [PERSON] та її син [PERSON] разом проживають в с.Іванівка Перемишлянського району Львівської області. За останні два роки на підставі звернень [PERSON] відносно [PERSON] було складено 10 адміністративних протоколів за ст.173-2 КУпАП та 26.02.2021 року винесено обвинувальний вирок Перемишлянським районним судом Львівської області за ст.126-1 КК України. Заявниця зазнає постійного психологічного тиску з боку свого сина [PERSON] , - а тому просить видати відносно нього обмежувальний припис строком на шість місяців, заборонивши йому: перебувати в місці її проживання; наближатися ближче 50 метрів до її місця проживання та місць, які вона часто відвідує; спілкуватися з нею. У судовому засіданні представник заявниці - адвокат Гайова Г.Б. підтримала вимоги своєї заяви, пояснення надала аналогічні викладеним у заяві про видачу обмежувального припису. Незважаючи на те, що [PERSON] фактично не вчиняв фізичного насильства щодо своєї матері, просила заяву задоволити та видати обмежувальний припис на строк і в межах зазначених в заяві. Заінтересована особа - [PERSON] в суд не прибув, повідомлявся належним чином про час, день та місце судового розгляду шляхом поміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Відтак, його неявка не є перешкодою для розгляду заяви. Частиною 1 ст. 350-5 ЦПК України встановлено, що справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд заслухавши пояснення представника заявниці, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. З копії вироку Перемишлянського районного суду Львівської області від 26.02.2021 р. випливає, що [PERSON] у жовтні 2020 року тричі вчиняв домашнє психологічне насильство відносно своєї матері [PERSON] . При цьому, кожного разу такі дії вчиняються в момент коли її син перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Також до заяви долучено копії листів з поліції про те, що за зверненнями [PERSON] в січні-березні 2021 року відносно її сина [PERSON] було складено та направлено до суду сім протоколів про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.173-2 КУпАП. З огляду на вище викладене, судом встановлено, що [PERSON] вчиняв домашнє насильство щодо заявниці. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до п. п. 3, 7, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). З огляду на встановлені судом обставини даної справи, суд вважає цілком вірогідним, що [PERSON] може продовжувати вчиняти психологічне домашнє насильство відносно своєї матері [PERSON] , а тому слід видати обмежувальний припис щодо [PERSON] . Однак, також слід врахувати те, що син заявниці проживає з нею, про наявність в нього іншого місця проживання чи перебування суду не відомо. Тому обмежувальний припис в частині заборони перебування [PERSON] в місці проживання його матері та заборони наближатись до матері ближче ніж на 50 метрів - не підлягає до задоволення. Оскільки автором клопотання не зазначені конкретні місця частого відвідування [PERSON] , - тому в цій частині така заява також не може бути задоволена. З огляду на вищевикладене і встановлені судом обставини, суд вважає за можливе видати обмежувальний припис [PERSON] на строк три місяці заборонивши йому контактувати (спілкуватись) з [PERSON] без її згоди.

Outcome: partial