Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Представник відповідача позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], 30.07.2015р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого 25.11.2000р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого 24.01.2000р.; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про одруження між [PERSON] до [PERSON]; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 595400; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 464916; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 905300; копія свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП «Прикордонник» серії ОД-ХХ № 05758; копія свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП «Прикордонник» серії ОД-ХХ № 05765; копія свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП «Прикордонник» серії ОД-ХХ № 05764; копії витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки; копія довідки відділу Держгеокадастру у Ренійському районі про нормативно грошову оцінку земельної ділянки від 30.06.2016р.; копія технічного паспорту на житловий будинок № 16 по вул. Кутузова, в с. Орлівка Ренійського району; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.10.2011р.; копія витягу про державну реєстрацію прав від 05.10.2011р.; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку; копія довідки Орлівської сільської ради ренійського району від 05.07.2016р. № 02-15/247; копія довідки Орлівської сільської ради ренійського району від 05.07.2016р. № 02-15/248; копія заповіту на [PERSON] від 06.02.2012р. на імя [PERSON]; копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.08.2016р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 24.01.2000р. померла бабуся позивача [PERSON] За життя [PERSON] належав майновий пай члена КСП «Прикордонник», на підставі свідоцтва про право власності серії ОД-ХХ № 05764. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, заповіту не залишила. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] був її чоловік [PERSON] У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Однак, на момент смерті дружини він мешкав разом із нею. Таким чином, дід позивача [PERSON] прийняв спадщину фактично, вступом в управління та володіння спадковим майном в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р., однак за життя не встиг оформити спадщину у нотаріальному порядку. [PERSON] (дід позивача) є сином померлої [PERSON] За життя їй належав майновий пай члена КСП «Прикордонник», на підставі свідоцтва про право власності серії ОД-ХХ № 05758. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, заповіту не залишила, 25.11.2000р. - померла. Спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є її син дід позивача [PERSON] У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Однак, на момент смерті [PERSON] її син [PERSON] мешкав разом із нею. Таким чином, дід позивача [PERSON] прийняв спадщину фактично, вступом в управління та володіння спадковим майном в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р., однак за життя не встиг оформити спадщину у нотаріальному порядку. 30.07.2015р. помер дід позивача [PERSON] За життя йому належало: житловий будинок з надвірними спорудами № 16 по вул. Кутузова в с. Орлівка Ренійського району; земельна ділянка площею 0,0831 га, розташована в с. Орлівка Ренійського району, виділена для ведення особистого селянського господарства, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 595400; земельна ділянка площею 0,2156 га, розташована по вул. Кутузова № 16 в с. Орлівка Ренійського району, виділена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 464916; земельні ділянки загальною площею 5,09 га (площею 2,35 га, 1,71 га, 0,52 га та 0,52), розташовані на території Орлівської сільської ради Ренійського району, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 905300; майновий пай члена КСП «Прикордонник», на підставі свідоцтва про право власності серії ОД-ХХ № 05765; Також, [PERSON] належали майнові паї, які він фактично прийняв після смерті дружини [PERSON] та матері [PERSON], а саме: майновий пай члена КСП «Прикордонник», на підставі свідоцтва про право власності серії ОД-ХХ № 05758 та майновий пай члена КСП «Прикордонник», на підставі свідоцтва про право власності серії ОД-ХХ № 05764. Так, після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно. На випадок смерті [PERSON] розпорядився належним йому майном, 06.02.2012 р. залишив заповіт на імя позивача [PERSON], яким заповідав йому все майно, яке буде належатиме йому за життя. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Однак, на момент смерті [PERSON] позивач мешкав разом із ним. Пізніше, позивач звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, однак йому в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. [PERSON] та [PERSON] померли у 2000р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а дід позивача [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті дружини та матері, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, дід позивача [PERSON] після смерті своє дружини [PERSON] у передбачений законом строк не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, проте на момент смерті [PERSON] мешкав разом із нею, тобто вступив в управління та володіння спадковим майном. Крім того, дід позивача [PERSON] прийняв спадщину і після смерті свої матері [PERSON] Таким чином, дід позивача прийняв спадщину після смерті матері та дружини в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак, він не встиг юридично її оформити. 31.07.2015р. помер дід позивача [PERSON] Спадкові відносини після його смерті регулюються положеннями ЦК України 2003р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України 2003р. спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном ( користування земельною ділянкою). Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на житловий будинок, земельні ділянки та майнові паї з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved