Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором від 11.02.2016р. в розмірі 227608,77грн., яка складається з суми основного боргу - 188000,00грн., штрафу, передбаченого умовами договору - 37600,00грн., пені, передбаченої умовами договору - 1854,25грн. та трьох відсотків річних - 154,52грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 11.02.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ротач І.І., згідно якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти в сумі 188000,00грн., а відповідач зобов'язався їх повернути. Позика надана до 30.05.2016р. включно. Також договором передбачена сплата пені та штрафу. Відповідач ухиляється від виконання свої зобов'язань щодо повернення грошових коштів, що є підставою звернення позивача з вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики з урахуванням штрафу, пені та 3% річних. Позивач в судове засідання не з'явився, представник позивача подав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив справу розглядати у його відсутність, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідач в судове засідання неодноразово не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань не надав. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно. Відповідно до ст. ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 11.02.2016р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір, відповідно до умов якого останній отримав у власність грошові кошти у розмірі 188000,00грн., з терміном повернення до 30.05.2016 р. включно (а.с.6-7). Відповідно до п. 2.2. договору, сторони підтверджують що «Позикодавець» передав «Позичальникові», а «Позичальник» отримав від «позикодавця» грошові кошти у розмірі, що передбачено п. 1.2.цього договору до моменту його оформлення та підписання сторонами. За договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, що визначено положеннями ст. 1046 ЦК України. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до п. 3.2.1. договору, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у тій сумі, у той строк та в тому порядку, що встановлені цим Договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1. ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений законом або договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, актів цивільного законодавства. Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як убачається з матеріалів справи, на час звернення позивача з даним позовом до суду відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов'язання, грошові кошти позивачу не повернув, що не спростовано відповідачем відповідно до наявних в матеріалах справи доказів. Таким чином, на дату ухвалення рішення сума боргу за договором позики становить 188000,00грн., тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача основного боргу. Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов'язковості виконання договору. В ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п.п. 4.4. договору, у випадку порушення позичальником строку повернення позики згідно п. 2.1. цього договору, позикодавець має право вимагати від позичальника сплатити неустойку у формі пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми заборгованості та у формі штрафу у розмірі 20% від розміру позики. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оцінивши зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми заборгованості не підлягають задоволенню, оскільки позивач просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України. Відповідно до позовної заяви та розрахунків позивача (а.с.3), перевірених судом, сума штрафу складає 37 600,00 грн. (188000,00 Х 20%). Таким чином заявлені вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України від простроченої суми 188000,00 грн. за договором позики з 31.05.2016 року по 09.06.2016 р включно, як про це зазначено у позові, - тобто за 10 днів прострочення становить 154,09грн. (188000,00*3*10/366/100). Таким чином, суд убачає підстави для часткового задоволення вимоги позову про стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми, оскільки позивачем допущено помилку при здійсненні розрахунків - не враховано, що у 2016р. 366 днів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики в розмірі 188000,00 грн., штраф в розмірі 37 600,00 грн., а також 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 154,09 грн., а всього 225754,09грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2257,54грн. На підставі викладеного, ст. 526, 530, 533, 549, 610, 611, 625, 629, 1046, 1047 ЦК України,

Outcome: partial