Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Представник відповідача - Котловінської сільської ради, позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву. Представник відповідача - СВК «Іскра» позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся із відповідними вимогами та просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя його батькові - [PERSON] належало: -земельна частка (пай) розміром 3,43 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у колективній власності ВАТ «Насінницький радгосп «Перемога» с. Котловина Ренійського району Одеської області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 02 січня 2001 року. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, [INFO] помер. Спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його син [PERSON], який на момент смерті мешкав разом із ним, що підтверджується довідкою Котловинської сільської ради. Інших спадкоємців на момент розгляду справи судом не встановлено. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначену земельну ділянку, як на об`єкт спадщини, який на момент смерті належав спадкодавцю. Крим того, позивач [PERSON] звернувся із відповідними вимогами та просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя його братові - [PERSON] належало: -земельна частка (пай) розміром 3,43 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у колективній власності ВАТ «Насінницький радгосп «Перемога» с. Котловина Ренійського району Одеської області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 02 січня 2001 року. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, [INFO] помер. Спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Спадкоємцем другої черги за законом після смерті [PERSON] є його брат [PERSON], який на момент смерті мешкав разом із ним, що підтверджується довідкою Котловинської сільської ради. Інших спадкоємців на момент розгляду справи судом не встановлено. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначену земельну ділянку, як на об`єкт спадщини, який на момент смерті належав спадкодавцю. Відповідно до абзацу 3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від ЗО травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до зазначеної дати (1 січня 2004 року) застосовується чине на той час законодавство, зокрема, відповідні правіла Цивільного Кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У відповідний 6-місячний строк, ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] не звернувся, однак позивач прийняв спадщину з наступних підстав. У відповідності до ст. 548 ЦК України 1963 року «Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв». Згідно ст.549 ЦК України 1963 року «Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини». Протягом строку встановленого ст. 549 ЦК України 1963 року, позивач прийняв спадщину, що залишилася після померлих [PERSON], [PERSON] вступом в управління та володіння спадковим майном. Після смерті спадкодавця позивач продовжував обробляти земельну ділянку. Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів (неналежно оформлених правовстановлюючих документів) на вищевказані земельні частки (паї), про що 22.09.2016 року нотаріусом було винесено вмотивовані постанови. Після смерті [PERSON] та [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельні частки (паї), як на об'єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Ця обставина змусила позивача звернутися до суду із позовом про визнання права власності. Таким чином, позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, та в порядку ст.549 ЦК України 1963 року та ч. 3 ст. 1268 діючого ЦК України, відповідно, прийняв спадщину, що залишилася після померлих [PERSON] та [PERSON] вважаючи, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці відсутні, представники відповідачів не заперечували, щоб позивач оформив право власності на спадкове майно після смерті спадкодавців на своє ім'я. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України (ст.1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом, після смерті [PERSON] та спадкоємцем другої черги за законом після смерті [PERSON] У відповідний 6-місячний строк, ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак позивач на момент смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] мешкав разом із ними, після їх смерті продовжував користуватися земельними паями, отже фактично вступив в управління та володіння спадковим майном в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963 року та ч. 3 ст. 1268 діючого ЦК України. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963 року та ч. 3 ст. 1268 діючого ЦК України, однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки позивач не зміг надати нотаріусу оригінали належно оформлених правовстановлюючих документів на право власності на земельні паї, а на підставі копій цих документів нотаріус не може оформити та видати свідоцтво про право на спадщину після смерті спадкодавця, у зв'язку із тим, що закон пов'язує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обов'язки фізичної особи припиняється у момент її смерті, також чинним законодавством не передбачена можливість відновлення актів на право власності на земельну ділянку після смерті власника його спадкоємцями за умови, що свідоцтво про право на спадщину щодо цієї земельної ділянки не видано, а на підставі копії державного акту, також не можливо оформити спадщину, так як набуте за спадкуванням право власності позивача не було оформлено, позивач не в змозі отримати дублікати сертифікатів на право на земельні паї, про що нотаріусом було винесено вмотивовані постанови про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину від 22.09.2016 року, у зв'язку із чим позивач був вимушений звернутися до суду із позовом. Згідно ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України, одним із шляхів захисту прав громадян на землю є визнання прав. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на вказані земельні частки (паї), з підстав прийняття спадщини за законом, однак, з незалежних від нього причин він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідні свідоцтва про право власності на вищевказані об'єкти спадкового майна, у зв'язку із чим був вимушений звернутися за захистом прав та інтересів до суду. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved