Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Представник позивача - адвокат Соколишин О.Б., в інтересах позивача - [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить суд: - встановити юридичний факт перебування [PERSON] , [INFO] , на утриманні [PERSON] , 1903 року народження, не менше одного року до дня смерті останньої; - визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння по [ADDRESS] , у порядку спадкування за заповітом після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла двоюрідна баба позивача у справі - [PERSON] . На час смерті останньої з нею проживали і були зареєстровані: мати позивача [PERSON] (рідна племінниця спадкодавця), позивач [PERSON] та її брат - відповідач у справі [PERSON] (двоюрідні онуки спадкодавця), що підтверджується довідкою Степанківської сільської ради № 305/02-25 від 25 березня 2021 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на її власне домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Матір сторін у справі - [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , як особа, що перебувала на утриманні спадкодавця не менше року до відкриття спадщини. Так, у жовтні 1983 року [PERSON] стала пенсіонеркою та отримувала мінімальну пенсію. Натомість її тітка - [PERSON] отримувала пенсію по інвалідності, розмір якої був значно вищим, ніж розмір пенсії матері позивача. До того ж, [PERSON] обробляла город біля власного домоволодіння, продавала з нього продукцію, за рахунок чого утримувала свою племінницю [PERSON] . Вона завжди піклувалася про [PERSON] , яка осиротіла у неповнолітньому віці. Після того, як помер батько [PERSON] - [PERSON] (у зв`язку з одруженням [PERSON] змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] »), який доводився рідним братом [PERSON] , остання забрала племінницю проживати до себе. Після смерті [PERSON] , [PERSON] прийняла спадщину, так як до дня своєї смерті постійно проживала у будинку тітки за адресою: [ADDRESS] , та фактично вступила в управління спадковим майном. [INFO] [PERSON] померла. За життя вона склала заповіт на ім`я позивача та відповідача у справі. Відповідачу [PERSON] заповіла домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , у якому останній мешкає і на даний час; а позивачу - будинок, який фактично успадкувала після смерті своєї тітки [PERSON] , розташований за адресою: [ADDRESS] . Інших спадкоємців на указане домоволодіння після смерті [PERSON] , окрім матері позивача, не було. У встановлений законом строк позивач подала до Черкаської районної державної нотаріальної контори, за місцем відкриття спадщини, заяву про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на указане домоволодіння не змогла, оскільки для оформлення указаного домоволодіння на її ім`я після смерті матері їй необхідно встановити факт перебування її матері [PERSON] на утриманні своєї тітки [PERSON] . Інші спадкоємці [PERSON] на спірне домоволодіння не претендують. Враховуючи, що матір позивача стала пенсіонеркою у 1983 році і перебувала на утриманні своєї тітки до 19 грудня 1991 року, тобто понад рік до дня смерті останньої; беручи до уваги той факт, що [PERSON] визначила позивача єдиним спадкоємцем спірного домоволодіння за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] вважає, що має право на визнання за собою права власності на спірне нерухоме майно у порядку спадкування за законом після смерті матері. Даний будинок є єдиним житлом позивача, у якому вона виросла та проживає на даний час. Інших спадкоємців чи претендентів на спірне нерухоме майно немає. За вказаних обставин позивач змушена була звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 15 червня 2021 року позовна заява була залишена без руху, з наданням позивачу часу для усунення недоліків /а.с. 33-35/. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 05 липня 2021 року відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 03 вересня 2021 року, запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову /а.с. 48-50/. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 03 вересня 2021 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Степанківську сільську раду Черкаського району Черкаської області; зобов`язано позивача направити третій особі копію позовної заяви з додатками; встановлено третій особі п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали та отримання копії позовної заяви з додатками для подання пояснень третьої особи; підготовче судове засідання відкладено до 18 жовтня 2021 року /а.с. 88-90/. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2021 року відмовлено у прийнятті визнання позову відповідачем [PERSON] та продовжено судовий розгляд у загальному порядку /а.с. 103-105/. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 18 листопада 2021 року, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі /а.с. 106-109/. У судовому засіданні, яке відбулося 18 листопада 2021 року, представник позивача - адвокат Соколишина Л.Б. заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд позов задовольнити з підстав, наведених у ньому. Додатково пояснила, що [PERSON] тривалий час страждала на онкологічне захворювання, у зв`язку з чим [PERSON] допомагала їй як коштами, так і ліками. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Разом з тим, 15 липня 2021 року відповідач [PERSON] подав до канцелярії суду письмову заяву, у якій заявлені позовні вимоги визнав у повному обсязі, розгляд справи просив провести без його участі /а.с. 57/. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк відповідач не скористався. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області - сільський голова Ігор Чекаленко також скерував на адресу суду лист, у якому просив провести судове засідання без представника сільської ради, щодо вирішення спору самостійної позиції не висловив, поклався на компетентність суду /а.с. 99/. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. За вказаних обставин, враховуючи думку представника позивача, суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності відповідача та представника третьої особи. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Заслухавши вступне слово представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] в с. Хацьки Черкаського району Черкаської області померла [PERSON] , що стверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20 грудня 1991 року Хацьківською сільською радою Черкаського району Черкаської області, актовий запис № 64 /а.с. 12/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, до складу якої увійшов житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав померлій на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № [NUMBER] від 30 червня 1989 року /а.с. 14/. Розпорядженням Хацьківської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 19 від 19 лютого 2016 року вулицю Горького перейменовано на вулицю Лесі Українки /а.с. 15/. Відповідно до копії довідки КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 21306о від 22 березня 2021 року, власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Станом на 11 травня 1989 року у домоволодінні були розташовані: житловий будинок з прибудовою під літ «А-1, а»; погріб під літ «Б», сарай під літ «В», літня кухня під літ «Г», вбиральня під літ «Д», огорожа під № 1, свердловина під № 2 /а.с. 19/. З копії довідки № 305/02-25 від 25 березня 2021 року, виданої виконавчим комітетом Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області, вбачається, що [PERSON] , 1903 року народження, яка померла [INFO] , дійсно була зареєстрована та постійно проживала до дня смерті за адресою: [ADDRESS] . На день смерті, крім померлої, за даною адресою були зареєстровані: племінниця - [PERSON] , 1933 року народження; онуки [PERSON] (відповідач у справі) та [PERSON] (позивач у справі); зять - [PERSON] ; правнук - [PERSON] , 1990 року народження /а.с. 8/. Згідно з копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10 вересня 1954 року, [PERSON] народилася [INFO] . Її батьками були: [PERSON] та [PERSON] /а.с. 17/. Відповідно до копії Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 03 жовтня 1964 року, 03 жовтня 1964 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, після реєстрації якого дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » /а.с. 18/. Згідно з відомостями, які надійшли на запит суду від Черкаської районної державної нотаріальної контори, спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилась /а.с. 80, 81/. Відповідно до копії довідки виконавчого комітету Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 313/02-25 від 30 березня 2021 року, [PERSON] перебувала на утриманні своєї тітки [PERSON] , 1903 року народження, яка померла [INFO] /а.с. 9/. З копії довідки виконавчого комітету Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 166/02-25 від 16 лютого 2021 року вбачається, що за [PERSON] , 1933 року народження, рахувався житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Як на день смерті, так і на даний час, у будинку, окрім померлої [INFO] [PERSON] , зареєстровані та проживають: донька - [PERSON] , [INFO] (позивач у справі); зять - [PERSON] , [INFO] ; онук - [PERSON] , [INFO] ; онук - [PERSON] , [INFO] ; онук - [PERSON] , [INFO] ; онук - [PERSON] , [INFO] . За даною адресою обліковується земельна ділянка площею 0,49 га, яка не приватизована (право власності не зареєстроване). Заборона на будинок та земельну ділянку по сільській раді відсутня /а.с. 67/. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] показала суду, що проживає по-сусідству з позивачем та «вхожа» в її сім`ю. Після того, як помер чоловік [PERSON] , [PERSON] забрала її разом з двома маленькими дітками проживати до себе. Вона тримала господарство, мала город і продавала з нього лишки. Сім`я перебувала на утриманні у бабусі. [PERSON] постійно допомагала своїй племінниці [PERSON] грошовими коштами, а також продуктами харчування. [PERSON] хворіла, сама забезпечити себе і дітей не могла, без допомоги бабусі вони б не вижили. Більше допомогти їм було нікому. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що проживає по-сусідству з позивачем та добре знає її родину. Оскільки [PERSON] була «слаба», онкохвора, [PERSON] забрала її разом з двома дітками проживати до себе. У бабусі були кошти, був город, з якого вона продавала продукцію. [PERSON] постійно допомагала [PERSON] і ліками, і коштами, і продуктами харчування. Це вона бачила на власні очі. Так як чоловік [PERSON] помер замолоду і власних дітей вона не мала, то до племінниці [PERSON] ставилась як до власної доньки, любила її. Витрати на поховання [PERSON] взяла на себе [PERSON] . Згідно з вимогами статті 529 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. За змістом статті 530 ЦК УРСР від 18.07.1963 року при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Згідно з положеннями статті 531 ЦК УРСР від 18.07.1963 року до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Судом може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, що має значення для одержання свідоцтва про право на спадщину, призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ні отримання непрацездатною особою пенсії, ні її окреме проживання від спадкодавця не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні. Таких висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 705/4197/18 (провадження № 61-3116св19). Отже, беручи до уваги вищевикладене, враховуючи пояснення свідків, довідку виконавчого комітету Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 313/02-25 від 30 березня 2021 року, відповідно до яких [PERSON] була пенсіонеркою з 1983 року та перебувала на утриманні [PERSON] більше одного року, встановивши, що допомога, яку надавала їй [PERSON] , була хоч і не єдиним, проте основним джерелом доходу та надавалася систематично, суд вважає доведеним факт перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] з 1983 року і до дня смерті останньої. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині встановлення факту, що має юридичне значення, підтверджені належними доказами та підлягають до задоволення. За приписами статей 548, 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до частини другої статті 553 ЦК УРСР від 18.07.1963 року таким, що відмовився від спадщини, вважався той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Згідно з частиною першою статті 561 ЦК УРСР від 18.07.1963 року свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, законом, чинним на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , було визначено, що спадщина є належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, якщо він її прийняв. ЦК УРСР від 18.07.1963 року не було встановлено граничного строку, за спливом якого спадкоємцеві не може бути видане свідоцтво про право на спадщину. Зважаючи на те, що [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована та проживала разом із рідною тіткою [PERSON] , 1903 року народження, на момент смерті останньої в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , а також беручи до уваги той факт, що вона була зареєстрована та проживала за вищевказаною адресою до дня своєї смерті, що стверджується довідкою виконавчого комітету Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 166/02-25 від 16 лютого 2021 року /а.с. 67/, суд вважає доведеним, що [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а, отже, прийняла спадщину після смерті [PERSON] , однак юридично не оформила свої спадкові права. [INFO] [PERSON] померла в с. Хацьки Черкаського району Черкаської області, що стверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 30 вересня 2020 року виконавчим комітетом Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області, актовий запис № 73 /а.с. 13/. Після її смерті, відповідно до положень ст. 1220 Цивільного кодексу України, відкрилася спадщина на належне їй майно, у тому числі на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , право власності на який вона отримала у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , однак юридично не оформила свої спадкові права. За життя, 16 січня 2014 року, [PERSON] склала заповіт, яким домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , заповіла [PERSON] ; а домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , заповіла [PERSON] /а.с. 16/. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за станом на 09 червня 2021 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , розташовані: - житловий будинок під літ. «А-1», 1965 року побудови, загальною площею - 76,6 м2, житловою площею - 40,0 м2, до складу якого входить: коридор площею 3,1 м2, кухня площею 10,4 м2, санвузол площею 8,2 м2, коридор площею 4,9 м2, кімната площею 9,3 м2, кімната площею 7,8 м2, кімната площею 8,6 м2, кімната площею 14,3 м2, передпокій площею 10,0 м2; - прибудова під літ. «а», 1965 року побудови; - прибудова під літ. «а 2», 1991 року побудови; - сарай під літ. «Е», 1990 року побудови; - гараж під літ. «Ж», 1991 року побудови; - сарай під літ. «З», 1991 року побудови; - сарай під літ. «И», 1991 року побудови; - баня під літ. «К», 1991 року побудови; - вбиральня під літ. «Л», 2003 року побудови; - літній душ під літ. «М», 2003 року побудови; - погріб під літ. «Б», 1975 року побудови; - огорожа під № 1; - свердловина під № 2; - ворота з хвірткою під № 3; огорожа під № 4; огорожа під № 5 /а.с. 38-44/. Згідно з висновком ФОП [PERSON] від 26 травня 2021 року, ринкова вартість об`єкта оцінки, а саме житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 71,2 м2, що розташований за адресою: [ADDRESS] , становить 104 730 гривень 00 копійок /а.с. 21/. Згідно з відомостями, які надійшли на запит суду від Черкаської районної державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , заведено спадкову справу № 126/2021. Із заявами про прийняття спадщини 17 березня 2021 року звернулися [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщину не видавались. У матеріалах спадкової справи наявний заповіт від імені [PERSON] , посвідчений Хацьківською сільською радою Черкаського району Черкаської області 16 січня 2014 року, та відсутні дані про осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині за заповітом /а.с. 60/. Як вбачається з копії листа завідувача Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В. № 378/02-16 від 08 квітня 2021 року, для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] необхідно встановити факт перебування її матері [PERSON] на утриманні своєї тітки [PERSON] /а.с. 11/. З копії паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого Черкаським РВ УМВС України в Черкаській області 10 грудня 1996 року, встановлено, що позивач у справі [PERSON] , [INFO] , зареєстрована у спірному домоволодінні за адресою: [ADDRESS] /а.с. 4-6/. За вказаних обставин позивач не може реалізувати свої спадкові права. За змістом статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. В силу вимог статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з вимогами частин першої та другої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В силу вимог частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Отже, судом установлено, що [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] за заповітом та у визначений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори із письмовою заявою про прийняття спадщини, однак оформити свої спадкові права після смерті матері не має змоги через відсутність правовстановлюючих документів на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , виданих на ім`я спадкодавця; а також у зв`язку з необхідністю встановлення у судовому порядку факту перебування її матері [PERSON] на утриманні своєї тітки [PERSON] . При цьому, суд виходить з того, що відсутність реєстрації права власності на спірне домоволодіння за спадкодавицею [PERSON] , а також відсутність в останньої свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , не є перешкодою для реалізації [PERSON] права на прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації такого права. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. За приписами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, тобто, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Відтак, визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим виникає цивільно-правовій спір. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оцінюючи надані суду докази на підставі повного, всебічного, об`єктивного їх дослідження в судовому засіданні, беручи до уваги те, що у позивача наявні перешкоди в отриманні свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у неї немає, а також беручи до уваги відсутність заперечень проти позову з боку відповідача та третьої особи, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, позивач у позовних вимогах не ставить питання про стягнення з відповідача судових витрат. Відтак, ухвалюючи рішення, суд залишає судові витрати за позивачем. Враховуючи наведене та

Outcome: approved