Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 17.06.2010р. відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 6000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 31.01.2019р., має заборгованість на загальну суму 140166,67 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 5706,81 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 130059,86 грн., заборгованості за пенею та комісією - 4400,00 грн. При цьому, представник позивача зазначає про намір кредитодавця на власний розсуд вимагати стягнення будь-якої частини суми заборгованості за кредитом та просить суд стягнути з відповідача 125910,61 грн., яка складається з : заборгованості за кредитом 5706,81 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 120203,80 грн. з 17.06.2010р. по 30.12.2018р. та судовий збір в розмірі 1921,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просить розгляд справу проводити у відсутність їх представника і у разі неявки відповідача, справу ухвалити заочним рішенням. Відповідач в судове засідання не з`явився, позовні вимоги не визнав та просив суд задовольнити його заяву про застосування позовної давності від 03.09.2019 року, в задоволенні позову відмовити. Представником відповідача також до матеріалів провадження долучений відзив на позов, зі змісту якого вбачається незгода з позовом у зв`язку із пропуском строку на його подачу з боку представника позивача. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, приходить до висновків, які наведені нижче. Згідно ч.1\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 17.06.2010р. відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 5000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 31.01.2019р. має заборгованість на загальну суму 140166,67 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 5706,81 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 130059,86 грн., заборгованості за пенею та комісією - 4400,00 грн. При цьому, представник позивача зазначає про намір кредитодавця на власний розсуд вимагати стягнення будь-якої частини суми заборгованості за кредитом та просить суд стягнути з відповідача 125910,61 грн., яка складається з : заборгованості за кредитом 5706,81 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 120203,80 грн. з 17.06.2010р. по 30.12.2018р. та судовий збір в розмірі 1921,00 грн. Разом з тим, відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до вимог позивача. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій\~статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями\~526,\~530,\~610, частиною першою статті\~612 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої\~статті 261 ЦК України\~за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. З розрахунку заборгованості судом вбачається, що остання буд-яка здійснена відповідачем дія, яка б свідчила про визнання ним свого боргу або іншого обов`язку (згідно з положенням\~ст. 264 ЦК України) датується 11 червня 2015 року. Відповідно до виписки по рахунку, відповідачем була самостійно проведена службова операція у розмірі 309,25 грн. і ця сума була включена позивачем до поданого до позовної заяви розрахунку заборгованості в якості суми погашення за наведеним кредитом. Таким чином, з 11 червня 2015 року заборгованість відповідача набула статусу сталої. Згідно Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та п.п. 2.1.1.12.4 Умов розрахунковою датою поточної заборгованості є 25 число місяця, наступного за датою виникнення заборгованості. Тобто, починаючи з 26 липня 2015 року зобов`язання з погашення відсотків за користування кредитом остаточно здобули статусу простроченої заборгованості перед Банком. Відповідно до п.п. 2.1.1.4.6 Умов «У разі порушення Клієнтом зобов`язання з погашення заборгованості перед Банком впродовж 90 днів з моменту виникнення таких порушень змінити умови кредиту, встановивши термін повернення кредиту 91-й день з моменту порушення зобов`язання Клієнта з погашення кредиту та вимагати повернення кредиту, виплати винагороди, комісії та відсотків за його використання, виконання інших зобов`язань за кредитом у повному обсязі. Таким чином, оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено і датою вимагання повернення кредиту у повному обсязі позивач визначив 91-й день з моменту порушення зобов`язання Клієнта з погашення кредиту, то через 90 днів після порушення відповідачем строку чергового платежу у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав (91-й днем є 26 жовтня 2015 року). За таких обставин, суд дійшов висновків, що починаючи з 26 жовтня 2015 року у позивача розпочався перебіг строку позовної давності, відповідно з якого позивач міг реалізувати своє право звернувшись до суду із позовом в межах трирічного строку позовної давності - до 26 жовтня 2018 року. Однак, як вбачається із відмітки Волноваського районного суду Донецької області, позовна заява була зареєстрована судом 18.03.2019 року, тобто поза межами строку позовної давності. Статтями\~257,\~258 ЦК України\~встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена строком в один рік. В судовому засіданні встановлено, що позивач звернувся до суду з зазначеним позовом після спливу строку позовної давності. Із позовної заяви не вбачається будь-яких поважних причин пропуску подання позову до суду. Згідно ч. 4\~ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові. Відповідно\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до\~ст. 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до п. 7 ч. 13\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача»\~кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 31\~постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Ця вимога, зокрема, спрямована, на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимога кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору кредиту. Враховуючи вищевикладене, суд застосовує позовну давність за клопотанням відповідача та його представника, та відмовляє позивачу в задоволенні позову.

Outcome: dismissed