Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з указаним позовом 18.05.2017, у якому просив стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.10.2007, станом на 30.04.2017, у загальному розмірі 90684,64 грн, а також судові витрати в розмірі 1600,00 грн. В обґрунтування пред`явлених вимог вказав, що 23.10.2007 між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання заяви б/н, згідно з якою позичальник отримав кредит у розмірі 10700,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що в силу ч. 1 ст. 634 ЦК України є свідченням укладення договору приєднання, який в сукупності з Умовами, тарифами складає кредитний договір. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.3.2, 3.3 умов та правил надання банківських послуг, на підставі яких, при укладенні договору відповідач надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Свої зобов`язання банк виконав, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до умов договору, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань більш ніж 120 днів, позичальник зобов`язується сплатити банку штраф у розмірі 250,00 грн. + 5% від суми позову. Натомість позичальник покладені на нього обов`язки належним чином не виконував, у зв`язку з чим, розмір простроченої заборгованості [PERSON] по кредиту перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 30.04.2017 склав 90684,64 грн, яка складається з суми заборгованості: за кредитом 9504,64 грн, по процентам за користування кредитом 73423,59 грн, за пенею та комісією 3200,00 грн, а також штрафи фіксована частина 250,00 грн та процентна складова 4306,41 грн. Пунктом 9.12 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той саме строк. Сам договір не є припиненим чи розірваним та зобов`язання тривають до їх повного виконання відповідно до ст. 599 ЦК України, а на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Заочним рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02.11.2017 позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено. Ухвалою від 14.04.2020 за заявою відповідача, заочне рішення суду від 02.11.2017 скасовано, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.44-47, 51, 56, 103-104). Через невідповідність позовної заяви вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України, а саме, через ненадання доказів встановлення кредиту у вказаному в позовній заяві розмірі, строку дії картки, обґрунтованого розрахунку сум заборгованості та наявності в матеріалах справи копії заяви позичальника нечіткої якості, ухвалою суду від 25.06.2020 позовна заява АТ КБ «ПРИВАТБАНК» залишена без руху. У той же час, позивачем указана ухвала залишена без належного виконання, тобто, проігнорована. Відповідачем та його представником відзиву на позовну заяву у строки, визначені судом, не надано. Представник позивача правом на участь у судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення (а.с. 130). У матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутністю представника позивача (а.с. 23). Відповідач та його представник про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Від відповідача на електрону пошту суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, у задоволенні позовних вимог банку просить відмовити у повному обсязі (а.с. 131). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 23.10.2007 між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника №б/н за ідентифікацією по рахунку карти № [NUMBER] , за умовами кредитування картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», де відповідач отримав кредит зі встановленням ліміту в розмірі 250,00 грн., який згодом було змінено, базовою відсотковою ставкою 1,9% на місяць з щомісячною комісією 1% (а.с.9). Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 30.04.2017, заборгованість за кредитним договором становить 90684,64 грн, яка складається із заборгованості: за тілом кредиту у розмірі 9504,64 грн, по процентам за користування кредитом у розмірі 73423,59 грн, за пенею і комісією у розмірі 3200,00 грн, штрафу: фіксована частина у розмірі 250,00 грн, процентна складова у розмірі 4306,41 грн. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається з матеріалів справи, 23.10.2007 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір б/н (а.с.9). Із зазначеної анкети-заяви, яка підписана відповідачем, слідує, що сторони погодили розмір кредитного ліміту - 250,00 грн, який згодом змінювався в бік збільшення, а також розмір процентної ставки за користування кредитом - 1,9% на місяць (22,8% річних ), комісію за кредитне обслуговування в розмірі 1% на залишок заборгованості, непогашеної на протязі пільгового періоду; строк внесення щомісячних платежів до 25-го числа місяця та у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-якими із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш як на 120 днів, сплату банку штрафів у розмірі 250,00 грн + 5 % від суми заборгованості (а.с.9 зворот). Такі ж умови передбачені і в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем 23.10.2007 (а.с.10). Вказані обставини відповідачем не заперечуються, тому, у силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Відповідач не спростував факт отримання кредитної картки та отримання за нею кредитних коштів, з огляду на що суд приходить до висновку про правомірність нарахування [PERSON] заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9504,64 грн. При цьому, визначаючи розмір боргу за тілом кредиту, суд виходить з розрахунку, який надано Банком (а.с.17-20), оскільки відповідачем указаний розрахунок не спростовано, контр розрахунку не надано. Позивач просить, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, Банк, просить стягнути заборгованість по процентах за користування кредитом, у розмірі 73423,59 грн. Розмір процентної ставки за користування кредитом у розмірі 1,9% на місяць (22,8% річних ) між сторонами погоджено, про що свідчить підписана відповідачем анкета-заява (а.с.9 зворот). Однак, указана заява позичальника не містить умов сплати процентів за несвоєчасне виконання зобов`язань у підвищеному розмірі. Із розрахунку заборгованості наданої банком, слідує, що проценти на заборгованість нараховані за період з 10.10.2007 по 31.12.2012, у розмірі 22,8% (1,9% на місяць), що обумовлено договором між сторонами та не перевищує обумовлений відсоток. З 01.01.2013 по 31.08.2014 ставка зросла до 30 %, з 01.09.2014 по 31.03.2015 - до 34,80% та з 01.04.2015 по 30.04.2017 - до 43,20%, що є більше від обумовленої договором процентної ставки. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Як визначено ч. 3 ст. 1056 -1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині 4 указаної статті передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. З огляду на вищенаведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Таку правову позицію висловили Верховний Суд України у справі №6-1374цс17 від 11.10.2017 та Верховний Суд у справі №342/180/17 від 03.07.2019. Між тим, матеріали справи не містять посилання на тип процентної ставки, застосованої Банком, позивачем не надано доказів узгодження сторонами змінюваної процентної ставки, порядку та періодичності її зміни, порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, інших вимог, передбачених законом для застосування змінюваної процентної ставки. Банк не надав суду жодного належного доказу узгодження сторонами процентної ставки на рівні 30%, 34,80% та 43,20% річних, у період з 01.01.2013 по 30.04.2017, а також підстав її підвищення. Окрім того, не надано жодного доказу сповіщення відповідача про збільшення процентної ставки, що є прямим порушенням вимог ст. 1056-1 ЦК України. Зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем упродовж з 01.01.2013 по 30.04.2017 є нікчемною, оскільки докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачем, відсутні. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність дій банку з приводу нарахування відповідачу збільшеної відсоткової ставки, неузгодженої належним чином. Заборгованість за процентами за період з 10.10.2007 по 31.12.2012 (до неправомірного підвищення процентної ставки) становила - 189,64 грн, тому саме ця сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також, Банк просить стягнути комісію у розмірі 3200,00 грн, та штрафи: фіксована частина, у розмірі 250,00 грн та процентна складова, у розмірі 4306,41 грн. Суд констатує, що відповідно до заяви-анкети (а.с.9 зворот) та довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» (а.с.10), сторони, серед іншого, погодили комісію за кредитне обслуговування в розмірі 1% на залишок заборгованості, непогашеної на протязі пільгового періоду; строк внесення щомісячних платежів до 25-го числа місяця, а також, у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-якими із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш як на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250,00 грн + 5 % від суми заборгованості. Тобто, позовні вимоги щодо стягнення комісії та штрафів, ґрунтуються на умовах укладеного сторонами Кредитного договору б/н від 23.10.2007. Отже, нарахування комісії та штрафів є доведеним дослідженими у судовому засіданні доказами, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача комісію у розмірі 3200,00 грн, а також штраф: фіксована частина, у розмірі 250,00 грн та процентна складова - 5% від суми заборгованості, у розмірі 644,71 грн (9504,64 грн. (тіло кредиту), + 189,64 грн. (відсотки станом на 31.12.2012) + 3200,00 грн. (комісія) = 12894,28 грн. (сума заборгованості*5%=644,71 грн.). Необхідно також зауважити, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 23.10.2007 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З огляду на викладене, встановивши отримання відповідачем кредиту в сумі 9504,64 грн, що також підтверджується наданим банком та не спростованим відповідачем розрахунком заборгованості (а.с.17-20), враховуючи погодження між сторонами сплати процентів за користування кредитом за базовою процентною ставкою 1,9 % у місяць (22,8% річних), комісії за кредитне обслуговування в розмірі 1% на залишок заборгованості, непогашеної на протязі пільгового періоду та штрафу у розмірі 250,00 грн + 5 % від суми заборгованості, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку тіла кредиту в розмірі 9504,64 грн, процентів за користування кредитом у розмірі 189,64 грн, які нараховані у відповідності до умов, погоджених у заяві позичальника від 23.10.2007, за базовою процентною ставкою 1,9% у місяць (22,8% річних), за період з 10.10.2007 по 31.12.2012 включно, комісії у розмірі 3200,00 грн, а також штрафу: фіксована частина, у розмірі 250,00 грн та процентна складова, у сумі 644,71 грн. Підстави для стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, що нараховані банком за підвищеною процентною ставкою на рівні 30,00%, 34,80% та 42,00% річних, у період з 01.01.2013 по 30.04.2017 включно - відсутні, у зв`язку з непогодженням відповідних умов у заяві позичальника [PERSON] від 23.10.2007. Суд звертає увагу, що клопотань про призначення відповідної бухгалтерської експертизи сторонами не заявлялося, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом судового засідання. При цьому, суд зауважує, що нарахування процентів за користування кредитом у період з 01.01.2013 по 30.04.2017 включно за базовою процентною ставкою 2,5% в місяць (30% річних), 2,9% в місяць (34,80% річних), 3,5% в місяць (42,00% річних), потребує спеціальних знань, адже розмір заборгованості за тілом кредиту неодноразово змінювався, що підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. За положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» також підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору при поданні позовної заяви, пропорційно задоволеним позовним вимогам, у розмірі 243,20 грн. (13788,99 грн. х 100% / 90684,64 грн. = 15,20% задоволених вимог; 1600,00 грн. х 15,20% / 100% = 243,20 грн.).

Outcome: partial