Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Переверзєв О.О., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 32960,00 гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16 вересня 2020 року, позивачем - [PERSON] , було надано в борг, [PERSON] 16000 гривень. Пояснює, що відповідач, як вбачається, з розписки від 16.09.2020 року кошти отримала та зобов`язувалася їх повернути до 16.11.2020 року. У разі прострочення виплати повністю або частково суми боргу зобов`язувалася виплатити пеню в розмірі 1% від суми боргу за кожний день, що підтверджується оригіналом розписки від 16.09.2020 року. Оригінал розписки від 16.09.2020 року написано та підписано власноручно відповідачем. Стверджує, що кошти відповідачем позивачу повернуто не було. Оскільки пеня за прострочення виплати становить 1% від суми боргу за кожний день, таким чином сума боргу за договором позики у вигляді розписки становить - 32960 грн., з яких: 16000,00 - основний борг; 14400,00 (16 00/100= 160 грн. за день, 90 днів х 160= 14400,00 грн.) - пені. Ухвалою судді від 16 грудня 2021 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Встановлено відповідачу, з урахуванням строку, встановленого ст. 178 ЦПК України, п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія ухвали судді про відкриття провадження по справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами надсилалась відповідачу шляхом направлення поштового повідомлення, проте відзив на позовну заяву до цього часу до суду не надходив. Суд визнав можливим справу розглянути за наявними матеріалами, при цьому ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 16.09.2020 року [PERSON] складено розписку, відповідно до якої вона отримала від [PERSON] кошти в розмірі 16000 грн. та зобов`язувалась повернути до 16.11.2020 року. Також у вказаній розписці [PERSON] вказала, що у разі прострочення виплати повністю або частково суми боргу зобов`язується виплатити пеню в розмірі 1% від суми боргу за кожний день (а.с. 4). У вказаний у розписці строк відповідач грошові кошти позивачу не повернула. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, ч. 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідно до статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК). Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду доказів на спростування факту порушення нею зобов`язань, передбачених умовами укладеного договору позики від 16.09.2021 року, як і розрахунку заборгованості, наданого позивачем у позовній заяві, а тому заборгованість за вказаним договором в сумі 32960 грн. (16000,00 грн. - основний борг; 14400,00 грн. (16 00/100 = 160 грн. за день, 90 днів х 160= 14400,00 грн. - пені) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України. За правилами ч. 1, 2 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з вказаною позовною заявою, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`ятнадцяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Судом встановлено, що 27.10.2020 між позивачем та Адвокатським об`єднанням «РЯБІНІН, ПЕРЕВЕРЗЄВ та ПАРТНЕРИ» укладено договір про надання правничої допомоги (а.с. 11). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано акт прийняття-передачі наданих послуг судових витрат за договором про надання правничої допомоги від 27.10.2020 року (а.с. 12), копію квитанції №1 від 27.11.2020 року, відповідно до якої АО «РЯБІНІН, ПЕРЕВЕРЗЄВ та ПАРТНЕРИ» на підставі договору №б/н від 27 жовтня 2020 року за надані послуги прийнято 4000 грн. (а.с. 13). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи наведене, сума витрат на професійну правничу допомогу, яку поніс позивач та яка підтверджена належними доказами, підлягає стягненню з відповідача в розмірі 4000 грн.

Outcome: approved