Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Представник відповідача не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив розглянути справу у відсутності представника міської ради. Позивач та його представник [PERSON] (ордер серії ОД № 181289 від 24.10.2016 р.) на задоволенні позову наполягали, просили про розгляд справи без їх участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], помер - 15.02.1989 р.; копії свідоцтва про народження [PERSON], батько [PERSON], мати [PERSON]; копія паспорту [PERSON], з відміткою про реєстрацію м. Рені, вул.. Садова, 51; копія акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію житлового будинку по вул.. Садова, 37 в м. Рені Одеської області, забудовник [PERSON]; копія договору на право будівництва та безстрокового користування земельної ділянки від 28.04.1955 р. громадянину [PERSON]; копія технічного паспорту на житловий будинок по вул.. Садова, 51 в м. Рені Одеської області, власник [PERSON], самочинних споруд не має; копія постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 15.02.1989 року помер [PERSON], який був батьком позивача. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами по вул.. Садова, 51 в м. Рені Одеської області. Під час життя [PERSON] заповідального розпорядження не залишив, тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги є позивач по справі [PERSON], інших спадкоємців не має. У шестимісячний строк позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак фактично вступив в управління та володіння майном, оскільки після смерті батька вступив у фактичне володіння житловим будинком, доглядав за ним, здійснював оплату комунальних платежів. 05.02.2016 р. [PERSON] звернувся до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено, у звязку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно, реєстрацію якого проведено в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Однак цього документу позивач не зміг надати нотаріусу, оскільки батько за час життя не зареєстрував право власності. Ця обставина змусила позивача звернутися до суду із позовом про визнання права власності. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після смерті батька і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Так як спадщина на майно [PERSON] відкрилась до 1 січня 2004 року, зазначені правовідносини мають регулюватись ЦК України (1963) р. Згідно ст. 548 ЦК України (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. На підставі ст. 549 ЦК України (1963 р.) признається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач [PERSON] який є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 529 ЦК України (1963 р.)), не звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном прийняв спадщину, оскільки після смерті [PERSON] доглядав за житловим будинком, здійснював оплату комунальних платежів. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ст. 549 ЦК України (1963 р.), однак не може оформити її у звязку із обставинами, що не залежать від нього (відсутність правовстановлюючого документу, реєстрацію якого проведено в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. ). Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на земельну ділянку з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ст. 549 ЦК України (1963 р.) З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved