Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

Представник Департаменту Патрульної поліції звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Ціна позову - 2788 гривень 86 копійок. Вимоги позову обґрунтовано наступним. В Департаменті патрульної поліції на посаді інспектора відділу прес-служби управління патрульної поліції у м. Києві проходив службу Хуторний Дмитро Олександрович. Заявлені вимоги мотивують тим, що відповідно до наказу ДПП «Про надання відпусток» № 3 о/с від 02.01.2019 Відповідачу надано щорічну основну оплачувану відпустку за 2019 рік тривалістю 30 діб з 16.01.2019 по 14.02.2019. Разом з тим, наказом ДПП «По особовому складу» № 490 о/с від 04.07.2019 [PERSON] звільнено зі служби в поліції з 09.07.2019. Таким чином, Відповідачу було надано основну оплачувану відпустку за 2019 в повному обсязі, однак останнім у 2019 відпрацьовано лише 6 повних місяці. Відповідно до наказу ДПП «По особовому складу» від 04.07.2019 року №490 о/с, яким Відповідача було звільнено зі служби в поліції, з грошового забезпечення останнього належно відрахувати за 15 діб щорічної чергової оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. вказано, що в місяці в якому Відповідача було звільнено зі служби в поліції, ним було відпрацьовано лише 9 днів, що унеможливило здійснення відрахування з його грошового забезпечення в повному розмірі за всі 15 діб надмірно нарахованої частини чергової відпустки, оскільки грошового забезпечення Відповідача за відпрацьовані дні було недостатньо для такого відрахування. Після здійснення відрахування, кошти яких було недостатньо для повного відрахування з грошового забезпечення Відповідача за надмірно нараховану йому частину щорічної відпустки за 2019 рік становлять 2 788 грн. 86 коп. Добровільно Відповідач не сплатив надмірно нараховану йому частину чергової відпустки за час невідпрацьованої частини 2019 року. Посилаючись на викладені обставини справи, представник позивача просить суд: стягнути з [PERSON] на користь Департаменту патрульної поліції кошти за надмірно нараховану частину щорічної оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини 2019 року в сумі 2 788 грн. 86 коп. та судовий збір у розмірі 1921 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10 січня 2020 року відкрито провадження в справі за позовом Департаменту Патрульної поліції до [PERSON] про стягнення коштів. Визначено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання. Відповідачу надано право протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження надіслати до суду відзив на позовну заяву, письмові докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позову (а.с.13-14). Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлено своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи. Відповідач, [PERSON] до судового засідання не з`являвся. Відповідачу надіслана судова повістка відповідно до ст.128-130 ЦПК України за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов таких висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як вбачається з Витягу з Наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України «Про надання відпусток» № 3 о/с від 02.01.2019 року надано основну та додаткову за стаж служби в поліції щорічні чергові оплачувані відпустки за 2019 рік страшному лейтенанту поліції [PERSON] ( [NUMBER] ), інспектору роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берега), основну відпустку тривалістю 30 діб, з 16 січня по 14 лютого 2019 року (а.с.6). Як вбачається з Витягу з Наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України «Про особовий склад» № 490 о/с від 04.07.2019 року, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції: по управлінню патрульної поліції у місті Києві страшного лейтенанта поліції Хуторного Дмитра Олександровича ([NUMBER]), інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берега), з 09 липня 2019 року, із відрахуванням грошового забезпечення за 15 діб щорічної чергової оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплат надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки у календарному обчислені становить 04 роки 03 місяці 04 дні (а.с.7). Згідно розрахунку № 6 грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року на день звільнення 09.07.2019 року страшного лейтенанта поліції [PERSON] ([NUMBER]), інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берега), Відповідачем надмірно використана відпустка 15 календарних днів, в зв`язку з чим борг Відповідача за дні перевикористаної відпустки складає 2788,86 грн. (а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст. 92 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Згідно ч.ч. 2, 9 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. З урахуванням того, що [PERSON] відпрацьовано лише шість повних місяці у 2019 році, тривалість щорічної оплачуваної відпустки за 2019 рік, на яку він мав право станом на час звільнення зі служби в поліції, становила 15 днів. Разом з тим, відповідач перебував у щорічній оплачуваній відпустці за 2019 рік протягом тридцяти днів. Отже, останній надмірно використав 15 днів щорічної оплачуваної відпустки за 2019 рік. Частинами 1 та 2 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. За змістом абз. 2 ч. 9 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» при звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Абзацом 6 п. 8 розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, передбачено, що при звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Кількість днів надмірно нарахованої частини щорічної відпустки вказується в наказі про звільнення. Як вбачається з наказу ДПП «Про особовий склад» № 490 о/с від 04.07.2019 року страшного лейтенанта поліції [PERSON] ( [NUMBER] ), інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берега), було звільнено зі служби в поліції, з грошового забезпечення останнього належало відрахувати за 15 діб щорічної чергової оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Суд встановив, що в місяці, в якому Відповідача було звільнено зі служби в поліції, ним було відпрацьовано лише 9 днів, що унеможливило здійснення відрахування з його грошового забезпечення в повному розмірі за всі 15 діб надмірно нарахованої частини чергової відпустки, оскільки грошового забезпечення відповідача за відпрацьовані дні було недостатньо для такого відрахування. Оскільки, після здійснення відрахування, кошти, яких було недостатньо для повного відрахування з грошового забезпечення відповідача за надмірно нараховану йому частину щорічної відпустки за 2019 рік становлять 2788,86 грн., що підтверджується розрахунком № 6 грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року (а.с.8). Відтак, суд дійшов висновку, що Відповідач зобов`язаний сплатити Департаменту патрульної поліції кошти у сумі 2788,86 грн. за надмірно нараховану йому частину чергової відпустки за час невідпрацьованої частини 2019 року, однак такої виплати не здійснив. Згідно частини 1 статті 6 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Нормами ч.1 ст.22 ЗУ «Про відпустки», передбачено, що у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року. Згідно п.2 ч.2 ст.127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, в тому числі при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в п.п.3,5,6 ст.36 і п.п.1,2 і 5 ст.40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.136 КЗпП України, розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. За таких обставин, враховуючи, що Відповідачем перевикористано дні щорічної основної відпустки, за які йому були виплачені кошти, беручи до уваги, що вказані кошти ним у добровільному порядку повернуто не було, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір. На підставі наведеного та

Outcome: approved