Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

Представник позивача 05.11.2018 р. звернувся з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПрАТ «СК`УНІКА» суму збитків у розмірі 32035,99 грн. та судовий збір в розмірі 1762,00 грн. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 05.03.2014р. між АТ « Райффайзен Банк Аваль та ПрАТ «СК «УНІКА» укладено договір добровільного страхування на транспорті №001800/4002/0000022 від 05.03.2014р., предметом якого є страхування транспортного засобу «Mitsubishi», реєстраційний номерний знак [NUMBER] . У відповідності до умов Договору старування, позивач взяв на себе зобов`язання у разі страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 30.11.2015р. о 18 год. 20 хв. по мосту Патона в напрямку Ленінградської площі в м. Києві відбулось зіткнення автомобіля «Ніссан», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] із застрахованим автомобілем. Внаслідок ДТП, застрахований автомобіль «Mitsubishi», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , був пошкоджений. Як зазначає позивач, зіткнення відбулося в результаті порушення відповідачем правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.12.2015 р. Відповідно до звіту №03-08/12 про оцінку транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту завданого власнику застрахованого автомобіля в результаті цього пошкодження у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді склала 82631,25 грн. Позивач на виконання умов договору страхування перерахував на рахунки, визначені Страхувальником, страхове відшкодування у розмірі 60349,64 грн., що підтверджується страховим актом від 27.04.2016року. Страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів в розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в ТВД « СК Кредо», позивач звернувся з відповідною регресною вимогою про відшкодування сплаченої позивачем суми страхового відшкодування, проте, в межах ліміту передбаченого Полісом, ТВД « СК Кредо» було стягнуто на користь позивача кошти на загальну суму 28313,65 грн. Таким чином, у ПрАТ «СК «УНІКА» виникло право вимоги до [PERSON] в розмірі 32035,99 грн., у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду за захистом порушених прав та інтересів, посилаючись на те, що на підставі ст. 27 ЗУ «Про страхування», ст. 993 ЦК України до нього як до страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник, що отримав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав клопотання до суду, в якому просив позов задовольнити в повному обсязі, проти розгляду справи не заперечував та просив розглядати справу за відсутності представника. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про місце і час судового розгляду повідомлялась судом за місцем реєстрації. Судова повістка повернулась до суду за закінченням терміну її зберігання на поштовому відділенні в зв`язку з неотриманням адресатом. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Так, дослідивши матеріали справи‚ суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно положень ст.ст. 1187 ЦК України, шкода спричинена джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Судом встановлено, що 05.03.2014р. між АТ « Райффайзен Банк Аваль та ПрАТ «СК «УНІКА» укладено договір добровільного страхування на транспорті №001800/4002/0000022 від 05.03.2014р., предметом якого є страхування транспортного засобу «Mitsubishi», реєстраційний номерний знак [NUMBER] . 30.11.2015р. о 18 год. 20 хв. по мосту Патона в напрямку Ленінградської площі в м. Києві відбулось зіткнення автомобіля «Ніссан», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] із застрахованим автомобілем. Внаслідок ДТП, застрахований автомобіль «Mitsubishi», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , був пошкоджений Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 22.12.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. ПрАТ «СК «УНІКА» 27.04.2016 року було складено страховий Акт №00181857. Відповідно до звіту №03-08/12 про оцінку транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту завданого власнику застрахованого автомобіля в результаті цього пошкодження у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді склала 82631,25 грн. Позивач на виконання умов договору страхування перерахував на рахунки, визначені Страхувальником, страхове відшкодування у розмірі 60349,64 грн., що підтверджується страховим актом від 27.04.2016року. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в ТВД « СК Кредо», позивач звернувся з відповідною регресною вимогою про відшкодування сплаченої позивачем суми страхового відшкодування, проте, в межах ліміту передбаченого Полісом, ТВД « СК Кредо» було стягнуто на користь позивача кошти на загальну суму 28313,65 грн. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 20 ЦК України. Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що [PERSON] є відповідальним за завдану шкоду внаслідок ДТП, яка мала місце 30.11.2015 року, а тому пред`явлений позов до нього про відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, в розмірі 32035 грн. 99коп. є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Також згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: approved