Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Представник позивача 19.08.2015 року звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування, посилаючись на те, що 21.07.2011 року між ПАТ «ВАБ» та фізичною особою - резидентом України - [PERSON] укладено договір банківського обслуговування № ВLаЖГА00054392. Згідно пунктів умов договору, банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 11 500 грн., термін повернення кредиту - 21.07.2014 року. Відповідно до договору за користування кредитними коштами встановлюється процентна ставка в розмірі 15 % річних. Відповідно до п. 2.5.2. договору позичальник зобов»язується не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок ПАТ «ВіЕйБіБанк», вказаний в п.6 спеціальної частини договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлених в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом. Позивач зі своєї сторони виконав договірні зобов»язання за договором в повному обсязі, а відповідач від виконання зобов»язань ухиляються. Відповідач порушив свої зобов»язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість за кредитом. На даний момент заборгованість за договором банківського обслуговування становить всього 125 833,15 грн., в тому числі : - кредит -10 643 грн.; - відсотки 6 320,75 грн.; - комісія за РО 7 043,75 грн.; - плата за пропуск платежів 101 825,65 грн. Ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов»язання виникають з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов»язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов»язаний виконати свій обов»язок, а кредитор прийняти виконання зобов»язання. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ). В ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов»язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України ( ст. 1048 ЦК України ). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов»язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов»язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов»язаний сплатити неустойку відповідно до ст. 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням ), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - [PERSON]. Прохав стягнути із відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» заборгованість за договором банківського обслуговування № ВLаЖГА00054392 від 21.07.2011р. в сумі 125 833,15 грн. В судове засідання сторони не з»явилися. Представник позивача [PERSON] ( а. с. 36 ), надавши заяву про розгляд справи у її відсутності, де позов підтримала, не заперечувала щодо винесення заочного рішення по справі ( а. с. 35 ). Відповідачка повторно не з»явилася, хоча заздалегіть повідомлялася належним чином про день та час розгляду справи за останньою відомою суду адресою її проживання вказаною позивачем в позові через відсутність її реєстрації у Полтавській області ( а. с. 21, 22 ), про що є докази в матеріалах справи у вигляді поштових повідомлень, які повернулися до суду з відмітками пошти : «за вказаною адресою не проживає» ( а. с. 33 34, 42 44 ). Від неї не надійшло будь - яких заяв про відкладення справи слуханням або про причини неявки. Позивач відмовився давати оголошення в пресу щодо виклику відповідачки ( а. с. 45 46 ). За наявних обставин, суд вважає за можливе розгляд справи по суті у відсутності не з»явившихся, належно повідомлених сторін, в заочному порядку згідно ст. 169 ч. 4, 224 ЦПК України, так як згідно ст. 77 ч. 1 ЦПК України судова повістка відповідачці вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою не проживає або не знаходиться.. Судом встановлено всі обставини, на які послався позивач в позові і вони доводяться матеріалами справи в повному обсязі на а. с. 3 - 22. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до ст. 526 ЦК України, оскільки зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Судові витрати по справі понесені позивачем підлягають відшкодуванню в повному обсязі з відповідачки згідно ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved