Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Представник позивача Бабич О.В. звернувся із позовом до суду про примусове виселення з житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог вказує, що 21.07.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «НЕОС БАНК», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «БАНК КІПРУ», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу. Відповідно до п.п.2.1, 2.2. договору клієнт (ПАТ «НЕОС БАНК») відступає фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації. З моменту відступлення клієнтом факторингу прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими йому. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних; санкцій та інших обов`язкових платежів. Також, 21.07.2014 року між Публічним акціонерним товариством «НЕОС БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір про передачу прав за іпотечними договорами, відповідно до якого разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 21.07.2014 року одночасно передаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені договором. Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 11.07.2012 № 16-1074/2012 позичальником згідно якого є [PERSON] . 11.07.2012 року ПАТ «БАНК КІПРУ» та [PERSON] уклали кредитний договір № 16-1074/2012, згідно якого банк зобов`язується надати боржнику (за кредитним договором - позичальникові) кредит у сумі 600000,00 грн. проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк (кредитор) свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у сумі, передбаченій умовами кредитного договору. 11.07.2012 року, в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між кредитором та [PERSON] укладено Іпотечний договір, що посвідчений нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області Алєксєєвою Г.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1880 (надалі - «Договір іпотеки»), відповідно до якого Відповідач 1 передав в іпотеку кредитору нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею - 373,00 кв.м., житловою площею - 145,00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку на якій розташований зазначений житловий будинок, площею 0,1325 га кадастровий номер [NUMBER] цільове призначення: будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У порушення умов Іпотечного договору, Відповідач 1, свої зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого Банк прийняв рішення звернути стягнення на заставне майно, в рахунок погашення боргу. 13.01.2014 року Миколаївським районний судом Львівської області ухвалено рішення, яким позовні вимоги ПАТ «БАНК КІПРУ» до [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено та звернуто стягнення на Житловий будинок загальною площею - 373,00 кв.м., житловою площею - 145,00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку на якій розташований зазначений житловий будинок, площею 0,1325 га кадастровий номер [NUMBER] цільове призначення: будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після ухвалення рішення стало відомо, що в житловому будинку, який є предметом іпотеки, зареєстровані неповнолітні діти. Таким чином, подальша реєстрація [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в будинку, що є предметом іпотеки, унеможливлює її реалізацію, внаслідок чого порушуються законні права та інтереси Іпотеко держателя, у звязку з чим просив позов задоволити. В судове засідання представник позивача Блажевський П.І. подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав та просив такий задоволити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи. При таких обставинах суд визнав неявку відповідачів неповажною та розглянув справу у їх відсутності, провівши на підставі вимог ст. 281 ЦПК України заочний розгляд справи. Небажання відповідачів надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Третя особа служба у справах дітей Миколаївської РДА Львівської області в судове засідання свого представника не направила, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, причин неявки такого суд не повідомила, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подала. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних справ та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 цього Кодексу регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, частина друга статті 109 цього Кодексу встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку», підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР. За змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року (справа № 6-1892 цс15). Відповідно до ч. 3 статті 109 ЖК УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов`язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно. їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 11.07.2012 року ПАТ «БАНК КІПРУ» та [PERSON] уклали кредитний договір № 16-1074/2012, згідно якого банк зобов`язується надати боржнику (за кредитним договором - позичальникові) кредит у сумі 600000,00 грн. проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк (кредитор) свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у сумі, передбаченій умовами кредитного договору. 11.07.2012 року, в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між кредитором та [PERSON] укладено Іпотечний договір, що посвідчений нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області Алєксєєвою Г.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1880 (надалі - «Договір іпотеки»), відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку кредитору нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею - 373,00 кв.м., житловою площею - 145,00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку на якій розташований зазначений житловий будинок, площею 0,1325 га кадастровий номер [NUMBER] цільове призначення: будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У порушення умов як кредитного договору, так і іпотечного договору, [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого Банк прийняв рішення звернути стягнення на заставне майно, в рахунок погашення боргу. 13.01.2014 року Миколаївським районний судом Львівської області ухвалено рішення, яким позовні вимоги ПАТ «БАНК КІПРУ» до [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено та звернуто стягнення на Житловий будинок загальною площею - 373,00 кв.м., житловою площею - 145,00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку на якій розташований зазначений житловий будинок, площею 0,1325 га кадастровий номер [NUMBER] цільове призначення: будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Частиною 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Врахувуючи наведене, а також те, що в іпотеку передано будинок, який був придбаний за рахунок отриманих кредитних коштів, заборгованість за кредитним договором досі залишається не виплаченою, право користування спірним житловим будинком в неповнолітніх дітей виникло після укладання договору іпотеки, відповідачі на протязі тривалого періоду часу у вказаному житловому будинку не проживають, тому вимоги позивача щодо виселення відповідачів із цього будинку без надання іншого житла обгрунтовані та такі, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved