Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Представник відповідача позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія заяви [PERSON] від 20.10.2014р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого 29.01.2010р.; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про укладання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; копія довідки Новосільської сільської ради Ренійського району від 14.10.2014р.; копія державного акту серії ЯБ № 438589 від 06.02.2006р. на право власності на земельну ділянку загальною площею 2,71 га, оформленого на імя [PERSON]; копії витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки від 08.10.2014р. із кадастровими планами земельних ділянок; копія довідки відділу Держземагенства у Ренійському районі про нормативну грошову оцінку спірних земельних ділянок; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.10.2014р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] є сином нині померлого [PERSON] За життя [PERSON] належали земельні ділянки загальним розміром 2,71 га, розташовані на території Новосільської сільської ради Ренійського району, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту серії ЯБ № 438589 від 06.02.2006р. про право власності на земельні ділянки. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 29.01.2010р. - помер. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є позивач та його матір [PERSON] У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач, як спадкоємець першої черги не звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення позивача за прийняттям спадщини, оформити її було б неможливо у звязку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи (відсутні витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок) на вищевказані земельні ділянки. Однак, самому позивачу після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельні ділянки як на обєкт спадщини, може звернутись тільки спадкоємець. На момент смерті [PERSON] позивач мешкав разом із ним в с. Новосільске Ренійського району, після його смерті земельні ділянки залишись у його користуванні, він обробляє спірні земельні ділянки. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець першої черги - [PERSON] спадщину не прийняла, на неї не претендує, із заявою про її прийняття до нотаріуса не зверталась, не заперечує, щоб позивач оформив право власності на спадкове майно на своє імя. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохопленя заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач не має можливості у звязку із відмовою нотаріуса (не було отримано витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок). Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на земельні ділянки з підстав прийняття спадщини за законом, однак, з незалежних від нього причин він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на нерухомість, у звязку із чим був вимушений звернутися за захистом прав та інтересів до суду. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved