Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувся до Купянського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 54344 грн. 58 коп., посилаючись на те, що 21 лютого 2007 року, відповідач [PERSON] уклав договір кредиту №HAXRRX06240239 з ПАТ КБ «ПриватБанк», за яким відповідачу було надано кредит у розмірі 4752,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» умовами та правилами складають між ним та банком кредитний договір. Позивачем умови Кредитного договору виконано та надано кредит в сумі визначеній кредитним договором. Відповідач у порушення норм закону та умов договору взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31 травня 2016 року має заборгованість на загальну суму 54344 грн. 58 коп. Тому, позивач був змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права і просить суд стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти заявлених позовних вимог та просили суд відмовити у задоволенні позовної заяви у звязку з пропуском строків позовної давності. Крім того, відповідач надав до суду письмову заяву в якій зазначив, що він брав кредит 21 лютого 2007 року, який укладався до 20 лютого 2009 року, а останній платіж [PERSON] зробив у 2009 році. У звязку з тим, що позивач в період з 2009 року по 2013 рік до суду з позовом не звернувся, а тому відповідач вважає що строк позовної давності сплив. Крім того, [PERSON] зазначив, що у ПАТ КБ «ПриватБанк» підписував тільки анкету позичальника. Стосовно того, що був встановлений строк позовної давності 5 років йому нічого не відомо. Інших документів він не памятає що підписував. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності судом були встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21 лютого 2007 року, відповідач [PERSON] уклав договір кредиту №HAXRRX06240239 з ПАТ КБ «ПриватБанк», за яким відповідачу було надано кредит у розмірі 4752,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 7-11). В результаті не виконання боржником зобовязання утворилась заборгованість на загальну суму 54344,58 грн., з яких: -2878,24 грн. заборгованість за кредитом; -10282,25 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; -38120,06 грн. заборгованість за пенею; -500,00 грн. штраф фіксована частина; -2564,03 грн. штраф (процентна складова). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст. 610 ЦК України). Згідно ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання, є нікчемним. Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк (ст. 610 ЦК України). Відповідно до\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі\~ст. 261 ЦК України\~початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Частиною 4\~ст. 267 ЦК України\~встановлено, що сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Оскільки умовами договорів передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13, яка в силу вимог\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт,\~\~що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Встановлено, що останнє зарахування за кредитним договором, укладеним 21 лютого 2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», здійснено 30 липня 2009 року, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а. с. 5-6). Крім того, згідно з ч. ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1\~ст. 259 ЦК України\~). У зв'язку з викладеним, у постанові № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року ВСУ визначена правова позиція відповідно до якої суди повинні перевірити наявність належних і допустимих доказів, які б безспірно підтверджували, що умови про надання\~\~споживчого кредиту містили збільшений строк позовної давності у момент підписання заяви позичальника і в подальшому вони не змінювались.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В доданих до позову умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («розстрочка») (стандарт) визначено, що позовна давність при зверненні до суду з позовом про стягнення кредиту, відсотків, винагороди та неустойки договором встановлюється тривалістю 5 років. Однак відповідач просив суд застосувати наслідки пропуску банком строку позовної давності встановлену законом, вважаючи, що такий строк позивачем пропущено. Враховуючи ст.ст. 207, 259 ЦК України суд ставиться критично до п. 5.5 умов надання споживчого кредиту в якому визначено строк позовної давності тривалістю 5 років. Так, відповідно до положень ст. 259 ЦК України договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі, а згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). В порушення норм чинного законодавства, умови надання споживчого кредиту, які були додані до позовної заяви, не були підписані сторонами. В такому випадку, не можливо стверджувати про той факт, що зазначені «Умови» являються домовленістю між сторонами укладеною у письмовій формі, а також неможливо підтвердити той факт, що дані «Умови» не були змінені протягом всього строку після підписання кредитного договору. Стосовно того, що в анкеті позичальника є пункт, в якому зазначено, що [PERSON] «Ознайомився та згоден із умовами надання споживчого кредиту», то суд звертає увагу на те, що в даній анкеті підпис [PERSON] стоїть як на першій, так і на зворотній сторінці, що на думку суду підтверджує тільки те, що [PERSON] був ознайомлений саме з анкетою позичальника. Натомість, як вже було зазначено, в наданих умовах взагалі відсутній підпис [PERSON], тому суд вважає надані «умови» неналежним доказом того, що [PERSON] погодився та взагалі, що йому було відомо те, що строк позовної давності встановлювався строком на 5 років. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що у позивача початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення права на позов, а саме з 30 липня 2009 року, моменту коли відповідач здійснив останній платіж в рахунок погашення своєї кредитної заборгованості і з того часу перестав виконувати свої обовязки відповідно до кредитного договору. Строк позовної давності за даним договором становить три роки, як передбачено ст. 257 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що ні в позовній заяві, ні в доданих до суду документах, в порушення ст. 60 ЦПК України не вказані обставини та відсутні докази поважності пропуску строку позовної давності. У звязку з тим, що позивач не скористався своїм правом звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у строки встановлені законом, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню у звязку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed