Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Представник відповідача Лиманської сільради Ренійського району позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Представник позивачів [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0574721 від 10.02.2000р.; копія сертифікату акцій серії А № 0000411 від 07.04.2005р.; копії Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 13.11.2013р.; копія державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 051190 від 26.04.2006р.; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.11.2010р.; копії свідоцтв про народження [PERSON], [PERSON], [PERSON]; копія свідоцтва про встановлення батьківства; копії свідоцтв про смерть [PERSON], [PERSON], [PERSON]; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.03.2014р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі у справі є дітьми нині померлого [PERSON] За життя [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0574721 належала земельна ділянка площею 3,48 га, яка розташована на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] на підставі державного акту серії І-ОД № 051190 від 26.04.2006р. на право приватної власності на землю належала земельна ділянка площею 2,15 га, розташована на території Лиманської сільської ради Ренійського району масив № 3,14 діл. № 16, масив № 26 діл. № 226 , виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та прості іменні акції ВАТ «Насінницький радгосп «Перше травня» у кількості 4668 штук на підставі сертифікату акцій серії А № 0000411. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, 03.05.2007 р. - померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 2,15 га, розташовану на території Лиманської сільської ради Ренійського району масив № 3,14 діл. № 16, масив № 26 діл. № 226 , виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту серії І-ОД № 051190 від 26.04.2006р. на право приватної власності на землю, та на прості іменні акції ВАТ «Насінницький радгосп «Перше травня» у кількості 4668 штук на підставі сертифіката акцій серії А № 0000411. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], [PERSON]І (як спадкоємець за законом) звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За зверненням [PERSON] нотаріусом було заведено спадкову справу та ним було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку від 16.11.2010р. Проте [PERSON] не встиг оформити на себе право власності на сертифікат акцій серії А № 0000411, який належав померлій [PERSON], але фактично прийняв спадок в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем та не заявив про відмову від неї. Інших спадкоємців не встановлено. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 03.10.2012 р. - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначені земельні ділянки та на сертифікат акцій. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], [PERSON], законний представник позивачів (як спадкоємців за законом) звернулася до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За зверненням представника позивачів нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні [PERSON] до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів (відсутності витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок) на вищевказані земельні ділянки, про що 18.03.2014р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельні ділянки, та сертифікату акцій, як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлого К.І. і вважають, що мають всі законні підстави для визнання за ними права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець її не прийняв. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачі у справі є спадкоємцями першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Їх законний представник у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини на користь позивачів, отже вони вважаються такими, що її прийняли. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки їх воля, як спадкоємців за законом, була виражена у діях їх законного представника щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вони не можуть оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] не було отримано витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, у звязку із чим в даний час представник позивачів вимушена звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачі є субєктами набуття права власності на земельні ділянки та сертифікат акцій з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених представником позивачів та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за позивачів права власності на спадкове майно.

Outcome: approved