Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Представник заявника [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Стахановська міська рада. В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що [INFO] у місті Кадіївка померла бабуся [PERSON] [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з нарахованої за її життя, але не виплаченої пенсії за віком. Відповідно до даних паспортів сторін, позивач та її бабуся на момент смерті останньої були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного заявник просила суд встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини за вказаною вище адресою разом з її бабусею. Представник заявника та заявник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, розгляд справи просили проводити без їх участі. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , уродженка м.Стаханов Луганської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , у родженка села Курячівка, Білокуракинського району Луганської області, була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , у м.Кадіївка (м.Стаханов) Луганської області, про що зроблено відповідний актовий запис №411. У відповідності до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно із ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини судам слід перевіряти наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим, суд зазначає, що доведення факту сумісного проживання на час відкриття спадщини покладається на сторону, що звертається з відповідною заявою, та такі вимоги повинні підтверджуватись належними та допустимими доказами по справі. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Заявником до матеріалів заяви в якості доказу на підтвердження своїх вимог, було надано довідку ПП «Мастердом» №52 від 03.12.2020, що складена за формою, затвердженою наказом Міністерства юстиції «Луганської народної республіки» №1090-ОД від 14.11.2016. Разом з тим, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та\~законів України,\~їх посадові\~та службові\~особи на\~тимчасово окупованій\~території діють\~лише на\~підставі,\~у межах\~повноважень та\~у спосіб,\~що передбачені\~Конституцією та\~законами України. Будь-які\~органи,\~їх посадові\~та службові\~особи на\~тимчасово окупованій\~території та\~їх діяльність\~вважаються незаконними,\~якщо ці\~органи або\~особи створені,\~обрані чи\~призначені у\~порядку,\~не передбаченому\~законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Отже, суд не приймає в якості належного та допустимого доказу вищевказану довідку, що надана позивачем. Інших доказів, які б підтверджували вимоги заявника до матеріалі справи не додано. Окрім того, суд зазначає, що сам факт реєстрації заявника зі спадкодавцем за однією адресою не підтверджує факту сумісного проживання на час відкриття спадщини, оскільки вказаний факт повинно розглядатись у сукупності з іншими доказами. Враховуючи вищевикладене, та те, що заявником належними та допустимими доказами не доведений факт сумісного проживання зі спадкодавцем, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed