Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Представник позивача в інтересах позивача 15.10.2014 року звернувся до суду із зазначеним позовом, який 11.06.2015 року уточнив, в позовній заяві зазначає, що 17.01.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір №ZPC0AN57191701, за яким відповідач по справі отримала кредит у розмірі 43499,78 грн. на термін до 16.01.2015 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та порядок, встановлений договором. Позивачем були виконано умови договору та надано відповідачу кредит. У порушення умов договору та ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала , у зв'язку із чим станом на 28.05.2015 року утворилась заборгованість 157620,68 грн., а саме - заборгованість за кредитом в сумі 42669,49 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 5969,10 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 2020,05 грн., пені за несвоєчасність виконання обовязків за договором в сумі 99218,20 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 250,00 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 7493,84 грн., у звязку із чим позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 157620,68 грн. за кредитно-заставним договором №ZPC0AN57191701 від 17.01.2008 року, а також судові витрати, сплачені при предявленні позову у розмірі 1576,20 грн. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, наполягає на його задоволенні. В судовому засіданні представник відповідача, проти позову заперечував про що надав письмові заперечення проти позову, та просив застосувати позовну давність до заявлених вимог. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов заявлено на законних підставах, він достатньо обґрунтований письмовими доказами і підлягає частковому задоволенню. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України врегульовано строк (термін) виконання зобов'язання, а саме частиною першою встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, за змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. За змістом ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якою передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Судом встановлено, що 17.01.2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір № ZPC0AN57191701, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 43499,78 грн. на термін до 16.01.2015 року грн. та зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Для забезпечення повного і своєчасного виконання договору відповідач оформив заставу на автомобіль DAEOO MATIZ 2007 року випуску (а.с.7-11). Свої зобов'язання за Кредитним договором [PERSON] виконав у повному обсязі, що підтверджується наявними у справі доказами. З позовної заяви встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання. В зв`язку з викладеним, згідно наданих позивачем розрахунків станом на 28.05.2015 року відповідачка має заборгованість 157620,68 грн., а саме - заборгованість за кредитом в сумі 42669,49 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 5969,10 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 2020,05 грн., пені за несвоєчасність виконання обовязків за договором в сумі 99218,20 грн., а також, в зв'язку з порушенням відповідачем умов договору позивачем нараховано штрафні санкції, а саме: 250, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 7493,84 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.154). Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості за договором № ZPC0AN57191701 від 17.01.2008 року, надходження готівки особистих коштів платника [PERSON] для погашення кредиту було проведено 24.11.2009 року на суму 633,81 грн., 24.12.2009 року на суму 455,98 грн., 12.02.2010 року на суму 565,52 грн., тобто у меншому розмірі ніж було передбачено графіком погашення кредиту. У подальшому, починаючи з березня 2010 року погашення кредитного договору [PERSON] не здійснювалось. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07.12.2010 року, яке набуло законної сили 20.12.2010 року, звернуто стягнення на предмет застави автомобіль DAEOO MATIZ 2007 року випуску (а.с.91-94). З меморіального ордеру №1FJL від 25.06.2014 року вбачається погашення за кредитним договором № ZPC0AN57191701 від 17.01.2008 року у розмірі 9500,00 грн. Проте, суд не погоджується з нарахованим позивачем розміром заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, пені та штрафних санкцій. Як вбачається з договору № ZPC0AN57191701 від 17.01.2008 року, сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 16.01.2015 року. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як встановлено, [PERSON] перестала виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту з січня 2010 року, а з березня 2010 року зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами про дострокове повернення кредиту банк звернувся 15 жовтня 2014 року, включивши до позовних вимог як всю заборговану суму, так і майбутні платежі. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Як вбачається з п.14.10 договору нарахування неустойки за цим Договором здійснюється протягом трьох років, п.14.11 сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення Кредиту, винагороди та процентів за користування Кредитом тривалістю у пять років. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі №6-116цс13. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (п.17) позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами з 17 по 21 число кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, ураховуючи, що за умовами договору погашення та процентів кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до певного числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № ZPC0AN57191701 від 17.01.2008 року, нарахування штрафних санкцій на суму кредиту відбулося 17.05.2009 року, тобто слід вважати, що саме з цієї дати банк довідався про порушення свого права. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Зі спливом позовної давності до основної вимоги, позовна давність спливає і до додаткової вимоги - стягнення неустойки, звернення стягнення на заставлене майно тощо (стаття 266 ЦК України). Таким чином, строк загальної позовної давності слід рахувати з 17 травня 2009 року. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до позивача 15 жовтня 2014 року. Тому на думку суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустив строки звернення до суду за захистом свого порушеного права у період з 17 травня 2009 року до 15 жовтня 2009 року. Згідно ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Встановивши, що загальна сума боргу становить 37427,75 грн., а сума пені станом на 28.05.2015 року становить 99218,20 грн., суд приходить до висновку, що нарахована пеня значно перевищує збитки, а тому суд вважає за необхідне зменшити розмір пені в межах строків позовної давності. Тобто,

Outcome: partial