Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON] у липні 2020 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що 27.04.2011 року [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписав Анкету-заяву, в якій підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на сайті позивача, складає між ними та Банком Договір про надання банківських послуг. Позивач виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому у договорі шляхом відкриття кредитного рахунку та установлення початкового кредитного ліміту. Натомість позивач вважає, що [PERSON] не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, простроченим, відсотками, пенею та штрафами. Станом на 31.05.2020 за розрахунком позивача утворилась заборгованість у розмірі 11711,94 грн., яка складається з наступного: 7486,95 грн. - заборгованість за тілом кредита; 3141,09 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 50,00 грн. - нарахована пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 533,90 грн. - штраф (процентна складова). Ураховуючи, що відповідач, не виконуючи належним чином зобов`язання за договором, порушує його умови, представник позивача просить суд стягнути із відповідача на його користь 11711,94 грн. заборгованості за договором та судовий збір в сумі 2102,00 грн. Ухвалою суду від 22.07.2020 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.66). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із таких мотивів. Судом установлено, що 27.04.2011 року [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 29). У вказаній Заяві зазначено, що разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, вони складають договір про надання банківських послуг, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування. Крім того, [PERSON] 27.04.2011 року підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду, за умовами якої розмір відсотків за користуванням кредитом на місяць становить 3,0 % в місяць (36,00 на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом, розмір щомісячних платежів складає 7% від заборгованості, що має бути сплачений не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним; за несвоєчасне погашення заборгованості передбачена пеня у розмірі: пеня 1 (базова відсоткова ставка за договором/30 обчислюється за кожен день прострочення кредиту) + пеня 2 (1% від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, нараховується раз на місяць); за несвоєчасне погашення заборгованості більше, ніж на 50 днів передбачений штраф - 500 грн. + 5% від заборгованості (а.с.30). До позовної заяви банк додав витяг з Умов та правила надання банківських послуг від 06.03.2010 (а.с. 31-54). Проте, указані Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. З довідки позивача про видані [PERSON] кредитні картки установлено, що відповідач отримав кредитні картки: номер [NUMBER] з датою відкриття 05.05.2011 і з терміном дії до 02/15 року, номер [NUMBER] з датою відкриття 25.08.2011 і з терміном дії до 06/15 року, номер [NUMBER] з датою відкриття 21.04.2012 і з терміном дії до 10/15 року, номер [NUMBER] з датою відкриття 02.06.2016 і з терміном дії до 12/19 року (а.с.28). Отже, строк виданої відповідачу останньої кредитної карти закінчився 31.12.2019. З виписки про рух коштів та види транзакцій за кредитною карткою [PERSON] за період з 05.11.2011 по 01.03.2020, наданої позивачем до суду установлено, що відповідач користувався кредитними коштами шляхом зняття готівки, оплати товарів, послуг електропостачання тощо (а.с.21-26). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Розрахунок боргу за тілом кредиту, здійснений позивачем, [PERSON] не спростував, доказів на підтвердження відсутності боргу за тілом кредиту чи його меншого розміру не подав до суду. Як установлено судом відповідачем були порушені умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту, а тому з [PERSON] підлягає стягненню 7486,95 грн. боргу за тілом кредиту. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення з [PERSON] заборгованості з відсотків, яка розрахована позивачем, суд виходить з такого. З розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів і види транзакцій за кредитною карткою [PERSON] № [NUMBER] установлено, що позивачем нараховувались та списувались відсотки за період з 30.11.2011 по 31.05.2020, залишок заборгованості за відсотками склав 3141,09 грн., який у тому числі включає суму відсотків нарахованих позивачем після закінчення строку дії картки 31.12.2019 року. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, неустойку, комісію, які передбачені договором, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, проценти нараховуються в межах дії договору (карти), який в даному випадку спливає із закінченням дії карти. Позивач має право після закінчення строку дії картки на стягнення відповідних виплат за статтею 625 ЦК України, але таких вимог позивач не заявив. Указана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Відтак, після 31.12.2019 року нарахування позивачем відсотків на суму кредиту не повернутого [PERSON] за договором від 27.04.2011 року є безпідставним. Згідно з розрахунком заборгованості поданого позивачем до суду сума відсотків нарахованих позивачем і не сплачених відповідачем станом на дату закінчення строку дії картки склала 2230 грн. 15 коп. (567,60 грн. (борг з відсотків станом на 30.09.2019) + 587,67 грн. (відсотки за жовтень 2019 року) + 526,20 грн. (відсотки за листопад 2019 року) + 548,68 грн. (відсотки за грудень 2019 року)). Отже, указана сума відсотків є обґрунтованою і підлягає стягненню з відповідача. Позивач також просить стягнути із [PERSON] борг за простроченими відсотками у сумі 3141,09 грн., пеня у розмірі 50 грн., а також штрафи в сумі 500 грн. та 533,90 грн. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення з відповідача неустойки, суд виходить з такого. Умовами укладеного сторонами кредитного договору передбачено застосування пені і штрафу за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. (Правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15). АТ КБ «ПриватБанк» надано суду докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів. В той же час за це порушення банком нараховано і пеню, і штраф, що відповідно до наведеної правової позиції Верховного Суду України, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення. Отже, позов підлягає частковому задоволенню, зокрема, в частині стягнення з відповідача тіла кредиту у розмірі 9767 грн. 10 коп., яка складається 7486 грн. 95 коп. борг за тілом кредиту, 2230 грн. 15 коп. - борг за відсотками визначених судом, 50 грн. 00 коп. - пеня, в іншій частині позов задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 9767,10 грн., тобто на 83,39 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1752,86 грн. (2102,00 грн.* 83,39 %) судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial