Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Представник позивача 15.08.2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, посилаючись на те, що відповідач перебуває в договірних відносинах з позивачем, в неї відкритий особистий рахунок № 381523 для здійснення оплати та видано розрахункову книжку. У звязку з неналежним виконанням зобовязань у відповідача з жовтня 2014 року виникла заборгованість. Станом на 01.07.2015 року сума боргу становить 560,85 гривень, втрат від інфляції - 235,03 гривень, 3% річних -35,47 гривень. Оскільки ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави у справі № 1616/901/2012 від 29.03.2012 року судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості скасований, позивач вимушений звернутись до суду з позовом. З наведених підстав просив суд задовольнити позов (а.с. 2-3). 3.11.2016 року представником позивача подана заява про уточнення позовних вимог, згідно якої представник позивача уточнив, що заборгованість у відповідача виникла з липня 2006 року (а.с. 59-60). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених в позові, уточненому позові та письмових поясненнях (а.с.52-53) підстав. Відповідач в судовому засіданні позовну заяву не визнала, надала суду письмові заперечення (а.с. 28-31), згідно яких протягом всього часу проживання в квартирі вона сумлінно сплачує за спожитий природний газ. Наданий представником позивача розрахунок не дає можливості перевірити правильність нарахування. Крім того зазначила, що заявлені позовні вимоги вже були предметом судового розгляду. Так 18.01.2012 року Ленінським районним судом м. Полтави був виданий судовий наказ про стягнення з неї на користь позивача заборгованості в сумі 462,14 гривень. В подальшому цей наказ був скасований за її заявою. Після цього позивач звернувся до суду з позовною заявою, яка ухвалою суду від 14.03.2013 року залишена без розгляду за клопотання представника позивача «Полтавагаз». При цьому відповідно до ч.1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. З наведених підстав просила суд застосувати до заявлених позовних вимог позовну давність, у звязку з чим відмовити в задоволенні позову (а.с. 95-96). Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши надані докази, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до пунктів 10 та 11 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою КМУ України № 2246 від 9.12.1999 року, розрахунки населення за надані послуги з газопостачання проводяться за фактично діючими цінами на основі фактичних показників лічильника газу. У разі відсутності газового лічильника плата за послуги з газопостачання розраховується відповідно до встановлених законодавством норм споживання газу. Відповідно до п.22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для власних потреб. Згідно п.7 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір це - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами ( розрахунковий документ). Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і Правил. Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що відповідач [PERSON], яка зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], є споживачем природного газу, та перебуває у фактичних договірних відносинах з позивачем ПАТ «Полтавагаз». Згідно позовної заяви та наданої представником позивача картки абоненту [PERSON] (а.с. 5-6, 54-55), відповідач має заборгованість за спожитий природний газ за період з липня 2006 року по липень 2015 року. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.ч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам під час розгляду справи було розяснено їх права та обовязки, а також положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам, зокрема представнику позивача, було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та журналами судових засідань. Разом з тим, суд встановив, що представник позивача не навів суду достатніх конкретних доводів та доказів того, що на час звернення до суду, тобто станом на 25.08.2016 року або на час розгляду справи по суті 21.12.2016 року у відповідача існує заборгованість перед позивачем. Так, надані представником позивача картка абоненту [PERSON] (а.с. 5-6) без номеру, дати складення, не завірена підписом будь-якої посадової особи, відповідальної за її складення, а також надана суду ксерокопія розрахунку заборгованості відповідача [PERSON] (а.с. 61-63) без номеру та дати складення, містять відомості про період, який закінчується 01.07.2015 року. При цьому на неодноразові пропозиції суду надати актуальні розрахунки заборгованості, які б підтвердили існування заборгованості станом на 2016 рік, та розяснення судом наслідків не вчинення відповідних дій, представником позивача не наданий актуальний розрахунок заборгованості відповідача [PERSON], зокрема в частині відображення в ньому відомостей про здійснені відповідачем оплати за її особистим рахунком № 381523 за спожитий природний газ на користь позивача станом на час розгляду справи. В той же час, вивчивши в судовому засіданні помісячно, починаючи з липня 2006 року по грудень 2016 року, оригінали та копії наданих відповідачем [PERSON] суду в обґрунтування своїх заперечень проти позову квитанцій про систематичне здійснення нею в повному обсязі оплати за спожитий природний газ за вказаний період, що підтверджується копіями розрахункової книжки та відповідних квитанцій (а.с. 32-40, 100, 101), копіями довідок про кількість осіб, які проживали в квартирі (а.с. 41), суд вважає доведеним факт відсутності у відповідача заборгованості перед позивачем за спожитий природний газ. У звязку з чим, суд вважає, що представник позивача не надав суду жодних належних доказів на спростування доводів відповідача про те, що нею в повному обсязі здійснено оплату за її особистим рахунком № 381523, відкритим позивачем, за спожитий природний газ. Суд відхиляє доводи представника позивача про те, що частина платежів оплачена за іншими рахунками, оскільки судом встановлено, що відповідач добросовісно здійснювала платежі за спожитий природний газ за особистим рахунком № 381523, відкритим на її імя позивачем, що підтверджується копією розрахункової книжки (а.с. 32), а відсутність письмового повідомлення з боку позивача споживачів про зміни в організації підприємства не може бути визнана судом підставою для покладення на відповідача обовязку по здійсненню оплати в подвійному розмірі за спожитий природний газ. За таких обставин суд встановив, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають у звязку з недоведеністю. Крім того, у звязку з поданням заяви відповідачем [PERSON] про застосування позовної давності суд вважає необхідним дати їй оцінку, незважаючи на необхідність відмови в позові у звязку з недоведеністю позовних вимог. Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлений загальний строк позовної давності тривалістю три роки. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного або кількох боржників, а також якщо предметом розгляду є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується. Як зазначено в уточненій позовній заяві заборгованість у відповідача перед позивачем утворилась з червня 2006 року. Доводи представника позивачва про те, що з врахуванням вимог ч.1 ст. 264 ЦК України відповідач періодично сплачувала суми у більшому розмірі, що свідчить про визнання нею заборгованості, не відповідають дійсності з огляду на пояснення відповідача [PERSON] та надані нею в обґрунтування своїх заперечень копії квитанцій, в кожній з яких вказані конкретні періоди - місяці та роки, за які нею здійснена оплата. При цьому, як зазначила в судовому засіданні відповідач, наявність незначних невідповідностей в квитанціях з подальшим вирівнюванням сум оплати за спожитий природний газ повязана з тим, що жодного разу позивач не повідомляв її про зміну тарифів, у звязку з чим вона самостійно намагалась дізнавалась про це з різних джерел. Ту обставину, що позивач не повідомляв конкретних споживачів про зміну тарифів шляхом направлення відповідних квитанцій чи повідомлень не оспорював в судовому засіданні і представник позивача. При цьому в жодній квитанції наданій суду відповідачем немає посилання на те, що оплата здійснена нею в рахунок боргу. Перебіг строку позовної давності переривався поданням позивачем до суду заяви про видачу судового наказу, за наслідками розгляду якої 18.01.2012 року Ленінським районним судом м. Полтави був виданий судовий наказ про стягнення з неї на користь позивача заборгованості в сумі 462,14 гривень (а.с. 4, 75). Крім того, 02.08.2012 року позивачем до суду була подана позовна заява про стягнення з [PERSON] заборгованості, що утворилась з 10.07.2006 року по 01.07.2012 року (а.с. 66-67, 76-77). Таким чином, з цього часу перервався перебіг строку позовної давності. Ухвалою суду від 14.03.2013 року вказана позовна заява залишена без розгляду за заявою представника позивача (а.с. 82-83). При цьому, згідно ч.1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Таким чином, трирічний строк позовної давності для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за період з 10.07.2006 року по 01.07.2012 року закінчився 02.08.2015 року, у звязку з чим подана відповідачем заява про застосування строку позовної давності до частини позовних вимог є обґрунтованою. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed