Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Представник заявника звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження, в якій просив встановити факт, що заявник [PERSON], [INFO], постійно проживав на законних підставах на території України в період з 14.03.1988 року по 21.07.1989 року. Посилався в заяві на те, що батька заявника [PERSON], інженера налагоджувача техустаткування хімічної промисловості, було направлено до Спеціального конструкторсько-технологічного бюро з дослідним виробництвом склопластиків Інституту механіки Академії наук УРСР (м. Київ, Україна) строком з 23.03.1988 року по 20.07.1989 року для підвищення кваліфікації та обміну передовим досвідом. Разом з ним до м. Києва переїхала його дружина [PERSON] та їх син [PERSON], заявник по справі. В період часу з 23.03.1988 року по 21.07.1989 року заявник разом з батьками проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. В зв'язку з тяжкою політичною ситуацією в Узбекистані, низьким рівнем життя, малими заробітними платами, заявник змушений був покинути свою країну та переїхав на постійне місце проживання до України в липні 2012 року і проживає тут на даний час, значна частина життя заявника пов'язана з Україною, а тому він планує тут залишитися. Представник заявника в судове засідання надав заяву з прохання розглядати справу без його участі, обставини викладені в заяві підтримав в повному обсязі та просив суд її задовольнити. Представник зацікавленої особи в судове засідання надала письмову заяву з проханням розглядати справу без участі їх представника, проти задоволення заяви не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] в м. Наманган та є громадянином Республіка Узбекистан за народженням. Як вбачається із довідки №71 від 21.12.1989 року, виданої Спеціальним конструкторсько-технологічним бюро з дослідним виробництвом склопластиків Інституту механіки Академії наук УРСР, заявник в період часу з 23.03.1988 року по 20.07.1989 року разом зі своїми батьками проживав в м. Києві, куди за направленням від 02.03.1988 року строком з 23.03.1988 року по 20.07.1989 року був відряджений його батько [PERSON] для підвищення кваліфікації та обміну передовим досвідом. У період часу з 14.03.1988 року по 21.07.1989 року заявник проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою №193 від 01.12.2014 року, виданою КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва», відповідно до якої [PERSON], 1957 року народження, [PERSON], 1961 року народження, та їх малолітній син [PERSON], 1983 року народження, проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Так, питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є ЗУ «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року № 215 «Питання організації виконання ЗУ «Про громадянство України». Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв'язків тощо. Відповідно ЗУ «Про Громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України. Зокрема, за ч.1 ст. 8 ЗУ «Про громадянство України» на набуття громадянства України за територіальним походженням має право особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України. Для набуття громадянства за територіальним походженням не є обов'язковою умова про не перебування особи в іноземному громадянстві. Його може набути й іноземець, який узяв зобов'язання припинити іноземне громадянство. Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001року № 215, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Враховуючи те, що заявник має намір набути громадянство України за територіальним походженням з підстав, зазначених в ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство», встановлення факту його постійного проживання в період з 14.03.1988 року по 21.07.1989 року на території, яка стала територією України, має юридичне значення для заявника та породжує для нього юридичні наслідки, так як встановлення вказаного факту в судовому порядку надає йому право подати заяву про набуття громадянства України. Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги заявника [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки останнім було доведено факт його постійного проживання на території України у період з 14.03.1988 року по 21.07.1989 року на законних підставах.

Outcome: approved