Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Представник позивача Гузєв І.Г. звернувся до суду з вищезазначеним позовом в інтересах позивача [PERSON] та просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на його користь суму моральної шкоди завданої внаслідок\~ушкодження його\~здоров`я,\~без утримання\~податку на\~доходи фізичних\~осіб в розмірі 83460 гривень. В обґрунтування вказаних вимог представник позивача зазначив, що позивач з 18.02.1978 року по 08.01.2009 року працював на підприємстві відповідача в умовах дії пилу, формальдегіду та шуму, показники котрих перевищували нормативні через недосконалість робочого місця, внаслідок чого отримав хронічне професійне захворювання Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пилотоксичний бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.). ЛН першого-другого ст.; Нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Йому встановлено 20% втрати працездатності безстроково (15% по ХОЗЛ та 5% по туговухості). У зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває больові відчуття, а саме: задишка при незначному фізичному навантаженні, епізоди утрудненого дихання до 1-2 разів на добу, які виникають при фізичному навантаженні, рідше спонтанно вранці або нічний час, кашель з утрудненим відходженням слизового, в`язкого харкотиння, іноді сухий, приступоподібний, біль у грудях та міжлопатковій ділянці, слабкість, підвищена втома, запаморочення, головний біль, шум у голові та у вухах, зниження слуху на обидва вуха, болючість та обмеженість рухів в шийному та поперековому відділах хребта при поворотах та нахилах тулуба, в плечових, ліктьових та колінних суглобах. Тривалий процес лікування, позбавляє Позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічних професійних захворювань, Позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, Позивач, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності в відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах Позивача, який в тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. На даний час самопочуття Позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає Позивачу душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Позивач вважає, що за таких обставин йому має бути відшкодована моральна шкода Відповідачем, при визначені розміру якої він виходить з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2019 року та оцінює моральну шкоду в 20 місячних розмірів мінімальної заробітної плати: 20 * 4173,00 грн. = 83 460 гривень, що на його думку буде еквівалентним завданим моральним стражданням і достатнім для їх відшкодування. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, обставини викладені в відзиву на позов підтримала повністю. Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що загальний стаж позивача на підприємстві відповідача, зокрема в умовах шкідливого фактору, станом на 14.02.2014 року складає - 28 років 3 місяці (Акт форми П-4 на а.с.11-14). Згідно Акту №4 розслідування хронічного професійного захворювання від 14.02.2014 року (далі Акт розслідування) позивачу був встановлений наступний діагноз - Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пилотоксичний бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.). ЛН першого-другого ст.; Нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). В пункті 17 даного Акту зазначається, що причинами виникнення професійного захворювання Позивача є робота в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. Висновком МСЕК\~від 03.06.2014\~року позивачу\~було встановлено\~втрату професійної\~працездатності у\~розмірі 20\~(двадцять)\~відсотків:\~15%\~по ХОЗЛ\~та 5%\~по туговухості\~безстроковота потребу у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, ВМП (а.с.9-10). Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, зазначив, що у зв`язку із отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеню втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як такий, що не забезпечив йому безпечних та нешкідливих умов праці, у зв`язку з чим він отримав професійне захворювання. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1167\~ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1172\~ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Статтею 153 КЗпП України\~та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно\~ст. 173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої\~ст. 237-1 КЗпП України\~передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача, які викладені у відзиві на позов щодо відсутності з боку відповідача вини у спричинені позивачу моральної шкоди з огляду на наступне. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Згідно зазначеного вище Акту причиною виникнення у позивача професійних захворювань стала тривала робота впродовж 28 років 3 місяців в умовах дії пилу, формальдегіду та шуму, показники котрих перевищували нормативні через недосконалість робочого місця, які виникли в результаті порушення, керівництвом ПАТ «ІнГЗК» статті 153 КЗпП України\~та\~статті 13 Закону України «Про охорону праці». Крім того, із медичних довідок позивача встановлено, що в зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивач неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в Українському НДІ промислової медицини. Після лікування йому було рекомендовано спостереження у лікарів, прийом лікарських засобів, фізіотерапія, санаторно-курортне лікування, щорічне реабілітаційне лікування в умовах клініки інституту (а.с.15-31а). За таких обставин, враховуючи роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи характер і тривалість страждань та стан здоров`я позивача, характер отриманого ним професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, а саме необхідності проходити періодично медичні обстеження та лікування, у тому числі і санаторно-курортні лікування, враховуючи відсоток втрати професійної працездатності позивача, який згідно висновку МСЕК становить 20 % безстроково, що свідчить про стійкий процес втрати здоров`я, суд вважає, що розмір моральної шкоди повинен складати 30\~000 (тридцять тисяч) грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю. При цьому, виходячи з викладеного вище, доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, про відсутність обов`язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, суд до уваги не приймає, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця відповідача по справі. У свою чергу також, спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки медичними довідками та виписними епікризами встановлений лише факт втрати професійної працездатності і це не є доказами заподіяння моральної шкоди. Позивач змушений проходити стаціонарний курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, в нього встановлений стійкий больовий синдром, що позбавляє його вільно рухатися, позбавляє нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, що у своїй сукупності і вказує на заподіяння позивачу моральної шкоди. Також, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: partial