Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

Представник Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації звернувся до суду з позовною заявою в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , про позбавлення батьківських прав відповідача - [PERSON] та стягнення з нього аліментів на користь Київського міського будинку дитини ім.. М.М. Городецького на утримання малолітнього [PERSON] в розмірі ј частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви 03.08.2018 року та досягнення ним 18-річного віку. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що [INFO] гр. [PERSON] , у зареєстрованому шлюбі з відповідачем народила сина [PERSON] .. на обліку Служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації перебувають малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , як такі,що опинилися в складних життєвих обставинах. Діти проживали разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Батько дітей - відповідач [PERSON] разом з родиною не проживав. 22.09.2017 року до Служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації надійшла копія ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 22.09.2017 року про застосування відносно матері дітей запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України. [PERSON] відповідач забрав проживати в свою родину, а сина [PERSON] відмовився забирати, пояснюючи тим, що начебто він не є біологічним батьком дитини. Малолітній [PERSON] був влаштований до Київського міського будинку дитини ім.. М.М. Городецького. Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2017 року мати дітей була засуджена за скоєння кримінального правопорушення за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Батько малолітнього [PERSON] самоусунувся від його виховання та утримання: не цікавиться його життям, не відвідує його в будинку дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. 21.09.2018 р. ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва винесено ухвалу про відкриття провадження та вирішено питання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні, яке відбулось 24.01.2019 р. за клопотанням представника позивача Кошового Г.І. до участі в справі в якості третьої особи залучено [PERSON] , яка є матр`ю [PERSON] , [INFO] . Від [PERSON] в адресу суду надійшло клопотання, в якому третя особа зазначає. що не має необхідності позбавляти батьківських прав [PERSON] . Відповідач, поки [PERSON] перебуває у місцях позбавлення волі допомагає дитині, відвідує її в дитячому будинку, а головне дитина має можливість бачитись з рідною сестрою. Як до батька, хоч і не біологічного, вона претензій не має. Відповідач [PERSON] не скористався правом надати відзив на позовну заяву. Не скористався надати письмові пояснення і представник Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги визнав повністю з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні фактично поклався на розсуд суду щодо вирішення справи. Проте, зазначив, що скоро повернеться мати дитини і буде опікуватись сином самостійно. Представник третьої особи Служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві адміністрації, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Як вбачається з свідоцтва про народження (Серія [NUMBER] ) [PERSON] народився [INFO] , про що Шевченківським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві 19.04.2017 року складено відповідний актовий запис №12. В свідоцтві про народження батьком дитини зазначено [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Як свідчать матеріали справи [PERSON] була засуджена Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. За наданою ДУ «Качанівська виправна колонія (№54)» [PERSON], 1983 року народження, відбуває покарання у зазначеній Державній установі. Початок строку - 21.09.2017 року; кінець строку - 21.10.2021 року. Як вбачається з пояснювальних від 26.09.2017 року та 04.10.2017 року, наданих відповідачем [PERSON] на ім`я начальника Служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві адміністрації Дмитренко О.М. , відповідач взяв на себе обов`язки по утриманню та вихованню дочки [PERSON] , від виконання батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] відповідач самоусунувся, пославшись на те, що начебто не є біологічним батьком дитини. Згідно наказу №55-од від 30.08.201 року Служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, було поставлено на облік з присвоєнням номеру по категорії дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах [PERSON] .. Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації за № 609 від 20.10.2017 року, було направлено малолітнього [PERSON] до державного інтернатного закладу тимчасово. Утримання малолітнього [PERSON] проводити за рахунок державних коштів. Як вбачається з листа № 172 від 01.03.2018 року Київського міського будинку дитини ім.. М.М. Городецького [PERSON] перебуває в даній установі з 26.09.2017 року. За період перебування дитини у закладі ніхто з родичів його не відвідував. Дані обставини не заперечувались в судовому засіданні [PERSON] Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації зробив висновки про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] (№ 109/05/40-7144 від 01.08.2018 року) з урахуванням того, що відповідач самоусунувся від виховання та утримання дитини, нехтує батьківськими обов`язками: не виявляє турботи до свого сина,не цікавиться його особистим життям, здоров`ям, не надає ні моральної, ні матеріальної підтримки. Сімейним Кодексом України, а саме ч. 1 ст. 150 передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності встановленої законом, відповідно до положень ст. 155 СК України. Під час здійснення підготовчого провадження, розгляду справи по суті не було встановлено обставин, які б свідчили про належне виконання батьківських обов`язків [PERSON] по відношенню до свого неповнолітнього сина. Приписами ст. 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавленими батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в п. 16 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створюють умов отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінюватись, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За встановлених обставин, беручи до уваги положення чинного законодавства України, з огляду на пояснення надані під час розгляду справи [PERSON] , докази долучені до матеріалів справи, суд приходить до висновку, що відповідач самоусунувся лась від виховання дитини, а тому вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в частині позбавлення батьківських прав. При цьому суд вважає за необхідне наголосити на приписах ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень ч.1 ст. 166 СК України: особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. З іншого боку ч. 2 ст. 166 СК України передбачає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною 3 ст. 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку встановлюється Законом України про держаний бюджет на відповідний рік. Так, ст. 7 Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» такий мінімум встановлений - з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б обмежували [PERSON] у сплаті аліментів на утримання дитини у встановленому законом розмирі. З огляду на вищенаведене з відповідача на користь Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького підлягають стягненню аліменти у розмірі ј частини всіх видів доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Положеннями ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Приписами ст. 430 ЦПК України встановлено, що суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України. Під час розгляду справи не було встановлено та не отримано відповідні докази про здійснення інших витрат, визначених ст. 133 ЦПК України. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Враховуючи наведене,

Outcome: approved