Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Представник позивача акціонерного товариства «Кредобанк» (далі - АТ «Кредобанк» подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутності, та при розгляді справи врахувати позиції, висловлені в заявах по суті, а також врахувати практику Верховного Суду щодо припинення нарахування процентів за користування кредитом у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч.2 ст.1050 ЦК України. Відповідач [PERSON] та його представник викликалися до суду в порядку, встановленому ЦПК України, проте не з`явилися в судове засідання. Інші клопотання не надходили. Інші процесуальні дії у справі не вчинялися. Судом також встановлено, що між акціонерним товариством «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] 30 січня 2020 року був укладений кредитний договір CL-256586, що стверджується копією даного договору з додатками та анкетою - Заявою CL-256586, які підписані позивачем . Згідно даного договору та анкети відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 100000 грн., що стверджується меморіальним ордером від 30 січня 2020 року №5507219 ( а.с.1) на строк до 29 січня 2015 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 55 %, що стверджується копією вказаного вище договору. При цьому, відповідно до умов даного договору та анкети - заяви кредит був наданий на погашення кредитної заборгованості позичальника в сумі 94930 грн. та 5070 грн. на поточні потреби. Відповідач прийняв на себе зобов`язання сплачувати щомісячні платежі за кредитом, нараховані проценти та комісію щомісячно до 31 числа кожного місяця. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши позивачу кредит, про що свідчать меморіальний ордер №5507219 від 30.01.2020 року. Отже, між позивачем та відповідачем відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов`язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов`язання. Відповідно до положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов`язань за цим договором, порушив свої зобов`язання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Відповідач не виконала своїх зобов`язань за договором, щодо повернення позики та сплати процентів за користування позикою у встановлений договором строк та не повернула позивачу основний борг в сумі 100000 гривень, а також прострочила заборгованість по відсотках в сумі 74513 гривень 73 копійки, а всього 174513,73 грн. боргу. Вказані обставини стверджуються розрахунком заборгованості, наданим позивачем та не заперечується відповідачем [PERSON] офертою на укладення угоди від 18.12.2018 року. Суд відхиляє доводи представника відповідача [PERSON] - адвоката Кирилюк Т.А. про те що відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] не була належним чином повідомлена кредитором про дострокове повернення кредиту, а тому строк дострокового погашення кредиту не настав, оскільки вказані вище умови договору стосуються умов добровільного погашення кредиту позичальником за вимогою кредитора і не є перешкодою для звернення кредитора до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якою встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Суд відхиляє доводи представника відповідача [PERSON] - адвоката Кирилюк Т.А. про те що відповідач неправомірно нарахував проценти після звернення до відповідачки [PERSON] з вимогою про дострокове погашення заборгованості, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів було припинено позивачем після надходження до банку інформації про неотримання відповідачкою [PERSON] досудової вимоги банку від 11.05.2021 року, тобто з 04.06.2021 року, а до суду позивач звернувся з даним позовом лише 28.07.2021 року. З огляду на зазначене можна зробити такі висновки. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Викладене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду по справі № 310/11534/13-ц. Отже проценти нараховані позивачем правомірно, в розмірі, передбаченому кредитним договором та за період до звернення позивача з досудовою вимого до відповідачки [PERSON] . Відповідно до ч.1 ,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд відхиляє доводи представника позивача про стягнення заборгованості солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] , та посилання на правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 14-712цс19 та підтверджений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 09 вересня 2020 року у справі № 14-127цс20, так як представник позивача не надав суду належних та допустимих доказів, що кошти, отримані за кредитним договором були використані [PERSON] в інтересах сім`ї. Відповідно до ч.4 ст. 61 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Саме на меті договору наголошується у правовій позиції Верховного Суду, тоді як в даній справі представник позивача не надав суду належних та допустимих доказів, що кредитний договір між акціонерним товариством «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] 30 січня 2020 року був укладений кредитний договір CL-256586 укладений в інтересах сім`ї і кошти за даним договором були використані в інтересах сім`ї. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 18.12.2003 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00032913074 від 01.10.2021 року. Дійсно, вказаний кредит відповідач [PERSON] отримала в період шлюбу, але з п.2.4 кредитного договору вбачається, що він наданий [PERSON] для погашення кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ «Ідеябанк» - 94930 грн. та на поточні потреби в сумі 5070 грн. Отже, метою укладення даного договору між позивачем та відповідачкою [PERSON] було погашення відповідачкою [PERSON] кредитної заборгованості перед іншим банком та поточні потреби. Жодних доказів, що це погашення та поточні потреби були пов`язані з інтересами сім`ї представником позивача не було надано суду. Відтак, суд вважає, що відсутні підстави для солідарної відповідальності відповідачів в даній справі і в позові до [PERSON] слід відмовити повністю за безпідставністю. Враховуючи наведені вище обставини та законодавство, яке регулює кредитні та зобов`язальні правовідносини, суд вважає, що позовна заява Акціонерного товариства «Кредобанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню частково і з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача 174513 гривень 73 копійки заборгованості, а позові до [PERSON] слід відмовити повністю за безпідставністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає, що з відповідачки [PERSON] на користь позивача Акціонерного товариства «Кредобанк» слід стягнути судові витрати у виді судового збору в сумі 2617,71 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п.3 ч.2, ч.3,4,6 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката визначений представником позивача в сумі 17451 гривень 37 копійок, проте представником позивача не надано суду договору про надання правничої допомоги, в якому було б обумовлено суму гонорару, не надано детального опису наданих послуг(виконаних робіт) адвокатом, акта виконаних робіт, в зв`язку з чим неможливо визначити розмір витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що судові витрати позивача на правничу допомогу адвоката не можуть бути стягнуті з відповідача. Враховуючи викладене вище, на підставі, ст. ст. 11,202,205,207,208,509,525,526,527,530,549,550,551,553, 554,610 - 612,623,625,629,1046 - 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial