Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] за довіреністю - [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості за договором позики мотивуючи вимоги тим, що 27.05.2016 року позивач надала відповідачам 50180 грн., що за курсом НБУ становило 2000 доларів США. Відповідно до умов договору повернення суми боргу здійснюється протягом 4 місяців (до 10 липня 2016 року, 10 серпня 2016 року, 10 вересня 2016 року, 10 жовтня 2016 року) з моменту підписання даного договору рівними частинами у розмірі 12545 грн., що становить 500 доларів США за курсом НБУ. Якщо курс долара змінюється, суми підлягають відповідному коригуванню згідно з курсом НБУ. Однак, відповідачі не виконали взяті на себе зобов'язання та грошові кошти не повернули. У зв'язку з зазначеними порушеннями позичальники мають заборгованість за основною сумою боргу - 51840 грн. відповідно до курсу НБУ станом на 17.05.2018 року за умови вартості 1 долару США 25,92 грн. Відповідно до п.5 умов договору в разі прострочки повернення позики (або її частини) позичальники сплачують позикодавцю пеню у розмірі 25% річних за кожен день прострочки від суми заборгованості. У зв'язку з чим нарахована пеня склала - 19539,27 грн. Крім майнової шкоди [PERSON] зазнала моральної шкоди, що полягає в неповерненні відповідачами позики їх відмови відшкодувати матеріальний збиток, що призвело до нервового стресу та душевних страждань. Розмір відшкодування моральної шкоди визначено в сумі 13000 грн. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] ухвалу суду від 18.05.2018 року про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного провадження та позовні заяви з додатками не отримали про що свідчать повернуті конверти за закінченням терміну зберігання. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків». Таким чином суд приходить до висновку про доцільність проведення спрощеного позовного провадження у даній справі. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 27.05.2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON] було укладено Договір позики. Відповідно до умов договору позивач надала відповідачам позику в сумі 50180 грн., що за курсом НБУ становило 2000 доларів США. Відповідно до умов договору повернення суми боргу здійснюється протягом 4 місяців (до 10 липня 2016 року, 10 серпня 2016 року, 10 вересня 2016 року, 10 жовтня 2016 року) з моменту підписання даного договору рівними частинами у розмірі 12545 грн., що становить 500 доларів США за курсом НБУ. Якщо курс долара змінюється, суми підлягають відповідному коригуванню згідно з курсом НБУ. Відповідно до вимог статей 1046,1047,1048,1049,1050 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013р. № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Однак, відповідачі не виконали взяті на себе зобов'язання та грошові кошти не повернули. Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов'язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У зв'язку з зазначеними порушеннями позичальники мають заборгованість за основною сумою боргу - 51840 грн. (відповідно до курсу НБУ станом на 17.05.2018 року за умови вартості 1 долару США 25,92 грн.) Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідачі у визначені договором позики строки не повернули в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суму позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 19539,27 грн., оскільки її розмір визначено пунктом 5 Договору позики, зокрема вказано, що в разі прострочки повернення позики (або її частини) позичальники сплачують позикодавцю пеню у розмірі 25% річних за кожен день прострочки від суми заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Як передбачено п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов'язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст.10,60 ЦПК України. Виходячи з викладеного вище, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, приймаючи до уваги обґрунтування моральної шкоди з боку позивача, обставин її завдання з вини відповідачів, моральних переживаннях позивача у зв'язку з відмовою відповідачів повернути суму позики протягом тривалого періоду, що призвело до нервового стресу та душевних страждань, суд вважає за необхідне стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача суму у відшкодування моральної шкоди в розмірі - 2000 грн. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи все в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, неустойки та відшкодування моральної шкоди, підлягають до задоволення частково. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України. По даній справі відповідачі мають сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 1196,19 грн.

Outcome: partial