Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Представник заявника [PERSON] - адвокат Першин С.М. звернувся до суду з заявою, в якій прохає встановити факт його постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] , померлою [INFO] в [ADDRESS] , на час відкриття спадщини, тобто 04.09.2008. Заявлені вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , спадкоємцем після смерті якої за законом є заявник [PERSON] . Оскільки заявник постійно проживав зі спадкодавцем, то вважається таким, що прийняв спадщину, відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України. Проте, через відсутність документа, який би підтверджував реєстрацію [PERSON] разом з [PERSON] , заявник вимушений звернутися до суду для встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем для оформлення у встановленому порядку спадщини. Ухвалою суду від 17.09.2020 провадження у справі відкрито. В судовому засіданні представник заявника - [PERSON] подану заяву підтримав та наполягав на її задоволенні. Пояснив, що заявник з 2003 року і на час смерті матері постійно проживав разом з нею однією сім`єю, вони вели спільне господарство. Будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився. Завідуюча державною нотаріальною конторою Пащенко Т.Б. надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що проживає в квартирі [ADDRESS] з 1962 року. З того ж часу пам`ятає і родину [PERSON] , зокрема [PERSON] та її сина [PERSON] . До смерті [PERSON] , яка померла [INFO] з нею проживав син [PERSON] , який і після її смерті залишився проживати у вказаній квартирі. За час спільного проживання він допомагав матері по господарству, піклувався про неї. Свідок [PERSON] є донькою заявника [PERSON] та онукою померлої [PERSON] . Показала, що [PERSON] проживала по [ADDRESS] , до 04.09.2008, тобто до дня смерті разом з [PERSON] . Вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши приєднані до справи письмові докази, судом встановлено наступне. Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 05.09.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 403, [INFO] померла [PERSON] . Заявник по справі [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділенням АЦР м. Кутаїсі. Згідно акту № 176 від 11.08.2020, посвідченого головою ОСН «Тріада-21», [PERSON] на день смерті, разом з сином [PERSON] були зареєстровані та проживали по [ADDRESS] . Відповідно до довідки наданої сектором з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб житлового відділу департаменту економічного розвитку та ресурсів виконавчого комітету Горішньоплавніської міської ради Полтавської області, станом на 04.09.2008 [PERSON] був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] . Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 06.09.2017, було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після померлої [PERSON] . У вказаному рішенні суду було зазначено, що згідно з довідкою Органу самоорганізації населення «Комітет мікрорайону приватної забудови «Триада-21» на час смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою з [INFO] і по теперішній час проживає син померлої - [PERSON] . За повідомленням Комсомольської державної нотаріальної контори від 21.04.2017 року та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру спадкова справа після померлої [PERSON] не заводилась, до цього часу заяви про прийняття спадщини спадкоємцями не подавалися. Згідно норм ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293, ч.2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.7 Постанов Пленуми Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника . Отже, встановлення факту, що має юридичне значення залежить від мети, яка повинна мати правовий сенс і як наслідок, створювати для заявника будь-які правові наслідки. Згідно норм ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч.2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням наданих суду письмових доказів, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] проживав разом із [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved