Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві відображено наступну позицію (а.с. 4 6). На підставі укладеного 18 червня 2014 року Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода) позивачем надано [PERSON] кредит у розмірі 5 205,21 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,01 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник грошові зобов`язання (щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, пені, тощо) за договором належним чином не виконує, у зв`язку із чим виникла заборгованість. За вказаних обставин Банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 11 листопада 2019 року в сумі 15 476,78 грн. (що складається із заборгованості за кредитом в сумі 5 205,21 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 2,84 грн., заборгованості за пенею 10 268,73 грн. Відзив на позов не надходив. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до змісту якої на задоволенні позову наполягав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте в судове засідання не з`явився вдруге, про причини неявки, їх поважність суд не оповістив; будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило. Судом ухвалено про заочний розгляд справи за відсутності її учасників. Судом встановлено, що 18 серпня 2011 року [PERSON] звернувся до Банку із письмовою анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (далі Заява; а.с. 9). \~ \~ \~ \~18 червня 2014 року між банком та [PERSON] укладено Генеральну угоду з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитними договорами: № HEYORY16730061 від 24 грудня 2012 року; №SAMDN50000048840877 від 18 серпня 2011 року, а також приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт. Відповідно до змісту якої сторони, досягнули згоди щодо реструктуризації заборгованості за кредитним договором, визначивши розмір заборгованості позичальника за вказаним кредитним договором та порядок її погашення. \~ \~ \~ \~[PERSON] погодився з розміром наданого кредиту та віднесенням суми 5205,21 грн. до кредитної заборгованості, яка підлягає погашенню у період до 31 грудня 2014 року щомісячними платежами у розмірі 867,54 грн., про що свідчить його підпис на генеральній угоді. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 2.8 Генеральної угоди, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якорї зазначений в Умовах та Правилах за кожен день прострочки. Указаний договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами. Як встановлено ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець), зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1053 ЦК України, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики. Таким чином, умовами здійснення новації є двостороння угода (домовленість) та дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладення договору позики (ч. 2 ст. 1053 ЦК України), крім того, це дійсність первинного зобов`язання. Отже, юридичною підставою договору позики, що виникає при новації, буде угода сторін про припинення первісного зобов`язання. Тому дійсність нового договору залежить від дійсності первісного. Відповідач кредитом користувався, проте порушив зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати процентів, внаслідок чого, відповідно до розрахунку (а.с. 7 - 8) станом на 11 листопада 2019 року допустив заборгованість в розмірі 15 476,78 грн. (що складається із заборгованості за кредитом в сумі 5 205,21 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 2,84 грн., заборгованості за пенею 10 268,73 грн. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, в установлений строк (ст. 526 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України. Суд вважає, що Банк виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу платіжну картку із встановленим кредитним лімітом, а відповідач користувався кредитними коштами, проте неналежним чином виконував зобов`язання за договором, допустив заборгованість. Розмір заборгованості за кредитом суд визнає обґрунтованим. Щодо заборгованості з відсотків суд заззначає наступне. Суд звертає увагу, що у зв`язку із закінченням строку кредитування 31 грудня 2014 року, саме з цього часу припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. При цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів (ст.1048 ЦК України). Звертаючись до суду з указаними позовами, Банк просив стягнути з відповідача, зокрема, заборгованість по відсоткам за користування кредитом станом на 11 листопада 2019 року. Отже, суд приходить до висновку, що банк нараховував проценти на прострочену суму кредиту після закінчення строку дії договору (кредитування). Так, станом на 31 грудня 2014 року (дата закінчення дії договору) заборгованість відповідача перед банком за відсотками за ставкою, що передбачена умовами договору складає 0,31 грн. (5205,21 грн./100Х0,001%Х6 місяців). Суд вважає вказану заборгованість обґрунтованою, оскільки вона розрахована в межах строку кредитування та відповідає відсотковій ставці, яка передбачалася договором, з умовами якого погодились сторони. З приводу заборгованості за пенею суд зазначає наступне. Суд не погоджується з доводами Банку про можливість стягнення заборгованості за пенею в розмірі 10 268,73 грн. з огляду на те, що умови Генеральної угоди від 18 червня 2014 року не передбачали розмір пені за неналежне виконання зобов`язання, а відсилали на її встановлення Умовами та правилами (п. 2.8 Генеральної угоди). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення пені посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг. Втім, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Генеральну угоду про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальника та Генеральній угоді, які безпосередньо підписані останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідач прийняв запропоновані банком Умови та правила. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження №14-131цс19. Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У той же час, умовами Генеральної угоди за неналежне виконання зобов`язання передбачений лише штраф в розмірі 1 924,80 грн., однак банк не заявляв позовних вимог про стягнення штрафу. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, стягненню з відповідача на користь товариства підлягають 5205,52грн. заборгованості за кредитним договором та, згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог сплачений позивачем судовий збір (а.с.42).

Outcome: partial