Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Козар М.М. звернувся в суд із зазначеним позовом. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS] відповідно до договору купівлі продажу. Зазначає, що у даній квартирі також зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які не проживають в такому більше року. Оскільки відповідачі добровільно не вчиняють дії щодо зняття з реєстраційного обліку, позивач просить визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] , так як, реєстрація відповідачів у належному житлі, порушує його право власності. Ухвалою суду від 12.03.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 12.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача [PERSON] в канцелярію суду подав заяву, у якій просив справу розглянути за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити, не заперечують щодо заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, шляхом надіслання судових повісток відповідачу та публікування оголошення на веб-сайті суду в мережі Інтернет, у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч. 6,7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи та письмового відзиву до суду не надходило. Крім того інформація про стан розгляду справи та дату судових засідань розміщено на веб-сайті суду в мережі Інтернет. Відповідачі про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, що стверджується зворотними повідомленнями які повернулися на адресу суду з відміткою Укрпошти. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи положення ст. ст. 274, 280 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та в заочному порядку, про заочний розгляд судом 12.05.2021 року поставлено ухвалу. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, про заочний розгляд справи судом 12.05.2021 року постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судових засідань.Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, зважаючи на заяви сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу від 30.09.2020 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 226153451 від 30.09.2020 року [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Матеріалами справи встановлено, що відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані за адресою, [ADDRESS] , фактично у вказаній квартирі зареєстровані, однак місце проживання (перебування ) їх не відомі. Відповідно до змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України). За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Правова позиція Верховного суду України, що закріплена в постанові від 16 листопада 2016 року в справі № 6-709цс16 вказує на те, що власник житла має право усунути перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом. Верховний суд України у зазначеній постанові роз`яснює, що зазначена норма матеріального права (ст. 391 ЦК України) визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися правом власності на свій розсуд. Відповідно до положень ст.ст.379, 380, 381 ЦК України об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба. Права власника жилого будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані в спірному житлі, однак більше року там не проживають. Відповідач, будучи зареєстрованим у квартирі позивача до тепер, порушують його права та законні інтереси, як власника, зокрема, і на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. На підставі викладеного, за відсутності доказів протилежного, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Задовольняючи позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, суд використовує права надані ст. 267 ЦПК України, щодо встановлення порядку виконання рішення суду, і вважає, що в рішенні слід вказати на те, що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України витрати із сплати судового збору в сумі 908,00 грн., слід стягнути з відповідачів на користь позивача На підставі наведеного та

Outcome: approved