Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся в суд з позовом про визнання за позивачем права власності, як за спадкоємцем за заповітом, на ? частину домоволодіння, розташованого в [ADDRESS], що належало [PERSON], яка померла [INFO] року, посилаючись на те, що при зверненні в нотаріальну контору з метою оформлення спадщини на вказане майно позивачу було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на домоволодіння, виданих на ім'я спадкодавця. Вказав, що спірне домоволодіння станом на 15 квітня 1991 року відносилося до суспільної групи двір колгоспника. В ньому проживала [PERSON] та позивач [PERSON] і являлися власниками цього домоволодіння, однак не оформили правовстановлюючих документів. Представник позивача [PERSON] в підготовче засідання не з'явився, від нього надійшла письмова заява, в якій просить розглянути справу у його відсутності та задовольнити позов у підготовчому засіданні. Представник Мельнице-Подільської селищної ради в підготовче засідання не з'явився, в поданій суду письмовій заяві позовні вимоги визнає та просить розглянути справу в його відсутності. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі факти. 23 липня 2018 року приватним нотаріусом Борщівською районного нотаріального округу Пікуль З.Я. листом №142/02-31 відмовлено [PERSON] щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після [PERSON], померлої [INFO] року, на майно, яке складається з 1/2 частини домоволодіння №10, що знаходиться в с.Збручанське по вул.Церковна Борщівського району Тернопільської області у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння. Нотаріусом зазначено, що до майна померлої [PERSON] заведено спадкову справу за №16/2017 на підставі заяви позивача [PERSON] про прийняття спадщини, поданої у передбачений законом строк, що також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №60553325 від 21 червня 2018 року. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Рішенням п'ятої сесії двадцять першого скликання Збручанської сільської ради від 14 жовтня 1993 року [PERSON] передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,67 га, в тому числі 0,03 га - для обслуговування житлового будинку. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд, виготовленої КП Борщівським районним БТІ 16 липня 2018 року, інвентаризаційна вартість домоволодіння №10, що знаходиться в с.Збручанське, вул.Церковна Борщівського району Тернопільської області становить 84 319,00 грн. Житловий будинок побудовано в 1925 році, господарські будівлі та прибудови побудовано в 1955-1965 роках. Згідно довідки Мельнице-Подільської селищної ради №411 від 25 липня 2018 року та доданих до матеріалів справи копій особового рахунку з погосподарських книг [ADDRESS] за 1991-1995 рр., двір №10, що знаходиться в с.Збручанське, вул.Церковна Борщівського району Тернопільської області, і у якому проживали [PERSON] - голова двору та її онук [PERSON] відносився до категорії колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року ці ж члени колгоспного двору є такими, що не втратили права на частку в колгоспному дворі. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.95 № 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже спадкодавцю [PERSON] та позивачу [PERSON], як членам колгоспного двору належало право власності на спірне будинковолодіння по 1/2 частині кожному. [INFO] року в [ADDRESS] померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER]). За життя, 30 грудня 2016 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Мельнице-Подільської селищної ради Борщівського району Тернопільської області, зареєстрований в реєстрі за №1724, яким заповіла все належне їй на день смерті майно позивачу [PERSON] Згідно довідки Мельнице-Подільської селищної ради №413 від 25 липня 2018 року на день смерті [PERSON] в житловому будинку в с.Збручанське разом з нею проживав її онук [PERSON], який прийняв спадщину. Отже, після померлої [PERSON] таким, що прийняв спадщину є [PERSON], як спадкоємець за заповітом, що підтверджується копією його заяви про прийняття спадщини, зареєстрованої нотаріусом 21 квітня 2017 року. Дочка померлої [PERSON] в заяві поданій нотаріусу 21 квітня 2017 року відмовилася від прийняття обов'язкової частки у спадщині після [PERSON], померлої [INFO] року. Інших спадкоємців, які б заявили свої права на спадкове майно, немає. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З огляду на наведене суд вважає, що позов слід задовольнити і визнати за позивачем [PERSON], як за спадкоємцем за заповітом, право власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS], що належало померлій [INFO] року [PERSON] На підставі ст.ст.16, 25, 26, 392,1218, 1223 ЦК України,

Outcome: approved