Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача заборгованість з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.07.2014 року по 31.10.2020 року в розмірі 90\~803,20 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. За період з 01.07.2014 року по 31.10.2020 року позивач надав відповідачу на адресу надання послуг, а саме: [ADDRESS] , послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання на суму 95\~803,20 грн. За вказаний період відповідач здійснила часткову оплату за надані послуги у розмірі 5\~000,00 грн., а тому загальна сума заборгованості за вказаний період становить 90\~803,20 грн., яку відповідач добровільно сплачувати не бажає. Таким чином, представник позивача просила стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 90\~803,20 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2\~102,00 грн. Ухвалою суду від 05.12.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з повідомленням сторін. 23.03.2021 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Сльота Д.В. подано до суду заяву про застосування строку позовної давності. Як зазначив представник відповідача, відповідач [PERSON] не погоджується з розміром заявленої до стягнення суми, оскільки відповідно до\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У даному випадку позивач був обізнаний, що за квартирою [ADDRESS] тривалий час рахується заборгованість за надані послуги, проте до суду позивач звернувся лише в листопаді 2020 року, тобто зі спливом позовної давності за позовними вимогами, які заявляються за період з 01.11.2017 року. При цьому, представник відповідача звертає увагу суду на постанову Верховного Суду України у справі № 401/6656/12-ц, провадження № 6-2891цс16 від 08.11.2017 року та висновок зроблений Верховним Судом України у справі № 761/12553/15-ц, провадження № 6-43цс17 від 22.03.2017 року. Додатково вказує, що починаючи з 2018 року відповідач [PERSON] на постійній основі мешкає за кордоном в Королівстві Швеція, а тому не сплачувала комунальні платежі, в тому числі за опалення та гаряче водопостачання, а також нікого з приводу здійснення платежів не уповноважувала і нікому не надавала доручень з цього приводу. Дослідивши розрахунок суми позову який доданий до позовної заяви, представник відповідача вбачає, що станом на листопад 2019 року була здійснена оплата 5\~000,00 грн. за опалення, при тому, що нарахована сума за опалення за цей місяць становить 3\~492,87 грн., тому на його думку можна було б дійти висновку, що різниця між 5\~000 та 3\~492,87, яка дорівнює 1\~507,13 грн. була виплачена, як погашення попередньої заборгованості. Однак, перевіркою сум попередньої заборгованості за опалення встановлено, що сума заборгованості з травня 2019 року по листопад 2019 року не змінювалася і становила 50\~428,64 грн., в той час, як нарахування за опалення в наступному місяці (грудень 2019 року) після здійснення платежу є значно нижчою, ніж повинна бути і становить всього 609,39 грн., тобто 1507,13 грн. були враховані, як переплата за грудень 2019 року, а не як погашення попередньої заборгованості. Таким чином, сплатою 5\~000,00 грн. строк позовної давності не переривався, оскільки такі дії боржника свідчать про визнання ним лише певного періодичного платежу, а саме: сплата нарахованої суми за листопад 2019 року та часткова переплата за грудень 2019 року. Також, при розгляді питання застосування строку позовної давності представник відповідача просив врахувати, що вказаний платіж за листопада 2019 року, був здійснений колишнім чоловіком відповідача [PERSON] , тобто особою, яка вже не є членом сім`ї відповідача та є особою місце проживання, якої лише зареєстроване за вказаною адресою, що підтверджується роздруківкою квитанції від 05.11.2019 року про сплату за «централізоване опалення», копією витягу з паспорту про реєстрацію місця проживання [PERSON] , копією свідоцтва про розірвання шлюбу, копією довідки з банку від 11.02.2021 року, які додані до вказаної заяви. При цьому, сторона відповідача вважає, що одноосібне на власний розсуд, без відповідного доручення власника квартири чи повідомлення останнього, виконання колишнім членом сім`ї власника (як в даному випадку [PERSON] ) обов`язку брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) жодним чином не свідчить про те, що строк позовної давності переривався саме для зобов`язання особи, в даному випадку [PERSON] . Таким чином, посилаючись на вищевикладене, представник відповідача просив застосувати позовну давність до правовідносин, які виникли між Концерном «Міські теплові мережі» та [PERSON] до відносин щодо надання послуг з опалення та гарячого водопостачання до квартири [ADDRESS] . Відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог з 01.07.2014 року по 31.10.2017 року у зв`язку із спливом позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Відповідач будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилася. Представник відповідача адвокат Сльота Д.В. просив застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підстав іст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, в тому числі, надається населенню для побутових потреб. Відповідач у справі - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 24.11.1994 року по даний час, та є споживачами послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води, що постачається Концерном «Міські теплові мережі» за вищевказаною адресою. Договір між сторонами про надання послуг не укладався, у зв`язку із ігноруванням даної пропозиції відповідачем, проте Концерн «Міські теплові мережі» надавав відповідачу як споживачу за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідач такі послуги прийняла, від їх отримання не відмовлялась. За змістом ч. 3\~ст. 24 Закону України «Про теплопостачання»,\~споживач теплової енергії зобов`язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Відсутність відповідного договору не є підставою для відмови у стягненні заборгованості за постачання теплової енергії, оскільки згідно зі\~ст. 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією в даних правовідносинах є надання послуг та їх отримання відповідачем. З висловленої Верховним Судом України правової позиції (постанова від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13), споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно з розрахунком суми позову та довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, вбачається, що за період з 01.07.2014 року по 31.10.2020 року, нарахована плата за опалення та ГВП у загальному розмірі 95\~803,20 грн.; загальна сума оплат становить 5\~000,00 грн.; субсидія 0,00 грн. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. За правилами\~ст. 19 Закону України «Про теплопостачання»,\~споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно\~ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно\~ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Водночас, суд враховує заяву відповідача\~\~ [PERSON] про застосування позовної давності, з таких підстав. Відповідно до ст. 256 ЦК України,\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261\~ЦК України). Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України,\~позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Суди повинні дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вказані положення відображені у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України від 22.03.2017 року у справі № 6-43цс17. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» («Yukos shareholders v. Russia»), п. 570). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач не здійснювала оплату за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з липня 2014 року, при цьому з позовом Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду 01.12.2020 року, шляхом подачі його через канцелярію суду, що підтверджується штампом. Лише у листопаді 2019 року відповідачем здійснено оплату за опалення, яка становить 5\~000,00 грн. Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Оскільки, між сторонами договору про надання послуг укладено не було, суд виходить з загальних Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. Тобто, кожного 20 числа місяця позивач вже обізнаний, чи надійшла оплата від споживача за надані у попередньому місяці послуги, тому за кожним щомісячним платежем строк позовної давності починає спливати з 21 числа наступного за розрахунковим місяця та спливає через три роки, оскільки договором інший строк позовної давності не узгоджувався. За таких обставин, суд не вбачає законних підстав для стягнення заборгованості за послуги, надані за період часу з 01.07.2014 року до 30.11.2017 року. При цьому, слід зазначити, що позивачем не надано відомостей щодо призначення платежу, який здійснювався у листопаді 2019 року. Позивач лише підтвердив наявність такої оплати, проте не надав відомостей щодо періоду за який сплачується ця сума, а тому у суду немає підстав вважати, що у листопаді 2019 року оплата на суму 5\~000,00 грн. вчинена в рахунок погашення заборгованості за минулі періоди. Таким чином, суд приходить до висновку, що хоча і строк позовної давності за цією оплатою перервався, однак погашення заборгованості має бути зараховано в період, який почався з 01.12.2017 року. Згідно з розрахунків позивача за період 01.12.2017 року по 31.10.2020 року нарахована сума за надані послуги 56\~178,16 грн. (централізоване опалення\~35\~772,07 грн., централізоване гаряче водопостачання\~20\~406,09 грн.), відповідачем сплачено за цей період\~5\~000,00 грн., а тому сума боргу за вказаний період складає 51\~178,16 грн. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши сукупність наданих сторонами доказів в їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, суд вважає, що відповідач як споживач житлово-комунальних послуг в порушення вищевказаних норм діючого законодавства неналежним чином виконувала свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, у зв`язку з чим, з урахуванням застосованого строку позовної давності та внесеної оплати, утворилась заборгованість за період з 01.12.2017 року по 31.10.2020 року у розмірі 51\~178,16 грн., яка підлягає стягненню з [PERSON] .. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України,\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно частці задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1\~177,12 грн.

Outcome: partial