Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Представник позивача за довіреністю звернувся до суду з позовом про зобов`язання [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови під розміщення металевого гаражу загальною площею 0,0023 га за адресою: [ADDRESS] , та привести їх у придатний до використання стан. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 23.01.2018 спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства України за адресою: [ADDRESS] . За наслідками проведеної перевірки складено акт перевірки, за змістом якого встановлено, що [PERSON] у порушення вимог Земельного кодексу України самовільно займає та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, під розміщення металевого гаражу загальною площею 0,0023 га. [PERSON] видано та направлено вказівку (попередження) про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства від 23.01.2018 року №2/2018, згідно якої біло надано час на усунення порушень вимог земельного законодавства України в десятиденний строк. 05.02.2018 року спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин міської ради було проведено додатково перевірку за вказаною адресою та вдруге складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 05.02.2018 року. За результатами встановлено, що вимоги вказівки (попередження) №2/2018 від 23.01.2018 року [PERSON] не виконано, самовільно зайняту ділянку не звільнено та не приведено у придатний до використання стан. Правовстановлюючі документи на земельні ділянки у відповідачки відсутні. Оскільки, [PERSON] самовільно зайняла та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, то позивач, посилаючись на ст.387 ЦК України та ст.212 ЗК України, просить зобов`язати її звільнити земельну ділянку та привести її у придатний до використання стан шляхом демонтажу будови. Ухвалою від 04 лютого 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 15 червня 2021 року справу призначено до судового розгляду по суті. 20.03.2019 року відповідачка [PERSON] надала суду заперечення проти позовної заяви, у яких зазначила, що не погоджується з позовними вимогами з наступних підстав. 23.01.2018 року Управлінням земельних відносин Маріупольської міської ради було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства [PERSON] , однак при її проведенні було допущено численні порушення. Так, позивач стверджує, що спрямував на адресу відповідачки листа з вказівкою про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства від 23.01.2018 року №2/2018, однак такий лист відповідачка не отримувала, доказів про відправлення позивачем не надано. Також, у порушення вимог Наказу Державного Комітету по земельним ресурсам від 12.12.2003Р №312, другий примірник акту перевірки не спрямовано поштою, протокол за результатами перевірки складено не було, повторно припис про припинення правопорушення чи усунення його наслідків не було видано, акт повторної перевірки від 05.02.2018 року не надсилався. Відповідачка зазначає, що є інвалідом 3 групи із сахарного діабету, наявність металевого гаражу у межах зручних для користування є необхідністю для неї. Також додала, що не ухиляється від укладення договору оренди земельної ділянки з Маріупольською міською радою, зобов`язується у найкоротший термін надати пакет документів щодо укладення договору земельної до ЦНАП м.Маріуполя. Позивач у судове засідання не з`явився, від його представника за довіреністю надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягали, додатково зазначили, що рішенням Маріупольської міської ради від 27.05.2020 року [PERSON] відмовлено у надання їй у користування спірної земельної ділянки для розміщення гаражу. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства Управління земельних відносин Маріупольської міської ради від 23.01.2018 року встановлено, що [PERSON] самовільно зайнято та використовується земельна ділянка із земельної житлової та громадської забудови за адресою: [ADDRESS] під розміщення металевого гаражу загальною площею 0,0023 га. Вказівкою про необхідність усунення порушення вимог земельного законодавства №2/2018 від 23.01.2018 року [PERSON] запропоновано усунути виявлені порушення вимог земельного законодавства в десятиденний строк, про виконання припису вимагається повідомити до 05.02.2018 року. Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 05.02.2018 року Управління земельних відносин Маріупольської міської ради встановлено, що [PERSON] вимоги вказівки 2/2018 від 23.01.2018 року не виконано, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] не звільнена та не приведена у придатний до використання стан. Згідно листа Центру надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради №02-12-513 від 04.07.2019 року, 03.07.2019 року [PERSON] було подано заяву для отримання адміністративної послуги «Рішення міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її в оренду». На час надання відповіді документи за вказаною справою знаходяться на розгляді у відділі. Відповідно до відповіді Управління земельних відносин (землеустрою) Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради №29077 від 22.05.2019 року, на підставі наданих [PERSON] документів, підготовлено та буде розміщено на офіційному ВЕБ-сайті міської ради проект рішення міської ради. Після погодження проект буде винесений на розгляд чергової сесії міської ради. Рішенням Маріупольської міської ради від 27.05.2020 року №7/52-5295 відмовлено у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва індивідуальних гаражів в Центральному районі м.Маріуполя громадянам згідно з додатком 1. Як вбачається з Додатку 1 до рішення міської ради від 27.05.2020 року №/52-5295, у переліку осіб, які звернулись із заявою про надання дозволу, є [PERSON] , адреса земельної ділянки: [ADDRESS] , площа 0,0022 га. Відповідно до долученої [PERSON] характеристики ОСЖБ «Орбита», на земельній ділянці Маріупольської міської ради Скотницька І.М. встановила тимчасовий металевий гараж для зберігання особистого автомобіля. Гараж розташований так, що не заважає діяльності ОСББ, скарг від мешканців не надходило, [PERSON] здійснюється своєчасне прибирання території, покіс трави тощо. Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0598618, [PERSON] є інвалідом 3 групи з 04.12.2015 року безстроково. За змістом положень статей 25, 26, 31, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження у галузі будівництва - щодо здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій та вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування, а у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища - щодо здійснення контролю за дотриманням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів. Відповідно до\~ст.12 Земельного кодексу України\~розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування. Згідно із п.34 ч.1\~ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено виключно до компетенції міських рад. Згідно з ч.1,2 ст.83 Земельного кодексу України\~землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. \~У комунальній власності перебувають\~ усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Таким чином, власником спірної земельної ділянки площею 0,0022 га є територіальна громада м.Маріуполя, в особі Маріупольської міської ради. Відповідно до\~ст.116 Земельного кодексу України\~громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної чи комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1\~ст.125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно з\~п.б ч.1\~ст. 211 Земельного кодексу України\~громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема за самовільне зайняття земельних ділянок. За змістом\~ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»\~самовільне зайняття земельних ділянок - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої\~їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації. Частиною 2 ст.90 Земельного кодексу України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до\~ст.386 ЦК України\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. \~Стаття 387 ЦК України\~передбачає право власника на витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як вбачається з позовної заяви Маріупольської міської ради, нею будь-яких рішень щодо надання дозволу відповідачці на користування земельною ділянкою, на якій останньою встановлена будова, не приймалось, рішенням міської ради було відмовлено в наданні такого дозволу. Зазначені доводи позивача відповідачем не спростовані, будь-яких правовстановлюючих документів на зазначену земельну ділянку не надано. Положенням ст.212 Земельного кодексу України встановлено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. \~Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. З системного аналізу положень\~ст.116,\~123,\~124,\~ч.2 ст.134,\~ст.212 ЗК, ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель», можна зробити висновок, що відповідно до вимог наведеного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи,\~що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки. Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Суд не бере до уваги заперечення відповідачки щодо не направлення їй актів перевірки, оскільки наведене не спростовує, самовільне захоплення земельної ділянки відповідачкою під розміщення будови. Як встановлено під час судового розгляду справи, жодного доказу на підтвердження наявності у відповідача права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування суду не надано, тому суд приходить до висновку про самовільне зайняття відповідачем земельної ділянки і, відповідно, обґрунтованість позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved