Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Представник Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» звернулись до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за теплову енергію, вказавши, що позивач на виконання своєї статутної мети здійснює постачання теплової енергії в нежитлове приміщення № 34 в будинку № 33 по вулиці Революційна ([PERSON]) у місті [PERSON], яке належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON]. Так як будинок № 34 по вулиці Революційній є багатоповерховим, опалення до приміщення № 34 здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невідємною частиною систем опалення вказаного будинку, що свідчить про те, що відповідач фактично отримує теплову енергію в належному їм приміщенні. Згідно рішення Криворізької міської ради № 844 від 10.12.2008 року «Про переведення жилих приміщень у нежитлові» квартира № 34 розташована за адресою будинок № 33 по вулиці Революційній виведено в нежитловий фонд. За період з 10.12.2008 року по 25.03.2017 рік КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснювало постачання теплової енергії в нежитлове приміщення № 34 в будинку № 33 по вулиці Революційній в місті Кривому Розі за тарифами, передбаченими для категорії «інші споживачі», проте відповідачі оплати не здійснювали, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 48\~638,00 грн. Представник позивача в заяві вказує, що вони зверталися до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості та було видано судовий наказ 10 липня 2017 року, однак 19 жовтня 2017 року за заявою відповідачів судовий наказ було скасовано. Добровільно відповідачі свої обовязки не виконують, тому позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідачів заборгованість у загальній сумі 48638,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1600,00 грн. Представник позивача надав письмову заяву, в якій на позовних вимогах наполягає, просив розглянути справу без його участі. Відповідачі подали до суду відзив в яких клопотали суд про застосування строків позовної давності, оскільки позивач просить стягнути з них суму боргу за спожиту теплову енергію, що виникла в грудні 2008 року, тобто на момент звернення до суду сплив строк позовної давності для звернення позивача до суду із таким позовом, а тому просили суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вивчивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідно до розрахунку нарахування та споживання теплової енергії за період з 10.12.2008 року по 25.03.2017 рік заборгованість за адресою: [ADDRESS] становить 48638,00 грн., оплату за отримання вказаних послуг відповідачами не здійснювалася. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями статті 256 ЦК України визначено поняття позовної давності як строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статей 257-258 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки, спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації - в один рік. Згідно статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом частини 4 та 5 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо, суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Стаття 259 ЦК України визначає, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість [PERSON] та [PERSON] перед КПТМ «Криворіжтепломережа» виникла у грудні 2008 року. Крім того, як вбачається з ухвали Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року судом скасовано судовий наказ від 10 липня 2017 року виданий за заявою позивача про видачу судового наказу про стягнення боргу по оплаті за теплову енергію з [PERSON] та [PERSON]. КПТМ «Криворіжтепломережа» звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу та з вказаним позовом поза межами встановленого законом трирічного строку, а саме в липні 2017 року та 18 грудня 2017 року. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за теплову енергію у сумі 48638 гривень 00 копійок заявлені КПТМ «Криворіжтепломережа» з пропуском строку позовної давності, при цьому позивач не просив поновити строк звернення до суду та не надав суду обґрунтованих доказів щодо наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію. Суд вважає, що вказані обставин не можуть бути залишені поза увагою суду, оскільки значення позовної давності полягає у стабілізації й упорядкуванні цивільно-правових відносин, зміцненні договірної дисципліни. Позовна давність надає потерпілій особі чітко визначений, але цілком достатній строк для захисту свого права. Цей строк покликаний сприяти усуненню невизначеності у відносинах учасників цивільно-правового обороту, оскільки за відсутності позовної давності потерпіла особа могла б скільки завгодно утримувати боржника під загрозою застосування заходів державно-примусового впливу, не вдаючись при цьому до реалізації свого інтересу. Встановлення строку позовної давності має і суттєве процесуальне значення, оскільки із спливом тривалого часу ускладнюється (навіть унеможливлюється) збирання доказів, необхідних для розгляду справи судом. Таким чином, встановлення строку позовної давності не тільки спонукає особу, права чи охоронювані інтереси якої порушено, до звернення до суду, а й служить інтересам іншої сторони, встановлюючи часові межі такого звернення, сприяє стабільності правопорядку в цілому. Зазначене узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, за якою позовна давність це передбачене законом право правопорушника уникнути від переслідування або притягнення до суду за спливом визначеного строку після скоєння правопорушення.\~\~ Строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасників виконують декілька цілей, в числі яких, - забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушення прав осіб, які могли би бути зменшені, якщо б суди розглядали їх справи на основі доказів, що могли би бути неповними за спливом часу (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Застосування строку позовної давності в цілях\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та практики Європейського Суду з прав людини забезпечує в національній системі права виконання принципу верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність та остаточність, а поновлення судом строку оскарження без обгрунтованої підстави є протиправним, порушує принцип правової визначеності та право на справедливий суд. Обставин, які б свідчили про зупинення, переривання або про наявність підстав для поновлення строку позовної давності матеріали справи не містять, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed