Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] у 1200 грн. щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.02.2006 року шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі у них народилася дитина син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області №603/201/17 від 19.05.2017 року вирішено стягувати з [PERSON], [INFO] в користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі 534 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Також, преджставник позивача в позовній заяві зазначає, що на даний час неповнолітній син сторін по справі потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, так як збільшуються потреби в навчанні та розвитку дитини, а також дитина потребує лікування, а так як [PERSON] є працездатною, здоровою особою, що надає йому можливість працювати та утримувати дитину, а тому просить прийняти рішення про збільшення стягнення розміру аліментів з відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак через канцелярію суду подав заяву в якій просив справу розглядати без його участі. Щодо предявлених позовних вимог, то відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає частково та погоджується сплачувати аліменти на дитину в розмірі 930 грн. на дитину кожного місяця і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON], в судове засідання не зявилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд цивільної справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує та погоджується на стягнення з відповідача в її користь аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 930 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу позивача з відповідачем у них народилася одна дитина: син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №149256, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Монастириського управління юстиції Тернопільської області 02.07.2004 року, зроблено відповідний запис за №34. Згідно штампу в паспорті серії НЮ004318, який належить [PERSON], проставлений Відділом РАЦС Монастириського районного управління юстиції в Тернопільській області в графі «Сімейний стан» встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 28.02.2006 року. На даний час позивач з своїм сином проживають разом в [INFO], про що свідчать довідки про склад сімї, видані Монастириською міською радою Тернопільської області за №№ 3338, 3339 від 08.11.2017 року. Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області №603/201/17 від 19.05.2017 року вирішено змінити розмір аліментів та стягувати з [PERSON], [INFO] в користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі 534 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Підставою звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів є те, що позивач не може повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітнього сина одягом, продуктами харчування, засобами гігієни, не має змоги оплатити у разі потреби його лікування, відвідування необхідних гуртків, дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, так як збільшуються потреби в навчанні та розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Приписами\~ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обовязки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобовязані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога міститься і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року. Тобто зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до положень\~ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів суд, відповідно до\~ст. 182 СК України, враховує відсутність даних про незадовільний стан здоровя позивача, відповідача, їх матеріальне становище, враховує стан здоровя та вік дитини, а саме, згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого №12550 від 26.10.2017 року вбачається, що в [PERSON] існує порушення зору та рекомендовано постійно носити окуляри та періодично проходити спостереження в окуліста по місцю проживання, також суд враховує відсутність у відповідача систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір, місце роботи, а також судом враховуються витрати платника аліментів на придбання рухомого майна, а саме, транспортного засобу марки VOLKSWAGEN Transporter, 1998 року, зареєстрований 12.04.2017 року, обємом двигуна 1896, сума якого перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи (згідно витягу з Єдиного державного реєстру МВС України), суд з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на момент винесення рішення, встановлених ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», а саме, прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2018 року Законом установлений на рівні 1860 грн., а також з врахуванням положень\~ст. 180, ч. 2 ст. 182 СК України, визначає аліменти в розмірі 930 грн. 00 коп. на дитину щомісячно, вважаючи, що такий їх розмір буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дитини. Крім вищевказаного, суд, при збільшенні розміру аліментів також враховує положення ч. 2 ст. 182 СК України, якою визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте встановлений розмір аліментів, який відповідач повинен сплачувати згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області №603/201/17 від 19.05.2017 року є меншим від мінімального розміру аліментів, визначеного законом, що не може забезпечити належного утримання та виховання дитини, а тому підлягає збільшенню. Стосовно вимоги позивача щодо стягнення аліментів у зміненому розмірі з дня звернення до суду, суд зазначає, що згідно розяснень, даних в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», щодо визначення початку строку стягнення аліментів, слід враховувати, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Оскільки на момент звернення позивача до суду з даним позовом з відповідача стягуються аліменти за рішення Монастириського районного суду Тернопільської області №603/201/17 від 19.05.2017 року, стягнення за яким може бути припинено після набуття цим рішенням законної сили, то така вимога позивача суперечить закону. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір» \~від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, такі судові витрати стягуються з другої сторони.\~ Отже, з відповідача [PERSON] слід стягнути\~\~в дохід\~\~держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial