Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до Ордівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, в якому просить визнати за [PERSON] право власності, в порядку спадкування за заповітом після померлого 04.04.2011 року [PERSON], на земельну ділянку площею 3,7342 га. кадастровий номер 6324283000:01:000:0073, розташовану на території Ордівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, яка належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ХР № 019083, виданого 29.12.2002 року на підставі розпорядження Нововодолазької райдержадміністрації №379 від 20 грудня 2002 року. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначив, що 04 квітня 2011 року помер [PERSON], який за життя склав заповіт відповідно до якого заповів позивачу [PERSON] земельну частку (пай), що належала померлому на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХР №0110061. Взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХР №0110061, виданого на підставі розпорядження голови Нововодолазької районної державної адміністрації №321 від 1996 року, № 37 від 18 березня 2002 року, на імя [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії IV- ХР №019083 на підставі розпорядження Нововодолазької райдержадміністрації від 20 грудня 2002 року № 379, на земельну ділянкук площею 3,73 га в межах згідно плану, кадастровий номер 6324283000:01:000:0073, що розташована на території Ордівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. Звернувшись до Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, [PERSON] відмовлено у вчинення нотаріальної дії через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, а саме Державного акту на право власності на земельну ділянку. Таким чином, враховуючи, що при оформленні спадщини у позивача виникли певні труднощі, він вимушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку. Ані позивач, ані її представник у судове засідання не зявилися. Через канцелярію суду представник позивач надав заяву про розгляд справи без їх участі, підтримавши позовні вимоги у повному обсязі. Голова Ордівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області у судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав заяву відповідно до якої позовні вимоги [PERSON] визнав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, розгляд справи провести без участі представника сільської ради. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в звязку із неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Як вбачається із матеріалів справи 04 квітня 2011 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 294691, виданого Ордівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 05.04.2011 року, актовий запис №3 (а.с.8). З матеріалів справи вбачається, що за життя [PERSON] визначив своїх спадкоємців шляхом складання заповіту. Так згідно заповіту, посвідченого 23 липня 2002 року секретарем Ордівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області [PERSON] за реєстраційним № 61, [PERSON] земельну частку (пай), яка належала йому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0110061 заповів позивачу [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 45724856 від 09.11.2016 року, наданої Нововодолазькою державною нотаріальною конторою в Харківській області від 10.11.2016 року за № 815/01-16, вищезазначений заповіт, на час розгляду справи у суді є чинним (а.с. 26, 28). З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. ст. 1233,1236 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обовязки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обвязки, які можуть йому належати у майбутньому. З копії довідки Відділу держземагенства у Нововодолазькому району Харківської області від 25.03.2015 року № 01-11/416 судом встановлено, що взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) по КСП ім. Щорса серії ХР №0110061, виданого на підставі розпорядження голови Нововодолазької районної державної адміністрації №321 від 1996 року, № 37 від 18 березня 2002 року, на імя [PERSON], був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії IV- ХР №019083 на підставі розпорядження Нововодолазької райдержадміністрації від 20 грудня 2002 року № 379, на земельну ділянку площею 3,73 га в межах згідно плану, кадастровий номер 6324283000:01:000:0073, що розташована на території Ордівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області (а.с. 9, 15). Таким чином, до складу спадкового майна, на яке [PERSON] за життя мав право приватної власності входять: земельна ділянка площею 3,7342 гектарів, кадастровий номер 6324283000:01:000:0073, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] спадщину прийняв фактично, оскільки на час відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем [PERSON], до дня смерті останнього, за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Нова Мерефа, вул. Анюти, 19, що підтверджується довідкою Ордівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області № 10 від 10.01.2017 року (а.с. 32) та на протязі строку для прийняття спадщини, встановленого ст. 1270 ЦК України, не відмовився від неї. Інших спадкоємців, які б мали право на обовязку долю у спадщині, а також виявили бажання на отримання спадщини та звернулися з відповідною заявою до нотаріальної контори, судом не встановлено. З дружиною [PERSON] спадкодавець розлучився 22 вересня 1992 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ВЛ № 149638, виданим Відділом реєстрації актів громадського стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області 29.06.2001 року (а.с.33). З матеріалів справи судом встановлено, що у звязку із втратою Державного акту на право приватної власності на землю серії IV- ХР №019083, позивачем було надано оголошення в газеті «Водолазький курєр» №39 (1234) від 24 вересня 2016 року (а.с. 13). 13 жовтня 2016 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкоємець [PERSON] не має можливості надати оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії IV- ХР №019083 та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.17). Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що в силу ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.ст. 1217, 1218 ЦК України). Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкоємця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Частиною 1 ст. 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положеннями ст. 80 ЗК України закріплено право громадян мати у приватній власності земельні ділянки. Пунктом «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.08. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Можливість видачі дублікатів державних актів або внесення у них виправлень визначалася розділом 5 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему від 04.05.1999 року № 43, яка втратила чинність 23.08.2013 року на підставі наказу Мінагрополітики від 03.07.2013 року № 404. З набранням чинності змін до Земельного кодексу та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 01.01.2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Таким чином, у позивача відсутня можливість отримання дублікату державного акту на право власності на земельну ділянку, оскільки законодавством така процедура не визначена. Зважаючи на наявність в матеріалах справи необхідних доказів належності померлому [PERSON] земельної ділянки площею 3,73 га в межах згідно плану, кадастровий номер 6324283000:01:000:0073, що розташована на території Ордівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, а також враховуючи, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] на дану земельну ділянку, фактично прийняв спадщину, але в нього відсутня можливість у нотаріальному порядку оформити свої спадкові права після смерті спадкодавця через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, суд вважає необхідним визнати за позивачем право власності в порядку спадкування на належну померлому земельну ділянку. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved