Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

Представник позивача АТ «Альфа-Банк» Черкавський Ю.С. звернувся до суду 24.06.2020 з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №501029846, станом на 24.03.2020, у загальному розмірі 126127,75 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що між ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та [PERSON] 24.05.2018 укладено угоду про надання особистого кредиту №501029846, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 85250,00 грн. Свої зобов`язання позивач виконав, натомість позичальник покладені на нього обов`язки належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 24.03.2020 у неї виникла заборгованість у загальному розмірі 126127,75 грн, з них: строкова заборгованість за кредитом - 40767,67 грн, прострочена заборгованість за кредитом - 34189,34 грн, відсотки, нараховані на строкову заборгованість та комісії 2978,25 грн, відсотки, нараховані на прострочену заборгованість 41094,12 грн, штрафи 7098,37 грн, яку представник позивача просить суд стягнути з позичальника у примусовому порядку. Ухвалою суду від 02.12.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач, яка належним чином повідомлялася про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, не скористалася своїм правом та не направила до суду відзив на позовну заяву. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за\~відсутності учасників\~справи,\~тому у\~відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.05.2018 між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит шляхом підписання анкети-заяви на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 4). До вказаної анкети-заяви банком додано оферту на укладення угоди про надання кредиту №501029846 від 24.05.2018, підписану позичальником [PERSON] , де зазначено, що банк надає їй кредит у розмірі 85250,00 грн, на строк 36 місяців, з фіксованою відсотковою ставкою 16,99% річних. Дата повернення кредиту 24.05.2021 (а.с. 5). У додатку №1 до угоди про надання кредиту №501029846 від 24.05.2018 сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх сукупних послуг, а також паспорт споживчого кредиту (а.с. 6). З 09.08.2018 було проведено державну реєстрацію змін в найменуванні банку, відповідно до якого найменування ПАТ «Альфа-Банк» змінено на АТ «Альфа-Банк», що не є перетворенням юридичної особи. АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання перед [PERSON] за кредитним договором від 24.05.2018 виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі 85250,00 грн. Згідно з наданою банком довідкою-розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 24.03.2020 становить у загальному розмірі 126127,75 грн, яка складається зі строкової заборгованості за кредитом - 40767,67 грн, простроченої заборгованості за кредитом - 34189,34 грн, відсотками, нарахованими на строкову заборгованість та комісії 2978,25 грн, відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість 41094,12 грн, штрафів 7098,37 грн (а.с. 11). Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Перевіряючи обґрунтованість заявленого позивачем розміру заборгованості, суд виходить з доведеності розміру заборгованості за кредитом у розмірі 40767,67 грн у тому числі за простроченим кредитом у розмірі 34189,34 грн, відсотками, нарахованими на строкову заборгованість та комісії 2978,25 грн, відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість 41094,12 грн. Приходячи до такого висновку суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, оферти та графіку погашення кредиту (додаток №1), підписані сторонами, містять всі суттєві умови та строки виконання договору та те, що отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку АТ «Альфа-Банк» не повернуті, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що АТ «Альфа-Банк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та процентів за користування ним. Надані докази, а саме, графік погашення кредиту та довідка-розрахунок заборгованості, суд вважає належними доказами, оскільки обґрунтовують вимоги в межах заявлених позовних вимог. Щодо стягнення з відповідача штрафу, суд вважає дані вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Імперативним приписом ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 611, ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Виходячи зі змісту ст.ст. 546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі №6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Досліджуючи умови надання кредиту, судом встановлено, що сплата неустойки у вигляді штрафу, відповідно до анкети-заяви та оферти, не передбачена (а.с. 5, 6). Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач,\~звертаючись до\~суду з\~даним позовом,\~на підтвердження\~обґрунтувань позову\~про наявність\~заборгованості,\~окрім анкети-заяви,\~оферти,\~графіка погашення\~кредиту та\~довідки-розрахунку, інших доказів на підтвердження заявлених вимог до суду не надав. З прохальної частини позову вбачається, що позивач, у разі неявки в судове засідання відповідача, просив провести розглядати справу за відсутності його представника. Отже, АТ «Альфа-Банк» скористався своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, в той час як збирати та відшукувати інші докази замість сторін суд не вправі. Таким чином, суд зазначає про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми строкової заборгованості\~за кредитом\~-\~40767,67\~грн,\~простроченої заборгованості\~за кредитом\~-\~34189,34\~грн,\~відсотками,\~нарахованими на\~строкову заборгованість\~та комісії\~ 2978,25\~грн,\~відсотками,\~нарахованими на\~прострочену заборгованість\~ 41094,12\~грн, що є фактично отриманими від позивача коштами та не повернутими в обумовлених сторонами умовах та строк. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми штрафу 7098,37 грн слід відмовити за недоведеністю, тому позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» в рахунок часткового відшкодування судового збору 1983,66 грн пропорційно частині задоволених вимог (94,37%). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial