Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати порушеними права позивача як споживача фінансових послуг, визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №11204195000 від 27.08.2006 року укладений між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем. В обґрунтування позовних вимог посилався на наступне. 27.08.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем був укладений договір про надання споживчого кредиту №11204195000, відповідно до якого відповідач зобовязується надати позивачу, а позивач зобовязується прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 91400,00 доларів США та сплатити проценти, комісії. За користування кредитними коштами процентна ставка встановлюється 12%. Укладений сторонами кредитний договір визначений сторонами як споживчий кредит, а тому для нього встановлений особливий порядок укладення. Вказаний договір про надання споживчого кредиту містить суперечливі та дискримінаційні по відношенню до позивача умови. В змісті кредитного договору відсутні встановлені законодавством обовязкові умови, які необхідні для його укладення, а саме: належно не наведено детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, у тому числі перелік і розмір інших фінансових зобовязань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору; кредитний договір не містить відомостей (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі щомісяця, щокварталу, тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, вартості сплати вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил; не визначено сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також не зазначено її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дискотує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту, розрахунок якої здійснюється з використанням наведеної в постанові Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року формули; б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якої здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, повязані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту. Оскільки, вказані обовязкові відомості не зазначені в кредитному договорі, і ці відомості не були офіційно оприлюднені, то відсутні підстави вважати, що кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства України. Банк взагалі не повідомив позивача про сукупну вартість кредиту, чим ввів останнього в оману щодо істотної умови договору - його ціни. Під час укладення договору позивач не міг оцінити його реальну вартість та сплачуючи кошти в повернення кредиту, позивач позбавлений можливості контролювати, яким чином банк розподіляє їх на тіло та відсотки та не знає скільки ще коштів йому потрібно сплатити. Отже, даний правочин вчинений під впливом обману, а тому повинен бути визнаний недійсним. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала повністю, проти його задоволення заперечувала, надала письмові заперечення, в яких вказує, що вказаний кредитний договір відповідає нормам діючого законодавства. (а.с. 28-30). Представник третьої особи Інспекції з питань захисту прав споживачів в Харківській області в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 07.08.2007 року позивач звернувся до АКІБ «УкрСиббанк» із заявою на отримання кредиту, та був ознайомлений відповідачем із умовами кредитування, про що свідчить його підпис у цій заяві. (а.с. 33-36). Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що 27.08.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є відповідач та позивачем укладено договір про надання споживчого кредиту №11204195000, відповідно до якого банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в сумі 91\~400 доларів США 00 центів, що дорівнює еквіваленту 461\~570,00 грн. за курсом НБУ на день укладання договору, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, визначених у даному Договорі. Позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та в розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 27.08.2018 року. За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12,00% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. Також, умовами, які містяться у розділах 1-5 вказаного договору врегульовано питання щодо предмету договору, умов забезпечення кредиту, порядку зміни процентної ставки та обсяг прав та обов'язків сторін. Крім того, до даного договору є додаток №1 Графік погашення кредиту та додаток №2 Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, які є невідємною частиною договору. В якості забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, 27.08.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно: чотирикімнатну квартиру, загальною площею 86,90 кв.м., житловою площею 52,30 кв.м., що належить іпотекодавцю на праві власності та знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський р-н, с. Циркуни, МЖК «Інтернаціоналіст»[ADDRESS].(а.с. 49-52). Відповідно до ч. 1\~ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком. Як вбачається зі змісту позовної заяви, як на підставу для задоволення своїх вимог представник позивача посилаючись на вимоги постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року №168\~«Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» та норми ст.ст. 11, 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів», просить суд визнати договір про надання споживчого кредиту №11204195000 від 27.08.2006 року недійсним. Відповідно до вимог статті 214 ЦПК, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.\~\~ Судом встановлено, що до спірного кредитного договору між банком та позивачем були укладені додаткові №1,2, де змінювався графік погашення кредиту. Крім того, позивач звертався до банку з заявами про вирішення питання про реструктуризацію кредитної заборгованості, за результатами яких укладена карта реструктуризації. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Також даною статтею визначені права та обов'язки сторін договору споживчого кредиту. Договором, за положеннями ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України, передбачено, що відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Крім цього в судовому засіданні встановлено, що позивач за власною ініціативою звернувся до банку з проханням про надання кредиту. Договір було підписано позивачем добровільно, без жодного примусу і без зауважень та заперечень. Позивачу ніхто не перешкоджав в ознайомленні з текстом договору, дедального роспису та умов надання кредиту і позивач мав можливість з ними ознайомитись. Добровільно підписавши договір, позивач висловив свою згоду з усіма умовами цього договору. Таким чином, договір про надання споживчого кредиту від 27.08.2007 року між сторонами був укладений з урахуванням волевиявлення позивача, оскільки підпис у договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами. Представником позивача не було доведено, а судом не було встановлено недобросовісності в діях відповідача та погіршення становища позивача внаслідок дій службових осіб Банку.\~\~ Крім того, суд вважає, що укладаючи спірний договір, будь-яка сторона повинна була уважно з'ясувати, на яких умовах він укладається, а тому з власної ініціативи на момент отримання коштів визначити для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не можуть безпідставно змінюватися на вимогу однієї зі сторін договору. Також, на обгрунтовання правомірності своїх дій банком доведено, що при ознайомлені і написанні заяви про отримання кредиту позивач ознайомився з умовами кредитування, що вказує на дотриманні відповідачем вимог як ч.2, ч.4 ст.11, так і ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів» при надання кредитних послуг позивачу. Частиною 1ст. 215 ЦК встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6\~ст. 203 цього Кодексу. Виходячи з положень\~ст. 215 ЦК України\~та п. 7Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Статтєю 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до вимог\~ст. 230 ЦК України, правочин визнається судом недійсним, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Так, істотними умовами спірного договору відповідно до змісту ч. 1 ст.\~638\~та ст.\~1054 ЦК України є умови про мету, суму та строк кредиту, умови та порядок його видачі і погашення, розмір порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін. Предметом договору, відповідно до актів цивільного законодавства, є умови про ті права та обов'язки, які формують основу змісту зобов'язання, яке має виконуватись сторонами на підставі укладеного договору, а також умови про ті дії, які мають вчинити сторони виконуючи та реалізовуючи охоплені предметом договору права та обов'язки і про об'єкти, що сторони мають передати одна одній. Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору, такі умови договором передбачено. За вимогами ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, зключаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Представник позивача стверджує, що під час укладання договору про надання кредиту йому не було надано повної та достовірної інформації про всі умови договору, зокрема про сукупну вартість договору, вартість сплати всіх супутніх витрат з урахуванням процентної ставки. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач та його представник не надали доказів того, що позивач не був належним чином повідомлений про всі умови договору. Як вбачається з спірного договору від 27.08.2007 року, позивачу було надано інформацію щодо всіх умов договору, пов'язаних з його виконанням витрат та щодо сукупної вартості договору. Так, в підписаному позивачем договорі від 27.08.2007 року, зокрема п. 7.12 зазначено, що своїм підписом позичальник засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обовязки за цим Договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього Договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладанням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином в день підписання спірного договору позивачу було надано інформацію про дедальний роспис сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, крім цього сторонами кредитного договору було підписано Додаток № 1 до кредитного договору - Графік погашення заборгованості по кредиту, в якому міститься таблиця, в якій зазначено суму в доларах США, яку позивач повиен сплачувати кожного місяця впродовж вього часу користування кредитом. Крім того, Законом України «Про захист прав споживачів»\~містить вичерпний перелік наслідків ненадання зазначеної в\~ст. 11 цього Закону інформації. Такі наслідки зазначені в ст. 15 та 23 Закону і включають в себе розірвання договору, відшкодування збитків та сплату штрафних санкцій. Чинне законодавство не передбачає можливості визнання договору недійсним в якості наслідку невиконання банком обов'язку надати позичальнику інформацію, передбачену ст. 11 Закону. Невірний, на думку представника позивача розрахунок вартості кредиту не є підставою для визнання кредитного договору недійсним з підстав введення в оману, оскільки істотні умови договору сторонами обумовлені та досягнуті, що підтверджується підписаним договором про надання споживчого кредиту. Правильність або неправильність розрахунку сукупної вартості кредиту не впливає на дійсність договору в цілому. Як видно із оскаржуваного договору, сторони досягнули згоди щодо всіх істотних умов, позивачу було повідомлено про всю необхідну для даного кредитного договору інформацію, як того вимагає ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач діяв добровільно, повністю усвідомлюючи наслідків своїх дій, про що свідчать його підписи. Враховуючи наведене, суд вважає, що зміст оспорюваного договору відповідає вимогам, встановленим в законодавстві, при укладенні договору відповідачем дотримано всіх вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а отже, немає підстав для визнання договору недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України\~суд\~\~розглядає цивільні справи\~\~не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При вирішенні спору про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним, судом враховувалися вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема вимоги статей 203,215, 1054 ЦК України, статей\~11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Судом також враховувалися вимоги статей 536,638 ЦК України\~з приводу того, чи було досягнуто між сторонами кредитного договору згоди щодо усіх істотних умов договору. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається представник позивача як на підставу для задоволення позову, зокрема, щодо невідповідності кредитного договору змісту актам законодавства України, порушення відповідачем вимог ч ст.11, ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів», не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а його позовні вимоги щодо визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та захист порушеного права споживача фінансових послуг не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених як\~ЦК України, так і Законом України «Про захист прав споживачів», тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed