Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до Дубенського міськрайонного суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на адресу служби у справах дітей райдержадміністрації надійшло повідомлення «Про негайне відібрання дитини у батька [PERSON] » від виконавчого комітету Вербської сільської ради. Відповідно до рішення виконавчого комітету Вербської сільської радим малолітнього [PERSON] вилучено від батька [PERSON] , з метою збереження його життя та здоров`я, врахувавши несприятливі обставини, що склалися в сім`ї в результаті неадекватної поведінки та безвідповідального ставлення до батьківських обов`язків батька дитини, а також виникнення безпосередньої загрози життю та здоров`ю [PERSON] . [ADDRESS] , де проживає відповідач [PERSON] , умови проживання незадовільні. Будинок потребує ремонту, скрізь розкидане побутове сміття та брудні речі, а також пляшки від алкоголю, немитий посуд. Ліжко та диван поламані, матрац та подушки в жахливому стані, постільна білизна взагалі відсутня. Будинок потребує капітального ремонту, умови для дитини взагалі відсутні і є такими, що несуть безпосередню загрозу життю та здоров`ю малолітнього [PERSON] . Відповідач не турбується про фізичний, моральний та духовний розвиток дитини, не приділяє йому належної уваги, а головне не створює належних умов для проживання сина. Батько дитини ніде не працює, зловживає алкогольними напоями, збирає сумнівні компанії у будинку. У зв`язку із загрозливими обставинами для життя та здоров`я малолітнього [PERSON] , виконавчим комітетом Вербської сільської ради було прийнято рішення, виключно в інтересах дитини, про вилучення [PERSON] , 2010 року народження, від батька. Органом опіки та піклування ще у 2016 році було подано позов до Дубенського міськрайонного суду про позбавлення [PERSON] батьківських прав. На той час відповідач також характеризувався з негативної сторони, не працював, зловживав алкогольними напоями, вчиняв сварки та скандали. Вихованням сина не займався. Мати хлопчика - [PERSON] померла у 2015 році. Хлопчик перебував на обліку служби у справах дітей як такий, що опинився у складних життєвих обставинах. У 2017 році Дубенським міськрайонним судом було винесено рішення, яким було не позбавлено [PERSON] батьківських прав, а попереджено про необхідність змінити своє ставлення як батька до виховання сина [PERSON] та забезпечити належні умови дитині. Однак, відповідач відверто проігнорував вказане рішення. Станом на сьогоднішній день [PERSON] не зробив жодних позитивних висновків та не змінив свого аморального, розгульного способу життя, неналежного виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач впевнений у своїй безвідповідальності та безкарності, характеризується негативно, конфліктний, схильний до вживання алкогольних напоїв, ніде не працює. Відповідач неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за неналежне виховання сина. Враховуючи, що відповідач не став на шлях виправлення, не виконує рішення суду, а також свідомо ігнорує всі впливові, попереджувальні заходи, веде аморальний спосіб життя, свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина, не створив відповідних умов для проживання, розвитку, виховання та навчання сина, Дубенська РДА просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , 2010 року народження. Ухвалою суду від 09 листопада 2020 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання. 17 березня 2021 року ухвалою Дубенського міськрайонного суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судовому засідання представник позивача служби у справах дітей Дубенської РДА Матвійчук С.С. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позові, який просив задоволити. . Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що доводи позивача не відповідають дійсності. Його дитина ніколи голодна не була, на дворі не ночувала. Він їздив в Олександрію в центр соціально-психологічної реабілітації до сина, але його до дитини не пустили. На даний час влаштувався на роботу на випробний термін. Дитину забезпечував одягом, купував йому речі. Алкогольні напої вже не вживає. Вважає, що його дитина була забезпечена всім необхідним, брудна і голодна не була. На нього просто зводять наклепи. Сина вилучили у нього у липні місяці 2020 року. З того часу купив сину новий одяг, зібрав його до школи. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що до 20 жовтня 2020 року працювала сільським головою Вербської сільської ради. Це вже другий позов про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Він неналежним чином виконував свої батьківські обов`язки, дитина була не доглянута, не були створені умови для проживання. Дитина хворіла, неналежно харчувалася. Коли дитині було 5 років, його вже було вилучено від батька. Житлові умови у будинку не задовільні, в будинку не має посуду, постільної білизни. Город не обробляє, ніде не працює, перебивається тимчасовими заробітками, зловживає спиртними напоями. Рішення суду від 2017 року не виконує, з того часу у його поведінці нічого не змінилося в кращу сторону, на шлях виправлення не став. На усі попередження щодо його поведінки реагуває агресивно. Свідок [PERSON] показала, що у 2020 році працювала секретарем Вербської сільської ради. Усі документи, які надані для суду, акти обстеження житлово-побутових умов, все відповідає дійсності. Умови проживання дитини дуже важкі, дитина не доглянута, часто залишена без нагляду. Продуктів харчування у будинку не було, будинок потребує ремонту, діти в таких умовах проживати не можуть. Зловживає алкогольними напоями. Йому неодноразово було зроблено попередження щодо неналежного виконання батьківських обов`язків, він обіцяв виправитися, але на шлях виправлення так і не став. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює в Рівненській обласній службі у справах дітей. З сином відповідача [PERSON] познайомилася у 2015 році, коли приїжджала з перевіркою у центр реабілітації. На той час в суді перебувала справа щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав. Тоді дитині було біля 6 років. Дитина не відповідала фізичному розвитку свого віку, дитина була занедбана. Наступного разу побачила дитину минулого року. ЇЇ невістка та хлопчик по матері рідні брат і сестра. Влітку 2020 року її невістка забрала дитину на деякий час до себе. Дитина налякана. Хлопчик до батька повертатися не хоче. Батькові потрібна лише фізична допомога від дитини та кошти, які він отримує по втраті годувальника. Батько хлопчика жодного разу в реабілітаційному центрі не з`являвся, нічого дитині не передавав. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків по справі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] . У свідоцтві про народження його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Мати дитини [PERSON] померла [INFO] (а.с.23). Як вбачається з характеристики, наданої виконкомом Вербської сільської ради, [PERSON] на території сільської ради характеризується негативно, конфліктний, схильний до вживання алкогольних напоїв, ніде не працює, господарства не утримує. Проживає з неповнолітнім сином, належне виховання та утримання дитини не здійснює (а.с.7). Рішенням виконавчого комітету Вербської сільської ради від 25.05.2020 року за №50 малолітнього [PERSON] вилучено від батька [PERSON] з метою збереження його життя та здоров`я (а.с.9,10). Згідно довідки Вербської сільської ради №1372 від 27.08.2020 року із близьких родичів у [PERSON] є батько, 1948 року народження, умови проживання у якого незадовільні; сестра [PERSON] , яка є багатодітною матір`ю та брат [PERSON] , місце проживання якого не відоме (а.с.14). Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 21.08.2020 року №22 комісією встановлено, що належних умов для проживання дитини [PERSON] його батьком не створено. В будинку брудно, немає постільної білизни, розкидані пляшки з-під алкоголю. (а.с.17). Як вбачається з Витягу з протоколу №9 засідання комісії з питань захисту прав дітей Дубенської РДА від 11.09.2014 року, батькам малолітнього [PERSON] рекомендовано привести у належний стан помешкання, в якому проживає дитина, створити повноцінні умови для проживання та виховання малолітнього [PERSON] ; провести медичне обстеження та вакцинування дитини (а.с.21-22). Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 12 травня 2017 року відмовлено у задоволені позову Дубенської районної адміністрації в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Даним рішенням попереджено [PERSON] про необхідність зміни його ставлення як батька до виховання дитини та покладено на орган опіки та піклування Дубенської РДА контролю за виконанням [PERSON] своїх батьківських обов`язків (а.с.20). З 2017 року у поведінці відповідача [PERSON] нічого не змінилося. Рішення суду про покращення умов проживання [PERSON] свідомо проігнорував, на зауваження зі сторони працівників сільської ради реагує зверхньо, агресивно, що підтверджується повідомленням сільського голови Вербської сільської ради №577/02-25 від 02 вересня 2020 року (а.с.18). За змістом ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Крім цього, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем було надано до суду достатньо доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини і подання зазначеного позову є насамперед способом захисту прав та інтересів дитини. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання батьківського обов`язку відносно своєї дитини. Він не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі. Зазначене є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України. Також, суд роз`яснює [PERSON] , що у відповідності до ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, після зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved