Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Представник позивача [PERSON], який діє в інтересах позивача [PERSON] на підставі довіреності від 10.10.2018 року, звернувся до суду із позовом до Чаплинської селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування та просить визнати за [PERSON] право власності на земельні частки (паї) які залишилися після смерті батьків. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON], позивач по справі, народилась [INFO] року, її батьками є: батько [PERSON], мати [PERSON]. 20 січня 1982 року уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу їй було присвоєне прізвище [PERSON]. Мати позивача [PERSON] - [PERSON], померла [INFO] року. Батько позивача - [PERSON] помер [INFO] Після смерті батьків залишився будинок та сертифікати на право на земельну частку (пай) які перебувають у колективній власності КСП «Карла Маркса» без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Позивач користувалася всім майном що належало її батькам, здійснювала заходи по збереженню та належному користуванню майна і вважала, що майно, зокрема й земельні ділянки, належать їй в повному об'ємі. Вважає, що після смерті батьків вступила в управління та володіння спадковим майном, у зв'язку з чим спадщину прийняла. Інших осіб, які вважали вказане майно своїм, чи звертались з заявами чи повідомленнями про прийняття, оформлення чи претендування на вказане майно не має. На сьогоднішній день позивач прагне укласти договори оренди земельних ділянок та звернулась до Чаплинської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини. Листом від 09 жовтня 2018 року, за підписом державного нотаріуса А.І. Заворотченко, [PERSON] було відмовлено у віддачі свідоцтва про право на спадщину. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача Чаплинської селищної ради в судове засідання не з'явився, подавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилась [INFO] року, відповідно до свідоцтва про народження від 07 березня 1958 року серія [NUMBER], батьками вказані: батько [PERSON], мати [PERSON]. 20 січня 1982 року позивач, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, серія [NUMBER] від 20 січня 1982 року, уклала шлюб з [PERSON], та після укладення шлюбу їй було присвоєне прізвище [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] виданого Балтазарівською сільською радою Чаплинського району Херсонської області, 18.06.2002 року померла мати позивача [PERSON], актовий запис №11. Згідно копії свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] виданого Балтазарівською сільською радою Чаплинського району Херсонської області, [INFO] року помер батько позивача [PERSON], актовий запис №13. З копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] від 01 липня 1997 року, вбачається, що [PERSON] на підставі рішення Чаплинської районної державної адміністрації № 248 від 22 травня 1997 року, належить право на земельну частку (пай) розміром 8,36 умовних кадастрових гектар без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № [NUMBER]. Відповідно з копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] від 01 липня 1997 року, вбачається, що [PERSON] на підставі рішення Чаплинської районної державної адміністрації № 248 від 22 травня 1997 року, належить право на земельну частку (пай) розміром 8,36 умовних кадастрових гектар без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № [NUMBER] Відповідно до листа Чаплинської державної нотаріальної контори від 09 жовтня 2018 року за № 1100/01-16 за підписом державного нотаріуса А.І. Заворотченко, позивачу [PERSON] було повідомлено, що після смерті її батьків спадкові справи не заводились, також було вказано, що нею було пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини (не подано заяву) й зазначено, що відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Так, згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз'яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Разом з тим, слід відмітити, що батьки позивача [PERSON] померли в 2002 році, а тому, відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, його положення застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, крім того, згідно з п. 5 прикінцевих та перехідних положень цього ж Кодексу, правила книги шостої (Спадкове право) ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання ним чинності. Також згідно з ч. 1 ст. 5 цього ж Кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Таким чином, враховуючи, що батьки [PERSON] померли до набрання чинності ЦК України від 16 січня 2003 року, необхідно керуватися положеннями ЦК України (в редакції 1963 року). З наведеного вбачається, що на час відкриття спадщини був чинним ЦК України (в редакції 1963 року), нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Нормами статті 524 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Разом з тим відповідно до статті 548 ЦК України (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Також, відповідно до ч.1 ст.6 ЦК України (в редакції 1963 року) встановлено перелік способів захисту цивільних прав шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов'язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом. Тобто, за змістом ст.6 ЦК України (в редакції 1963 року) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України (в редакції 2004 року) незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України (в редакції 2004 року) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1297 ЦК України (в редакції 2004 року) передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року N 15-рп/2004 у справі N 1-33/2004. Аналізуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені по справі обставини, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування після смерті її батьків [PERSON], яка померла [INFO] року, та [PERSON], який помер [INFO]

Outcome: approved