Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] в інтересах позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.12.1988 року належить житловий будинок, що знаходиться по вул. Бережинській, 9 в м. Кіровограді, в якому зареєстрований, однак ніколи не проживав відповідач [PERSON] Представник позивача також зазначив, що реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує права [PERSON], як власника жилого приміщення, оскільки він (відповідач) не несе витрат по утриманню житла, в свою чергу, у [PERSON] виникають проблеми з оплатою комунальних послуг, які відповідачем не споживаються, однак нараховуються, у звязку з чим, позивач має намір отримати субсидію. З огляду на зазначене та з посиланням на ст. ст. 317, 321, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», представник позивача просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком №9 по вул. Бережинській у м.Кіровограді. Представник позивача в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, надав заяву від 11.04.2016 року за вх. № 10224 про розгляд справи без його участі, позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, судом повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи шляхом направлення судової повістки про виклик на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання відсутні. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у справі доказами та в порядку ч. 1 ст. 225 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, про що в адресованій на адресу суду заяві представник позивача не заперечував. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 грудня 1988 року, посвідченого Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою 24 грудня 1988 року і зареєстрованого в реєстрі за № 1-3825, позивачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить 1/3 частина житлового будинку, що знаходиться в м. Кіровограді по вул. Бережинській, 9. Право власності на 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться в м. Кіровограді по вул. Бережинська, 9 зареєстровано в ОКП «Кіровоградське ООБТІ» та записано у реєстрову книгу №23 запис № 6902. Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 22.12.2015 року місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстровано за адресою: [INFO] з 01.11.2006 року. Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В свою чергу, ст.47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Більш того, відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Під час судового розгляду справи знайшов підтвердження факт не проживання відповідача [PERSON] з 01.11.2006 року, в житловому будинку № 9 по вул. Бережинській в м. Кіровограді, належного позивачу на праві спільної сумісної власності, що підтверджується матеріалами справи, і, зокрема, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченого Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою, 24 грудня 1988 року, яким підтверджено право власності позивача на 1/3 частину житлового будинку № 9 по вул. Бережинській в м. Кіровограді, відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 22.12.2015 року, згідно з якими [PERSON] з 01.11.2006 року зареєстрований за вказаною вище адресою, письмовими поясненнями позивача [PERSON] від 10.04.2015 року, адресованими на адресу суду, відповідно до яких у 2006 році вона прописала в будинку №9 по вул.Бережинській у м.Кіровограді свого далекого родича [PERSON], [INFO], який ніколи в будинку не проживав, та не проживає, а тому вважаються судом встановленими. З огляду на викладене вище, судом достовірно встановлено, що відповідач без поважних на те причин з 01 листопада 2006 року не проживає та не користується житловим будинком №9 по вул. Бережинській в м. Кіровограді, співвласником якого є позивач, не використовує будинок за його функціональним призначенням,- для проживання в ньому, крім того, відповідач будь-якої участі в оплаті комунальних послуг та в утриманні будинку не приймає, не є членом сімї позивача, будь-які угоди щодо права користування житловим будинком між відповідачем та позивачем не укладалися. Позивач при зверненні до суду посилається на обмеження фактом реєстрації місця проживання відповідача в зазначеному житловому будинку його, як співвласника житлового приміщення, права на користування та розпорядження майном, а також на надмірну оплату комунальних послуг за відповідача, який зареєстрований, але фактично не проживає в будинку, в зв'язку з чим судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, є необхідним усунути позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні житловим приміщенням, які створює реєстрація за даною адресою відповідача [PERSON], з визнанням останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком №9 по вул. Бережинській м.Кіровограді, що відповідає вимогам ст.ст. 319, 391 ЦК України. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. Відповідно до ст.ст.15, 16, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved