Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Представник позивача [PERSON], в інтересах позивача, Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 23 жовтня 2008 року між ВАТ «КРЕДОБАНК», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДОБАНК» та відповідачем був укладений договір №4936, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 3881,50 гривню зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та на умовах, визначених договором. В порушення умов вищезазначеного договору відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 12 жовтня 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 3889,43 гривень. Тому, представник позивача просив стягнути на користь банку з відповідача [PERSON] зазначену суму заборгованості та судові витрати. У судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Присутній у судовому засіданні відповідач [PERSON] надав пояснення по суті справи, надав суду заперечення проти позову, згідно яких, посилаючись на ту обставину, що позов предявлено зі спливом трирічного строку, просив у позові відмовити, застосувавши позовну давність до заявлених вимог. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається із матеріалів справи, 23 жовтня 2008 року між ВАТ «КРЕДОБАНК», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДОБАНК» та відповідачем був укладений договір №4936, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 3881,50 гривню зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та на умовах, визначених договором (а.с.4-6). Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За умовами договору, відповідач [PERSON] зобовязувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Кінцевим строком повернення є 23 жовтня 2010 року. Згідно розрахунку заборгованості за договором, в порушення умов кредитного договору, відповідачем не надано грошові кошти для погашення заборгованості і починаючи з часу отримання кредитних коштів, - 23 жовтня 2008 року погашення боргу не здійснювалося у повному обсязі. Таким чином, судом встановлено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань відповідно до умов укладеного договору, що спричинило порушення його умов. Проте, відповідачем [PERSON] відповідно до вимог ч.3 ст.267 ЦК України подано заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Так, судом встановлено, що починаючи з листопада 2010 року (що підтверджено розрахунком заборгованості) погашення заборгованості відповідачем не здійснювалось, кінцевим строком повернення є 23 жовтня 2010 року, строк позовної давності скінчився у листопаді 2013 року, а позовна заява подана до суду 15 лютого 2017 року. Таким чином, на підставі викладеного, судом встановлено, що на момент подання позову сплили строки давності предявлення позовних вимог по зазначеному у позові періоду, оскільки позивач у встановленому законом порядку вимоги до відповідача у межах строку позовної давності фактично не предявив. Стаття 267 Цивільного кодексу України встановлює, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи те, що відповідач заявив про застосування позовної давності, а позивач не зазначив поважні причини пропуску строку давності і не надав суду доказів, що підтверджують поважність причини пропуску, суд вважає можливим застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог за спливом строку позовної давності. Враховуючи те, що позов не підлягає задоволенню, судові витрати, сплачені за подання позову, відшкодуванню не підлягають на підставі ст.88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed