Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області від імені позивача [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], якою просив визнати її такою, що втратила право користування будинком 71 по вулиці І.Богуна в місті Рубіжне Луганської області. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 08 серпня 2017 року для розгляду справи по суті позивач і відповідач не зявились. Представник позивача через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі та участі позивача на підставі наявних у справі доказів. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомила, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористалась. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідач, яка була належним чином повідомлена про проведення судового засідання 07 липня 2017 року та 08 серпня 2017 року, двічі не з`явилась. Заяви про розгляд справи за її відсутності не надходило, а причини неявки нею не повідомлені. За таких обставин, та на підставі згоди позивача та його представника розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача, на основі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання. Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, представник позивача вказував на те, що [PERSON] є власником будинку № 71, по вулиці І. Богуна (раніше Інтернаціональній) в місті Рубіжне Луганської області. [PERSON], яка була дружиною його брата, з 24 червня 2014 року він надав право користування будинком. Але з початком проведення у Луганській області антитерористичної операції, відповідач виїхала до Автономної Республіки Крим, і більше не зявлялася. Відповідач самостійно не здійснює зняття з реєстрації у цьому будинку, а це заважає позивачу повною мірою використовувати його повноваження власника на вільне використання та розпорядження квартирою. На основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: На підставі договору дарування жилого будинку від 27 червня 2000 року, власником будинку №71 по вулиці Інтернаціональній (нині [PERSON]) в місті Рубіжне Луганської області став [PERSON] (а.с.6). Згідно довідки Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради, у будинку № 71 по вулиці І. Богуна в місті Рубіжне Луганської області, з 24 червня 2014 року, зареєстрованою є [PERSON], [INFO], яка була дружиною брата [PERSON] (а.с.7). Згідно акту щодо встановлення факту не проживання особи за місцем реєстрації від 26 травня 2017 року, складеним депутатом Рубіжанської міської ради в присутності сусідів, [PERSON] у будинку не проживає з вересня 2014 року, участі в його утриманні не приймає, її особистих речей у будинку немає (а.с.10). Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли цивільні правовідносини, в межах яких виник спір щодо наявності у відповідача права користування будинком у звязку із невикористанням цього права на протязі більше одного року. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Також положення частин перших статей 383 і 405 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) прямо встановлюють, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. При цьому житлове приміщення, яке члени сім`ї мають право займати визначається власником. Отже, член сім`ї власника житлового будинку може отримати право користування ним від власника, який при цьому, може визначити конкретне житлове приміщення у будинку яким може користуватись член його сім`ї. Судом встановлено, що відповідач отримала право користування жилим будинком у будинку № 71 по вулиці І. Богуна в місті Рубіжне Луганської області, саме як член сім`ї позивача, оскільки [PERSON] була дружиною брата [PERSON] (а.с.7). Однак згідно з положеннями частини другої статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на те, що позивачем доведена відсутність відповідача у жилому будинку № 71 по вулиці І. Богуна в місті Рубіжне Луганської області, без поважних причин понад один рік, а дані про наявність іншої домовленості між позивачем та відповідачем відсутні, і законом іншого не встановлено, відповідача, як члена сім`ї позивача, слід визнати такою, що втратила право користування цим жилим будинком. За таких обставин, позовні вимоги слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Тому, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Отже,

Outcome: approved