Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Представник позивача 23 серпня 2016 року звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначає, що відповідач працював в ДП «Ананьївське лісове господарство» на посаді майстра лісу обх.№5 Долинського лісництва з 01 вересня 2009 року. З ним було укладено договір про повну матеріальну відповідальність від 17 січня 2014 року. Проведеною 24 травня 2016 року ревізією підзвітних відповідачеві товаро-матеріальних цінностей виявлено нестачу лісо-продукції на суму 81955 гривень 47 копійок, в тому числі по видам: дрова технологічні дуб 76,599 м.куб. на суму 44235 гривень 25 копійок, дрова технологічні ялинка 11,189 м.куб. на суму 6042 гривні 06 копійок, техсировина в тому числі техсировина для виробничо-технічного призначення 22,048 м.куб. на суму 25743 гривні 25 копійок, техсировина 18-24-0,997 м.куб. на суму 1164 гривні 10 копійок, 26-35-3,178 м.куб. на суму 4470 гривень 81 копійка. Зазначену шкоду відповідач добровільно відшкодувати не погоджується, у звязку з чим позивач звернувся до суду та просить задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні під час розгляду справи представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. В судовому засіданні під час розгляду справи представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, оскільки відповідач був матеріально-відповідальною особою, а тому відповідає за схоронність лісо-продукції. Представник відповідача ,яка діяла на підставі ордеру та угоди ( а.с. 40,41)в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що договір про повну матеріальну відповідальність від 17 січня 2014 року, укладений між позивачем та відповідачем, є незаконним, оскільки на даний час є перелік щодо осіб, з якими може бути укладено такий договір, або осіб, які заміщують відповідні посади. В самому переліку відсутня посада, на якій відповідач працював у позивача. Крім того, договір про повну матеріальну відповідальність, наданий позивачем до позовної заяви, не відповідає тому, який вказаний у переліку і є типовим. Відповідач в судовому засіданні також не визнав позовні вимоги та пояснив, що лісо-продукцію він приймав разом з майстром лісу. Вся продукція списувалась лише по товаро-транспортним накладним, яка вивозилася з території, також тільки по таких накладних. До пилопродукції він мав доступ, так як в нього були ключі від пилорами, однак під час інвентаризації вся продукція була в наявності. Продукція, яка зберігалася в лісі, на нижніх складах та пилорамі, не охоронялася, а тому вони як охорона виїжджали для проведення її наявності. На нижньому складі при проведені ревізії представники комісії були без нього, він не перераховував продукцію, йому вже повідомили з комісії, що є нестача. Взагалі, коли на територію завозили лісо-продукцію, він не завжди там був, а тому не визнає позов, оскільки нестача сталася не з його вини. Під час проведення ревізії він на всіх обєктах присутній не був. Заслухавши представників позивача, відповідача та його представника, вивчивши та перевіривши документи справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом досліджені наступні матеріали справи: квитанція про оплату судового збору позивачем ( а.с.1), копію договору про повну матеріальну відповідальність від 17 січня 2017 року укладену між сторонами по справі(а.с.6), копія наказу №70-к про прийняття на роботу відповідача(а.с.7), ксерокопія наказу №62-АП від 12 травня 2016 року про проведення ревізії Долинського лісництва з 16 травня по 26 травня 2016 року(а.с.8), протокол засідання інвентаризаційної комісії Долинського лісництва(а.с.9), інвентаризаційний опис №1 станом на 24 травня 2016 року(а.с.10-11), порівняльна відомість результатів інвентаризації деревини станом на 24 травня 2016 року(а.с.12), інвентаризаційний опис №2 станом на 24 травня 2016 року(а.с.13-17), пояснювальна відповідача від 24 травня 2016 року(а.с.18), копія виписки з ЄДР ЮО та ФОП стосовно позивача(а.с.19), ксерокопія статуту Державного підприємства «Ананьївське лісове господарство» - позивача (а.с.20-30), довідки Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області про місце фактичного проживання відповідача без реєстрації(а.с.31-32), письмові заперечення проти позову відповідача(а.с.43-44), довідки Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області про склад сімї відповідача(а.с.45-46), ксерокопія свідоцтва про шлюб відповідача з [PERSON]В.(а.с.47), ксерокопія свідоцтва про народження [PERSON]В.(а.с.50), ксерокопія свідоцтва про народження [PERSON]В.(а.с.51), ксерокопія довідки до акта огляду МСЕК та встановлення 3-ї групи інвалідності відповідачу(а.с.52), довідка Управління ПФУ в Кодимському районі від 17 жовтня 2016 року про отримання відповідачем пенсії по інвалідності(а.с.53), ксерокопія наказу №69-АП від 10 вересня 2015 року про призначення відповідальних по лісництвам за проведення робіт через КПК(а.с.56), ксерокопія наказу №95/1-АП від 12 листопада 2015 року про внесення змін до вище зазначеного наказу(а.с.57), ксерокопія наказу ц№11/1-АП від 30 січня 2015 року про створення складів(а.с.58), ксерокопія акта планової ревізії №5 та додаток до нього(а.с.59-60), копія наказу від 10 серпня 2016 року про звільнення відповідача з посади(а.с.61), ксерокопія розпоряджень(а.с.62), копія службової інструкції майстра лісу(а.с.63-66), копії щоденників приймання лісо-продукції (а.с.67-77), ксерокопія інвентаризаційного опису №5 деревини станом на 01 листопада 2015 року(79-81), ксерокопія відомості наявності деревини станом на 01 листопада 2015 року(а.с.82-83), лист Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області щодо звернення представників лісництва про випадки зникнення лісо-продукції(а.с.84). Згідно ст. ч. 1 ст. 1166 майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, які її завдала. Відповідно до\~ст. 1192 ЦК України\~з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди\~майну, відшкодувати її в натурі (передати\~річ\~того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані\~збитки\~у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Згідно зі ст.131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. У відповідності до ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Згідно зі ст.135-1 КЗпП України межі матеріальної відповідальності працівників за шкоду, завдану підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір, встановлюються законодавством. Відповідно до ст.137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою. Згідно з ч.1 п.4 ст.232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач дійсно працював в ДП «Ананьївське лісове господарство» на посаді майстра лісу обх.№5 Долинського лісництва з 01 вересня 2009 року. Між сторонами по справі було укладено договір про повну матеріальну відповідальність відповідача від 17 січня 2014 року. Проведеною 24 травня 2016 року ревізією підзвітних відповідачеві товаро-матеріальних цінностей виявлено нестачу лісо-продукції на суму 81955 гривень 47 копійок. Матеріалами справи підтверджено, що у звязку з недбалими діями відповідача [PERSON] було виявлено нестачу матеріальних цінностей які належать позивачу , що знаходилися у підзвітності відповідача , внаслідок чого позивачу було завдано майнову шкоду в сумі 81955 гривень 47 копійок. Посилання відповідача та представника про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір про матеріальну відповідальність, є незаконним, оскільки на даний час є перелік щодо осіб, з якими може бути укладено такий договір, або осіб, які заміщують відповідні посади. В самому переліку відсутня посада, на якій відповідач працював у позивача. Крім того, договір про повну матеріальну відповідальність, наданий позивачем до позовної заяви, не відповідає тому, який вказаний у переліку і є типовим не є в повному обсязі доказово підтвердженим. Суд також критично підходить до пояснень відповідача в частині його пояснень про те, що він не був присутній на всіх обєктах одночасно, так як згідно пояснень представника позивача і досліджених доказів встановлено, що в період проведення інвентаризації відповідачу надавалась можливість шляхом пересування транспортом і ознайомленням із описом бути ознайомленим про хід та результати інвентаризації. Враховуючи наведене, та матеріальне становище відповідача, а також відсутність обставин та доказів підтверджуючих, що шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди підлягають задоволенню частково в розмірі 80 відсотків від визначеної суми. Вирішуючи питання про судові витрати, суд приходить до висновку, що згідно ст.88 ЦПК України вони повинні бути покладені на відповідача [PERSON].

Outcome: partial