Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

Представник комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» звернувся до Московського районного суду м.Харкова із заявою про застосування примусової госпіталізації відносно особи, особистість якої не вдалося встановити, на підставі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Заява обґрунтована тим, що 15.01.2021 о 19 годині 00 хвилин в КПН ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» була госпіталізована особа з тяжким психічним розладом, особистість якої не вдалося встановити, який був доставлений БШМД №906 з пр.Гагаріна, 244, біля аптеки «911». Невідомий, особа чоловічої статі, на вигляд близько 40 років, має зріст 170 см, достатнього харчування, волосся темне, коротко стрижене, очі карі. Особливі прикмети відсутні. Одягнутий був на момент госпіталізації в темно сині спортивні штани та сині шльопанці, при собі речей та документів не мав. Направлення на госпіталізацію було видане лікарем-психіатром БШМД №906 лікарем [PERSON] , який після огляду невідомого зробив висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження або лікування у звязку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку особи, особистість якої встановити не вдалось, які надійшли від лікаря БШМД №906 [PERSON] . Невідомий був оглянутий в приймальному відділенні лікарем психіатром, який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. 16.01.2021 невідомий був оглянутий комісією лікарів психіатрів КНП ХОР «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня №3» у складі завідуючої відділення Світличної О.В., лікаря-психіатра 14 психіатричного відділення Кольцової Г.Г., яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно рішення про госпіталізацію згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу». 18.01.2021 невідомого оглянула комісія лікарів-психіатрів КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» та дійшла висновку, що він страждає на тяжкий психічний розлад в формі гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії, в результаті чого представляє небезпеку для себе і оточуючих, підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію. Внаслідок захворювання дана особа має потребу в примусовому лікуванні в умовах психіатричного стаціонару, від якого відмовився. У судовому засіданні представник заявника лікар-психіатр [PERSON] пояснила про обставини, викладені у заяві комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» та зазначила, що на момент розгляду справи особа невідомого встановлена та можливо достовірно стверджувати, що доставлений є [PERSON] , 09.12.1974 року. [PERSON] щонайменше десять разів лікувався в комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» із діагнозом шизофренія, мав інвалідність 2 групи. У 2016 році він відмовився від групи. [PERSON] перебував на вулиці в легкій одежі у зимовий період, тому була викликана швидка медична допомога. На сьогодні відбулося загострення шизофренії, внаслідок чого [PERSON] представляє небезпеку для себе і оточуючих та потребує лікуванні в умовах психіатричного стаціонару, згоду на яке не надає. Прокурор у судовому засіданні заяву комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» підтримав та просив її задовольнити. Представник заінтересованої\~особи Виконавчого комітету\~Харківської міської\~радиДолженко Д.М. в судовому засіданні поклався на розсуд суду. Представник заінтересованої особи Управління праці та соціального захисту населення Московського району м.Харкова в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Особа, щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію до психіатричного стаціонару, [PERSON] у судовому засіданні надав дані про свою особу, підтвердив її, проте свою думку щодо застосування примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар не висловив. Адвокат в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає заяву комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. На момент розгляду справи заявником особа невідомого встановлена, відомо, що особа щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію до психіатричного стаціонару є [PERSON] . Відповідно до супровідного листка №228/906 КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» та талону до нього 15.01.2021 о 18 годині 50 хвилин невідомий був доставлений з вулиці, а саме: [ADDRESS] біля аптеки [NUMBER] у ЛПЗ №3. Із запису лікаря приймального відділення від 15.01.2021 вбачається, що скарги пацієнта неможливо виявити за психічним станом. Доставлений БШМД з пр.Гагаріна, 244 біля аптеки 911. Чоловік прийшов роздягнений, робітники аптеки пустили його всередину погрітись, дали теплу кофту, визвали швидку. Із лікарем швидкої не розмовляв, назвався [PERSON] , потім весь час мовчав, опору не чинив. Діагноз при госпіталізації: F23.0 Гострі поліморфні психотичні розлади без симптомів шизофренії. Відповідно до акту психіатричного огляду від 18 січня 2021 року у госпіталізованого хворого встановлений діагноз гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Також у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] неодноразово знаходився на лікуванні у психіатричній лікарні з діагнозом шизофренія, яке проходив добровільно, до 2016 року мав інвалідність ІІ групи. Відповідно до ст.3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Підпунктом «е» п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб, серед іншого, для законного затримання психічнохворих, відповідно до процедури, встановленої законом. Згідно з практикою ЄСПЛ щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (п. 79, 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07). У параграфі 39 рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» від 24 жовтня 1979 року Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що за виключенням випадків крайньої необхідності, людина не повинна позбавлятися свободи до тих пір, доки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є душевнохворою. Сама сутність того, в чому потрібно переконати компетентні державні органи наявність психічного розладу, - вимагає об`єктивної медичної експертизи. З огляду на вимоги процесуального закону та відповідно до ст. 14 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» рішення про надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку приймається виключно судом. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» закріплено презумпцію психічного здоров`я, відповідно до якої кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Презумпція психічного здоров`я є неспростовною, тобто вважається юридичним фактом, допоки не буде спростованою на підставах та в порядку, передбачених Законами України. До настання такого спростування вказана презумпція діє, оскільки вона передбачена Законом, і не потребує встановлення судом. Відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно вимог ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Відповідно до ст.1 Закону України «Про психіатричну допомогу» тяжкий психічний розлад розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Згідно ч.2 5 ст.27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. У заяві про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку зазначено, що у [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих, а також суттєву шкоду його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Оскільки хворий становить небезпеку для себе та оточуючих, згоду на лікування не дав, йому рекомендовано примусову госпіталізацію в психіатричний стаціонар згідно із ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Отже, зважаючи на досліджені судом обставини справи, а саме те, що компетентною комісією лікарів-психіатрів у [PERSON] виявлено важкий психічний розлад у формі гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії, а також встановлення фактів про те, що хворий становить небезпеку для себе та оточуючих, неодноразово перебував на лікуванні з приводу психіатричного захворювання, пояснень інших учасників, суд доходить остаточного висновку, що наявні обов`язкові з огляду на ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» підстави для ухвалення рішення про надання особі психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди, така госпіталізація є доцільною та відповідає її інтересам, тому заяву представника комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», слід задовольнити. Судові витрати розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved