Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом, відповідно до якого просить визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що в 2001 році позивач почала винаймати вказаний будинок у мешканки села Головківка [PERSON] . Користуючись будинком позивач відповідно користувалась електроенергією, яка надавалась до будинку, та сплачувала її вартість, що підтверджується довідкою енергопостачальної організації від 13.12.2017 року. В 2003 році позивач купила вказаний будинок [PERSON] за 3000грн. Будь-яких документів при цьому продавець їй не надала, пояснивши, що й сама придбала будинок у попереднього володільця у такий же спосіб. За весь період, що позивач користується будинком, будь-які особи жодного інтересу до нього не проявляли. Позивач відкрито і безперервно весь цей час володіє будинком. Ухвалою судді від 28.02.2020 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання. 29.04.2020 року від Приютівської селищної ради Олександрійського району надійшов відзив на позов, відповідно до якого позивач просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Відзив мотивований тим, що позивач в позовній заяві зазначає про те, що вона в період з 2001 року по 2003 рік орендувала спірний будинок, а в 2003 році придбала його за 3000грн., при цьому жодних доказів, які б підтверджували вказаний факт, останньою надано не було. Крім того, право власності на вказаний будинок не зареєстроване, про що зазначає сама позивачка в позовній заяві та що підтверджується архівною довідкою №212 від 21.08.2019 року, виданою КП «Олександрійське БТІ». Враховуючи викладене, на думку відповідача, в позивачки виникло право на визнання за нею права власності лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва(створення)цього приміщення. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 06.05.2020 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду по суті. Позивачка та її представник підтримали позов і просять його задоволити. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому зазначив, що проти задоволення позовних вимог заперечує та просить в задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених в відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши позивача та її представника , покази свідків, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що предметом спору в даній справі є правовідносини щодо права власності на підставі набувальної давності, які регулюються нормами ЦК України. Як свідчить довідка Олександрійського РЕМ ПАТ «Кіровоградобленерго» №2327/71-1 від 13.12.2017 року [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , є абонентом за адресою: [ADDRESS] . Договір №0813049 від 24.05.2001 року. Згідно довідки виконавчого комітету Головківської сільської ради Олександрійського району№1093 від 11.12.2017 року , [PERSON] [INFO] , сплачувала податок в розмірі орендної плати за присадибну земельну ділянку в [ADDRESS] , починаючи з 2004 року і по день видачі довідки. Відповідно до довідки виконавчого комітету Головківської сільської ради Олександрійського району№613 від 25.09.2019 року [PERSON] , [INFO] , дійсно володіє безперервно та відкрито будинком [ADDRESS] з 01.11.2003 року і по час видачі довідки. Відповідно до звіту про оцінку нерухомого - житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який було виготовлено на замовлення [PERSON] 14.02.2019 року, ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями становить 19400 грн. 26.03.2018 року на замовлення [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на будинок [ADDRESS] . При цьому, згідно архівної довідки №212 від 29.08.2019 року право власності на будинок по [ADDRESS] за архівними даними КП «ОМБТІ» не зареєстровано. В судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що позивачка винаймала у неї даний будинок, а потім в 2003 році придбала у неї даний будинок по розписці. Нотаріально договір купівлі-продажу вони не посвідчували, так як на будинок були відсутні правовстановлюючі документи.Даний будинок вона також придбала у спадкоємців попередньої власниці без правовстановлюючих документів і нотаріально на себе не переоформлювала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] проживала в даному будинку більше 10 років.Їй це достовірно відомо, так як на одній вулиці з [PERSON] проживала її мати. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. Аналізуючи поняття добросовісності володіння як підставу для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Таким чином, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном. Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок, як на об`єкт нерухомого майна, у зв`язку з відкритим, безперервним володінням ним позивачем з 2003 року. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. В даному випадку, позивач користувався спірним будинком протягом більш ніж 16 років до моменту звернення до суд з позовом у лютому 2020 року і набула можливості ставити перед судом питання про визнання права власності на будинок за набувальною давністю. Матеріали справи не містять відомостей про власника спірного майна. Право власності на спірний будинок ні за ким не зареєстровано. Відсутні відомості і про прийняття даного будинку в експлуатацію. За правилами частини першої статті 335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Положеннями частини другої вказаної статті передбачено, що безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК України, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. Відомості про те, що житловий будинок взято на облік як безхазяйне майно відповідно до вимог статті 335 ЦК України, в матеріалах справи відсутні. Як зазначено вище, інші можливі власники спірного майна відсутні. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. До завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК України). У зв`язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію( позиція Великої Палати Верховного Суду в постанові від 14 травня 2019 року по Справі № 910/17274/17) Натомість [PERSON] у позові просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на будинок, на який відсутні відомості про прийняття його до експлуатації та державної реєстрації права власності , однак законом в даному випадку це не передбачено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed