Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Представник позивача в жовтні 2020 року звернулася до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а саме: квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що вона , на підставі ордеру від 16.07.1982 року виданого виконавчим комітетом Суворовської районної ради народних депутатів м.херсона отримала вищезазначену квартиру для проживання зі своєю сім`єю: чоловіком та двома доньками. Її чоловік помер та на теперішній час в квартирі зареєстровані: - її донька - [PERSON] ; донька - [PERSON] ; - онук [PERSON] ; онук [PERSON] та онука [PERSON] . Її донька [PERSON] в 2015 році разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] виїхала з дітьми до Італії де вийшла заміж та отримали громадянство даної країни. Відповідачі добровільно залишили квартиру, перешкод у користуванні їм ніхто не чинив. Витрати по утриманню квартири несе вона та її донька [PERSON] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.11.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі була направлена сторонам. У зазначений в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 02.03.2021р. в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Херсонську міську раду. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник позивача надала заяви про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити за наявними в справі доказами. Відповідачі у судове засідання не з`явилися повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем їх проживання. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористалися. Документів, що підтверджують поважність причин їх відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Представник Херсонської міської ради надав на адресу суду заяву про проведення розгляду справи без участі представника. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст.223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.150 ЖК України, ст.ст.319, 383 ЦК України, громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для власного проживання і проживання членів сім`ї, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, користуватися і володіти нею. Судом встановлено, що [PERSON] та члени її сім`ї на підставі ордеру № 849 виданого виконавчим комітетом Суворовської районної ради народних депутатів м.Херсона 16.07.1982р. займають квартиру за адресою: [ADDRESS] . На час звернення позивача з цим позовом спірна квартира перебуває у державній власності. У ній зареєстровані позивач та відповідачі, що підтверджується довідкою ОСББ «Булат» № 207 від 10.09.2020р. Відповідач [PERSON] [INFO] є донькою позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 08.04.2014р. міським відділом ДРАЦС Головного УЮ у Херсонській області. [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] є онуками позивача. З 2013 року відповідачі проживають в Італії та мають громадянство даної країни , що підтверджується посвідченнями особи та інформаційною довідкою про склад сім`ї та місце проживання, перекладеними на українську мову перекладачем [PERSON] справжність підпису якого посвідчена приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Довгань О.І. З акту складеного ОСББ «Булат» від 27.02.2021 року встановлено, що відповідачі не проживають у спірній квартирі. Цей факт підтвердили [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що відображено в акті. Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Такий висновок зроблено Верховним судом у постанові від 06.02.2019р. № 465/2559/14-ц. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні. В оцінці наявності поважних причин відсутності відповідачів у спірному житловому приміщенні суд виходить з того, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачі у спірній квартирі не проживають без поважних причин з 2015 року, витрат з утримання квартири не здійснюють, їх речі у спірній квартирі відсутні, перешкод у користуванні їм ніхто не чинив, вони добровільно залишили квартиру. Суд враховує, що відповідачі не надали доказів на підтвердження того, що з 2015 року вони не проживають у спірній квартирі через неправомірні дії позивачів чи інших осіб. Вони не надали доказів звернення до компетентних органів з метою усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, якщо такі їм чинилися. А відтак суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою що розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки добровільно залишили жиле приміщення, забрали свої особисті речі та вчинили дії, що свідчать про втрату ними інтересу до збереження прав користування спірним житлом. На підставі викладеного,

Outcome: approved