Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] діючий в інтересах [PERSON], звернувся до суду із вказаним позовом мотивувавши свої вимоги тим, що у 1973 році\~ [PERSON] в с. Цурень по вул. М. Емінеску № 105 Герцаївського району Чернівецької області було побудовано житловий будинок. 19 червня 2016 року остання померла, внаслідок чого відкрилася спадщина. Позивач, як єдиний спадкоємць за заповітом спадщину прийняв своєчасно та звернувся до нотаріуса за для отримання свідоцтва про право на спадщину на зазначене домоволодіння, проте нотаріусом у видачі такого свідоцтва було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно. За таких обставин, просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, однак, згідно поданої заяви просив суд розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Цуренська сільська рада Герцаївського району Чернівецької області в судове засідання свого представника не направила, однак подала суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності так як проти задоволення позову не заперечують. Суд, дослідивши письмові матеріали, встановив наступне. Так, з матеріалів справи вбачається, що по вул. М. Емінеску, 105 с. Цурень Герцаївського району Чернівецької області розташовано житловий будинок. Згідно даних погосподарської книги Цуренської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, вказаний житловий будинок зареєстрований у сільській раді за [PERSON] з 1973 року (а.с. 7-8). Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час побудови спірного жилого будинку, право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. У 1973 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року) і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок, право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Зважаючи на те, що житловий будинок який розташований в с. Цурень по вул. М. Емінеску № 105 Герцаївського району Чернівецької області побудований на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, зареєстрований з 1973 року в сільській раді за [PERSON], то з того часу остання була власником цього житлового будинку. 19 червня 2016 року [PERSON], померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого виконавчим комітетом Цуренської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області серії І-МИ № 163111 (а.с.10). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК України). Частинами 2, 3 ст. 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Спадкодавець [PERSON] за заповітом від 17 липня 2014 року посвідченого секретарем Цуренської сільської ради Герцаївського району та зареєстрований в реєстрі за № 46 все майно яке належало їй на день смерті заповіла позивачу [PERSON] (а.с. 9) Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до матеріалів спадкової справи померлої [PERSON], позивач у передбачений законодавством строк 05 вересня 2016 року, звернувся до приватного нотаріуса Герцаївського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця (а.с.25 зворот) проте, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, постановою нотаріуса від 25 грудня 2016 року йому було відмовлено у видачі\~ свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 45 зворот-46). Інших спадкоємців які би мали право на спадщину в т.ч. і обовязкову частку, після смерті [PERSON] судом не встановлено, підтвердженням чого є спадкова справа заведена щодо померлої (а.с. 25-54). Ураховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] на момент смерті належав спірний житловий будинок та в порядку спадкування позивач своєчасно прийняв спадщину, але не може оформити її з підстав відсутності правовстановлюючих документів на будинок, то його вимоги підлягають задоволенню визнавши за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, який розташований в с. Цурень по вул. М. Емінеску № 105 Герцаївського району Чернівецької області. На підставі ст.ст. 1217, 1222, 1223, 1236, 1268, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved