Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Представник, позивача [PERSON], [PERSON] звернулась в суд з позовом до Захарівської селищної ради Захарівського району Одеської області в якому просить встановити факт належності позивачу, свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] зареєстрованого в реєстраційній книзі за № 7, реєстр № 306 та визнати за позивачем у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] право на 46/100 частини житлового будинку із господарськими спорудами які знаходяться за адресою: [ADDRESS] що складається з: кімнати під літерою 1-2, площею 20,9 кв.м., коридору 1-1, площею 6,5 кв.м., кімнати 1-3, площею 9,0 кв.м., сараю Б, площею 9,9 кв.м. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] померла [PERSON] - мати позивача [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме матері позивача належало спадкове майно у вигляді 46/100 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] район, Одеська область. 15 серпня 2018 року [PERSON] звернувся до Захарівської районної державної нотаріальної контори з наміром оформити спадщину. Однак державний нотаріус Романова І.С. постановою відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. За таких обставин, позивач позбавлений можливості оформити в нотаріальному порядку свої спадкові права на житловий будинок та вимушений звернутися до суду з позовом про визнання за ним права на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, але попередньо надали до суду клопотання, в якому вказали, що вимоги позовної заяви підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити та розглядати справу без їх участі. Представник відповідача Захарівської селищної ради Захарівського району Одеської області у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву, в якій вказав, що повністю визнає позовні вимоги і не заперечує проти їх задоволення, просить суд розглядати справу за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] - мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], яке видане Фрунзівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 26 (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме матері позивача належало спадкове майно у вигляді 46/100 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] Постановою Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-УІІІ Фрунзівський район перейменовано на Захарівський район; селище міського типу Фрунзівка на селище міського типу Захарівка. Згідно Розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 21.05.2016 року № 303/А вул. Радянська перейменовано на вул. Успенську. Родинні відносини позивача підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис № 35 від 29 квітня 1964 року, в якому матір'ю позивача записана [PERSON] (а.с. 11). Після розірвання шлюбу мати позивача прізвище «[PERSON]» змінила на «[PERSON]», про що в низі реєстрації актів про розірвання шлюбу 31 серпня 1976 року зроблено запис за № 60, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 12). Відповідно до ст. 1217 ЦК Україниспадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповіт щодо свого майна спадкодавець не залишив. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). З листа Захарівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 13.11.2018 р. вбачається, що актового запису про шлюб відносно гр. [PERSON] не виявлено (а.с. 14). Спадкоємцем першої черги є лише [PERSON], оскільки сестра позивача [PERSON] відмовились від прийняття спадщини, шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори. Відповідно до ст. 1269 Цивільного кодексу Україниспадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Ч 3 ст. 1268 ЦК Українивстановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини (встановлено статтею 1270 цього Кодексу), він не заявив про відмову від неї. Згідно довідки Захарівської селищною радою Захарівського району Одеської області № 8371 від 21.11.2018 року, [PERSON], яка померла [INFO] дійсно постійно проживала та була зареєстрована до дня своєї смерті за адресою: [ADDRESS] У житловому будинку крім покійної [PERSON] на день її смерті проживав син покійної [PERSON] (а.с. 15). Отже, позивач вважається таким, що прийняв спадщину. 15 серпня 2018 року [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з наміром оформити спадщину. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 15 серпня 2018 року, державний нотаріус Романова Ірина Сергіївна відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві власності на житловий будинок за номером [ADDRESS], яка належала його матері [PERSON], яка померла [INFO], через те, що в поданих правовстановлюючих документах на спадкове майно відсутня адреса житлового будинку, наявна суперечність у визначені права власності спадкодавця на частку житлового будинку, а саме: 1/2 чи 56/100; також кімната з позначенням «1-7» в мировій угоді відсутня в технічному паспорті будинку, натомість в технічному паспорті зазначена кімната «1-3», яка не зазначена в мировій угоді, площі в обох документах не співпадають. Крім того, в правовстановлюючому документі на житловий будинок, який був виданий відповідно до мирової угоди - в свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння прізвище власника зазначене з помилкою як «[PERSON]» (а.с. 16). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в пункті 1 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядається справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами безпосередньо заінтересованих у цьому осіб. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України - суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння батькові позивача належав будинок за адресою: [ADDRESS], про що, в реєстровій книзі № 7 було зроблено запис за № 306, але під час оформлення документів на будинок було допущено помилку де власником вказаний на російській мові «[PERSON]», а в свідоцтві про смерть значиться «[PERSON]» (а.с. 17). Факт належності свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння підтверджується актом про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння № 6 від 05 квітня 1976 року в якому забудовником зазначений на російській мові «[PERSON]», а також мировою угодою від 15.09.1976 року укладеною між [PERSON] та [PERSON] (а.с.18-21). Як вбачається, з вищезазначеної мирової угоди, будинок за адресою: [ADDRESS] був поділений між матір'ю та батьком позивача. Матері [PERSON] належало 56/100 частин житлового будинку, а батьку [PERSON] - 44/100 частин житлового будинку (а.с. 20-21). 01 жовтня 2002 року відділом містобудування, архітектури та житлово- комунального господарства Фрунзівської районної державної адміністрації [PERSON] було надано дозвіл на будівництво веранди до житлового будинку розміром 5,00x4,00; гаража розміром 4,50x3,00; господарчого сараю розміром 15,00x3,00; господарчого сараю 3,00x2,50 на присадибній ділянці у [ADDRESS] (а.с. 22). Після переобладнання житлового будинку змінилась частки у праві власності, матері позивача належало 46/100 частини будинку, батькові 54/100 частин будинку, що підтверджується рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 22 вересня 2006 року, а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 06.11.2006 року (а.с. 23). Крім цього, відповідно до листа ДКП «Фрунзівське бюро технічної інвентаризації»від 13.11.2018 р. № 132 та технічного паспорту, право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за гр. [PERSON] на 56/100 частки житлового будинку, [PERSON] на 46/100 частки житлового будинку на праві спільної часткової власності. Матері позивача були виділені наступні приміщення: кімнати під літерою 1-2, площею 20,9 кв.м.; коридору 1-1, площею 6,5 кв.м.; кімнати 1-3, площею 9,0 кв.м.; сарай Б, площею 9,9 кв.м.. Житлова площа складає 46/100 частини житлового приміщення . Правовстановлюючий документ - рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 22.09.2006 р., зареєстроване Фрунзівським БТІ 06.11.2006 р., та записане за № 906 кн. 7 (а.с. 26). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 20 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання прав на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Аналізуючи досліджені докази, суд вважає є всі підстави для визнання за позивачем права на спадкове майно. Таким чином, враховуючи, що позивач не може реалізувати своє право на спадкування майна спадкодавця та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок, як спадкоємець за законом, тому у відповідності до ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право позивача шляхом винесення рішення про визнання за позивачем права на спадщину за законом.

Outcome: approved