Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Представник позивача 04.02.2020 звернувся до Рокитнянського районного суду Київської області з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідачки на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів на дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 84367 гривень 40 копійок. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно виконавчого листа, виданого Рокитнянським районним судом Київської області 29.10.2014, 07.10.2014 суд вирішив стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів її доходів до досягнення старшою дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 24.09.2014, на користь [PERSON] . 31.10.2014 відділом державної виконавчої служби Рокитнянського районного управління юстиції була винесена постанова про відкриття виконавчого провадженя з примусового виконання виконавчого листа № 375/1497/14-ц, виданого 29.10.2014 Рокитнянським районним судом Київської області. На протязі тривалого часу всупереч вимог ст. 180 СК України відповідачка ухилялася від сплати аліментів і станом на 31.01.2020 заборгованість по сплаті аліментів по виконавчому листу становить 84367,40 грн. В зв`язку з невиплатою аліментів матеріальне становище позивача значно погіршилося, йому важко самостійно утримувати та забезпечувати належний матеріальний стан неповнолітніх дітей, тому змушений звертатись до суду для стягнення з відповідачки неустойки за прострочення сплати аліментів. Увалою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 24.02.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 12.03.2020 замінено відповідача у даній справі належним, яким ухвалено вважати [PERSON] , в зв`язку зі зміною її прізвища. 10.06.2020 дана справа надійшла до Таращанського районного суду Київської області. Ухвалою судді Таращанського районного суду Київської області від 15.06.2020 позов прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. В судове засідання позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належно, згідно вимог чинного законодавства. 17.09.2020 позивачем подано до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі його представника. Зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи в силу ч.1 ст. 128 ЦПК України, повідомлений належним чином. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи позицію позивача, прийнявши всі заходи по виклику відповідачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до положення ч. 1, ч. 2 статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що з 30.03.2004 по 11.02.2014 позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 9-10). Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 11.02.2014 шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 11). 29.10.2014 Рокитнянським районним судом Київської області видано виконавчий лист по справі № 375/1497/14-ц (провадження № 2/375/473/14) про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї третьої частини всіх видів її доходів до досягнення старшою дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 24.09.2014, на користь [PERSON] (а.с. 12). На момент звернення позивача до суду даним позовом прізвище відповідачки змінилось із « [PERSON] » на « [PERSON] ». 31.10.2014 відділом державної виконавчої служби Рокитнянського районного управління юстиції була винесена постанова про відкриття виконавчого провадженя з примусового виконання виконавчого листа № 375/1497/14-ц, виданого 29.10.2014 Рокитнянським районним судом Київської області (а.с. 13). Відповідно до розрахунку заступника начальника Рокитнянського районного відділу державної виконавчої служби заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , станом на 31.01.2020 становить 84367,40 грн (а.с. 14). Суд вважає, що така заборгованість по сплаті аліментів виникла внаслідок неналежного виконання відповідачкою зазначеного рішення суду, доказів того, що вона виникла не з її вини, останнім суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 Передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, провадження № 14-37цс18, пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Суд також враховує Постанову ВП ВС від 03.04.2019 № 333/6020/16 (14-616цс18). Згідно з наданим позивачем розрахунком, який суд вважає правильним та бере до уваги, загальна сума неустойки (пені), що визначена додаванням сум неустойки за кожний з місяців заборгованості, склала 84367,40 грн. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Дані обставини визнані позивачем і суд вважає їх такими, що не підлягають доказуванню. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою - сьомою даної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосується предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконані обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, виходячи із викладених обставин, з принципу рівності прав та обов`язків батьків, а також враховуючи матеріальний стан осіб, їх стан здоров`я, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору та в зв`язку із задоволенням позову, з відповідачки підлягає до стягнення на користь держави судовий збір 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у грошовому еквіваленті станом на момент подачі даного позову до суду становить 840 грн 80 коп.

Outcome: approved