Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що позивачу [PERSON] , належить земельна ділянка згідно державного акту СМ №1699, виданого 06.07.1994 року Косівщинською сільською радою народних депутатів, кадастровий номер земельної ділянки: 59247800:03:002:0103, загальною площею 0,23 га. На вказану земельну ділянку було накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження в рамках виконавчого провадження №5320341 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-34-13 від 02.11.2007 року, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми на користь ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» відносно боржника: [PERSON] . Однак [PERSON] не є власником спірної земельної ділянки та немає ніякого відношення до неї, крім того на даний час вказане виконавче провадження закрито, однак позивач не може зняти заборону оскільки не є стороною виконавчого провадження. У зв`язку з тим, що наявність арешту, накладеного на майно позивача, порушує його право власності, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися ним на власний розсуд, представник позивача просить винести рішення, яким визнати право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером: 59247800:03:002:0103, загальною площею 0,23 га., що розташована за адресою: [ADDRESS] , зняти арешт з вказаної земельної ділянки та стягнути понесені судові витрати з відповідача. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнив заявлені позовні вимоги в частині стягнення судових витрат, які просив покласти на позивача. В решті позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача Сумського РВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю СМ №1699, виданого 06.07.1994 року Косівщинською сільською радою народних депутатів, кадастровий номер земельної ділянки: 59247800:03:002:0103, загальною площею 0,23 га., що стверджується також витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.02.2020 року (а.с.5, 7-9). Вказана земельна ділянка була виділена позивачу за рішенням Виконавчого комітету Косівщнської сільської ради народних депутатів Сумського району Сумської області (а.с.4). Згідно рішення виконавчого комітету Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області №54 від 18.05.2010 року, зазначеній вище земельній ділянці було надано адресу: [ADDRESS] (а.с.6). Право власності позивача на земельну ділянку та житловий будинок стверджується свідоцтвами про право власності на нерухоме манйо від 01.04.2014 р, та від 05.01.20111 року (а.с.10-11). За повідомленням Сумського РВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 31.01.2020 року, на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] був накладений арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА458331 від 14.11.2007 року, виданої ВДВС Сумського районного управління юстиції, що стверджується копією постанови про накладення арешту на майно.(а.с.17-18). Вказане обтяження зареєстроване Сумською районною державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження №6059946 від 20.11.2007 року, в рамках виконавчого провадження №5320341 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-34-13 від 02.11.2007 року, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми на користь ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» відносно боржника: [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Згідно довідки Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області від року №64, [PERSON] на території Косівщинської сільської ради ніколи не був зареєстрований та не проживав. (а.с.24). З наявних матеріалів справи [PERSON] не є власником земельної ділянки з кадастровим номером: 59247800:03:002:0103, загальною площею 0,23 га., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відомостей витягу з Автоматизованої системи виконавчого провадження, яка була надана [PERSON] , виконавче провадження №5320341 завершено 01.08.2011 року.(а.с.17). Позивачу - [PERSON] було відмовлено у наданні інформації стосовно арешту, за виконавчим провадження щодо стягнення заборгованості з [PERSON] , спірної земельної ділянки, оскільки він не є представником [PERSON] , що стверджується листом Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №111-490/03 від 11.03.2020 року(а.с.23). Оскільки на земельну ділянку з кадастровим номером: 59247800:03:002:0103, загальною площею 0,23 га., що розташована за адресою: [ADDRESS] накладено арешт за виконавчим провадженням щодо стягнення коштів з [PERSON] , а вказане виконавче провадження №5320341 завершено 01.08.2011 року. Підстав для продовження обтяження на майно не вбачається, а тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом звільнення майна з-під арешту. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» визначено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, в Україні формується та діє єдиний Державний реєстр прав, який базується на державному обліку земельних ділянок усіх форм власності та розташованого на них іншого нерухомого майна, реєстрації речових прав на об`єкти нерухомого майна, їх обмежень та правочинів щодо нерухомого майна, державна реєстрація прав базується на кадастровому номері, присвоєному у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності, що набуте до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) на нерухоме майно виникає в порядку, який існував на час його набуття, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 року) у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» (у чинній на даний час редакції) у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до ст. 59 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином судом встановлено відсутність правових підстав для арешту майна позивача [PERSON] , а тому його право власності підлягає захисту шляхом визнання права власності та зняття арешту з земельної ділянки з кадастровим номером: 59247800:03:002:0103, загальною площею 0,23 га., що розташована за адресою: [ADDRESS] А тому зважаючи на вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved