Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з цим позовом в якому просив поділити в натурі між [PERSON] та [PERSON] житловий будинок, загальною площею 65,7 кв. м з прибудовами та господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], визнавши за [PERSON] право приватної на відокремлену частину житлового будинку, добудов та господарських споруд, що відповідають розміру належній їй 1/2 (ідеальній) частці у спільному майні. Поділити в натурі між [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 0,0823 га, що розташована в [ADDRESS], з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, визнавши за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки, на якій відповідно розміщена відокремлена частка житлового будинку. Свій позов аргументував тим, що рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 18.10.2013, яке ухвалою апеляційного суду від 02.12.2013 залишено без змін, визнано житловий будинок з прибудовами та земельну ділянку по [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. Як встановлено рішенням суду, вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями та присадибна земельна ділянка набута подружжям [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу з 1959 по 2005 р.р. і належить їм на праві спільної сумісної власності. За ухвалою суду від 28.03.204 за клопотанням сторін судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу. 08.07.2014 представник позивача в судовому засіданні позов просив задовольнити з підстав зазначених вище. Відповідач позов визнав, просив ухвалити рішення на підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він ґрунтується на законі, відповідач позов визнав повністю і визнання ним позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно з ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. В судовому засіданні згідно матеріалів справи встановлено, що рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 18.10.2013, яке ухвалою апеляційного суду від 02.12.2013 залишено без змін, визнано житловий будинок з прибудовами та земельну ділянку по [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. Як встановлено рішенням суду, вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями та присадибна земельна ділянка набута подружжям [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу з 1959 по 2005 р.р. і належить їм на праві спільної сумісної власності. Шлюб між ними розірвано. Вищевказані обставини встановлені судовим рішенням і у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Згідно витягу про державну реєстрацію прав за позивачем зареєстровано право власності на 1/2 частку житловий будинок по [ADDRESS] Вінницької області, яка перебуває у спільній сумісній власності (а.с.17) з відповідачем [PERSON] згідно свідоцтва про право власності від 01.08.2011 (а.с.15). Згідно державного акту на право приватної власності на землю на підставі рішення Жмеринської міської Ради народних депутатів від 29.01.1997 під № 13 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0823 га [PERSON] для обслуговування житлового будинку, яка знаходиться по [ADDRESS] (а.с.18). Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17.06.2014 № ОС-152 встановлено, що можливо здійснити поділ в натурі з технічної точки зору будинок по [ADDRESS] з надвірними прибудовами у відповідності до долі кожного із співвласників, тобто [PERSON] та [PERSON], на дві частини з господарськими будівлями та земельну ділянку відповідно (а.с.69-126). Сторони подали письмову заяву, в якій вказали, що погодили варіант поділу будинку з господарськими спорудами та земельну ділянку згідно висновку експерта №ОС-152 від 17.06.2014 (варіанту 1-3) - по будинку, по розділу землі (варіант 3), вказавши [PERSON] як другого співвласника. Згідно наданої заяви сторін суд вирішує, що житловий будинок, загальною площею 65,7 кв. м з прибудовами та господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], слід розділити між сторонами згідно варіанту 1-3 (один-три) який вказаний у висновку експерта №ОС-152 від 17.06.2014 (додаток 10, таблиця 12), виділивши першому співвласнику [PERSON]: 1/2 житлового будинку: Веранда «п1»(коридор) І - 6,1кв. м; коридор 1-1 - 3,7 кв. м; санвузол 1-2 - 1,9 кв. м; кухня 1-3 - 9,4 кв. м; житлова кімната 1-4 - 12,0 кв. м - всього у житловому будинку - 33,10 кв. м. Господарські будівлі та споруди: сарай - «И»; літня кухня - «Ж»; погріб з шиєю - «В» 1/2; огорожа №1, 1/2 ; хвіртка №2 - всього господарських будівель та споруд - 33,1 кв. м. (а.с.95-96, 112) Другому співвласнику [PERSON]С виділити 1/2 житлового будинку: житлова кімната 1-5- 10,9 кв. м; житлова кімната 1-6 - 21,7 кв. м - всього у житловому будинку - 32,6 кв. м. Господарські будівлі та споруди: погріб з шиєю «В», 1/2; гараж - «Г»; сарай - «Д»; сарай - «З»; сарай - «С»; сарай - «Л»; огорожа №1 1/2 ; - всього господарських будівель та споруд - 32,6 кв. м (а.с.95-96, 112). Земельну діяльну поділити за варіантом 3 (три) у висновку експерта №ОС-152 від 17.06.2014 (додаток 13, таблиця 15), виділивши першому співвласнику [PERSON] 1/2 частку земельної ділянки - 411,5 кв. м ( де площа земельної ділянки під забудовами та двором 389 кв. м., спільного користування 22.5 кв. м) (а.с.98, 115). Виділити другому співвласнику [PERSON]С 1/2 частку земельної ділянки (додаток 13, таблиця 15), - 411,5 кв. м ( де площа земельної ділянки під забудовами та двором 389 кв. м., спільного користування 22.5 кв. м) (а.с.98, 115). Оскільки вищезазначені обставини визнані сторонами, то у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню. Судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 69, 70, 71 СК України, ст. 370 ЦК України, ч. 1 ст. 120 ЗК України,

Outcome: approved