Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Представник позивача [PERSON], [PERSON] 22.11.2017 звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, яку 15.01.2018 уточнила та просила встановити, що за життя [PERSON], померлій [INFO], на праві особистої приватної власності належав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], а також визнати за [PERSON] право власності на вказане домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування позовних вимого вказувала, що [INFO] померла її рідна сестра, [PERSON], якій за життя належало домоволодіння, що за адресою: [ADDRESS]. Спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняв її син, [PERSON], який був зареєстрований та проживав з нею на час відкриття спадщини, однак нотаріально її не оформив, оскільки [INFO] помер. Після смерті свого племінника, [PERSON], позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки спадкове майно, а саме домоволодіння за вищевказаною адресою придбано [PERSON] у шлюбі з [PERSON], тому подружжю, кожному з них належить шлюбна доля в спадковому майні, яку в досудовому порядку виділити неможливо. Вище вказані обставини перешкоджають позивачу реалізувати свої спадкові права на житловий будинок, у зв'язку з чим, вона звернулася до суду. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Відповідач, Лозуватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області не забезпечив участь свого представника у судовому засіданні, однак надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, не заперечував проти задоволення позовних вимог (а.с.48). Відповідач [PERSON] правом на участь у судовому засіданні не скористався, повідомлявся про день, час та місце судового розгляду справи належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі мудової влади України (а.с.62), а також оголошення у газеті «Вісті Придніпров'я» (а.с.154). Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла рідна сестра позивача, [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Факт родинних відносин підтверджується відповідними свідоцтвами про народження та про одруження (а.с.12-14). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй за життя майно, зокрема і на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], яку прийняв її син, [PERSON], який відповідно до 1269 ЦК України подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с.28). Однак за життя [PERSON] спадщину в установленому законом порядку не оформив, оскільки помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.10.2014 (а.с.17). Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За життя [PERSON] заповіту не складав, а отже спадкування здійснюється за законом. Позивач, [PERSON] є рідною тіткою спадкодавця (а.с.12-14), та належить до третьої черги спадкоємців за законом, визначених ст. 1263 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має у визначений для прийняття спадщини шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про її прийняття. Після смерті [PERSON], померлого [INFO], із заявою про прийняття спадщини до Шостої криворізької державної нотаріальної контори 24.02.2015 з заявою про прийняття спадщини звернулася його рідна тітка, [PERSON], позивач по справі. Окрім неї з заявою про прийняття або відмову від спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався, заповіти від імені останнього не посвідчувалися, свідоцтва про право на спадщину за законом не видавалися (а.с.19). Однак, при зверненні позивача до державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори, постановою від 23.03.2016 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті племінника, [PERSON], померлого [INFO], оскільки спірний житловий будинок придбаний під час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, тому невідомо чи визначалися за життя спадкодавця частки у праві спільної сумісної власності подружжя, чи укладався договір про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, отже неможливо визначити обсяг майна, що підлягає спадкуванню. Оскільки вирішити вказане питання у позасудовому порядку не виявилось можливим, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав та інтересів. Встановлення факту належності домоволодіння за адресою: [ADDRESS], необхідно позивачу для оформлення спадщини та подальшої реалізації її прав на вказаний об'єкт нерухомості. Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що 30.03.1982 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], який зареєстровано в виконавчому комітеті Лозуватської сільської ради народних депутатів в реєстрі за № 78 (а.с.21). На підставі рішення виконавчого комітету Криворізької районної ради народних депутатів від 27.11.1987 № 309, [PERSON] видано свідоцтво про право приватної особистої власності на вищевказаний житловий будинок від 28.06.1988, про що зроблено запис в реєстраційній книзі № 2 на сторінці 116, під порядковим номером 406 (а.с.22). Однак, ще до укладення вказаного договору, а саме 10.08.1946 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, дружині після укладення шлюбу присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с.13). З довідки Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 16.11.2017 та акту від 15.11.2017 слідує, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] зареєстрованим не значиться, ніколи не був зареєстрованим та не проживав за вищевказаною адресо (а.с.25-26). Вказані обставини також підтверджуються наданими у судовому засіданні показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що [PERSON] разом зі своїм сином приїхала до села на кінці 70-х, початку 80-х років. У селі придбала будинок де і проживала разом з сином. Хто такий [PERSON] свідкам не відомо, з ним ніколи не зустрічалися, у с. Мар'янівка він ніколи не з'являвся. Позивач у судовому засіданні стверджував, що її сестрою, [PERSON] дійсно укладався шлюб з [PERSON], від якого народився син [PERSON] Після народження сина сестра переїхала разом з дитиною до Криворізького району, тобто з [PERSON] розійшлися, хоча шлюб між ними не розірвано в установленому законом порядку. Будинок в [ADDRESS] сестра придбала за власний кошт. З 1980 року сестра з чоловіком не спілкувалася, [PERSON] у с. Мар'янівка ніколи не з'являвся та про подальшу його долю позивачу нічого не відомо. Як слідує з листа начальника П'ятихатського районного відділу державної реєстрації актів цивільного тану ГТУЮ в Дніпропетровській області, актового запису про розірвання шлюбу на [PERSON] та [PERSON], а також актового запису про смерть останнього в архівних документах відділу не виявлено (а.с.24). Згідно з ст. 24 Кодексу законів про шлюб та сім'ю України, який діяв на момент укладення шлюбу, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Як встановлено у судовому засіданні, купівля будинку за адресою: [ADDRESS] дійсно відбулася в період шлюбу [PERSON] з [PERSON] Проте, незважаючи на те, що купівля будинку формально відбулася в період шлюбу, правочин було укладено фактично за особисті кошти [PERSON], що підтверджується поясненнями позивача та свідків у судовому засіданні. З відповідачем по справі, [PERSON], [PERSON] не проживала з кінця 70-х років, до с. Мар'янівка переїхала разом з сином, [PERSON] Чоловік участі в придбанні та подальшому утриманні будинку не брав. Вказані обставини ніким у судовому засіданні не спростовано, відповідач [PERSON] до суду не з'явився, доказів протилежного суду не надав. Тому, суд вважає доведеним, що спірний житловий будинок придбано [PERSON] за її особисті кошти та є її особистою власністю. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки, судом встановлено факт належності [PERSON] за життя на праві приватної особистої власності домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], суд вважає за необхідне визнати за позивачем, як за спадкоємцем третьої черги за законом, після смерті [PERSON], померлого [INFO], право власності на вищевказане домоволодіння, вартість якого станом на [INFO] складає 49860,00 грн.

Outcome: approved