Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Представник відповідача за довіреністю в особі [PERSON] позов визнала, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила розглянути справу без її участі та участі відповідача. Позивач [PERSON] на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу у його відсутності та відсутності позивача. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія технічного паспорту на квартиру № 2 у житловому будинку № 247 по вул. Комсомольська (Вознесенська) в м. Рені Одеської області; копія витягу КП «РБТІ» про державну реєстрацію прав від 15.06.2011р.; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 05.04.2011р.; договір купівлі-продажу нерухомості від 28.03.2014р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до [PERSON], зазначивши, що відповідачу на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 05.04.2011р. належить на праві власності квартира № 2 (приватний сектор), яка розташована на земельній ділянці 1000 кв.м. по вул. Комсомольській (Вознесенській), 247 в м. Рені Одеської області. Так, у березні 2014р. між ним та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж вищевказаної квартири. 28.03.2015р. між сторонами був укладений договір купівлі-продажу нерухомості, згідно якого відповідач продав, а позивач купив квартиру № 2 (приватний сектор), яка розташована по вул. Комсомольській (Вознесенській), 247 в м. Рені Одеської області за 30000 грн. Того ж дня, позивач передав відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав ключі від квартири. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Після вчинення правочину позивач користується придбаною нерухомістю, доглядає за її збереженням, сплачує всі необхідні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину, позивач неодноразово звертався до колишнього власника, однак, [PERSON] від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивача не реагує, мотивуючи це виїздом за кордон. При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення документації на квартиру на себе, позивачу було розяснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, продавець передав документи, нерухомість в натурі. Позивач фактично вступив у володіння і розпорядження нерухомістю, після укладання правочину приступив до виконання поточного ремонту, постійно наглядає за збереженням майна, - тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки доводи позивача знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 220 ЦК України договір, укладений із порушеннями нотаріальної форми є нікчемним. Однак, в ч.2 вищевказаної статті зазначено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Таким чином, по даній справі між сторонами при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу передані гроші, позивачу об'єкт нерухомості, яким він на теперішній час користується, проте через нотаріальне не посвідчення договору, не може ним розпорядитися, переоформити на себе. Факти укладення угоди, передачі грошей у рахунок вартості нерухомості підтверджуються договором купівлі-продажу від 28.03.2014р. крім того, обставини продажу, передачі грошей представник відповідача за довіреністю не заперечує. В даний час звернення за оформленням договору купівлі-продажу є неможливим, оскільки прохання позивача з цього приводу відповідачем не сприймаються, так як потребують додаткових матеріальних витрат. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, ч. 3 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки відповідача щодо домоволодіння та встановленні права на нерухомість у позивача, тому є правові підстави визнати договір дійсним та право власності на квартиру за позивачем.

Outcome: approved