Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

Представник позивача адвокат Лабик Р.Р. звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] 49608,00 грн страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника та 16000,00 судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачу в результаті ДТП та наслідків від нього було завдано зазначену шкоду, яка підлягає відшкодування відповідачем згідно вимог п. 27.2 ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 23, 1167, 1172, 1187, 1194 ЦК України, оскільки остання є пенсіонером та має інвалідність ІІІ групи. Ухвалою судді від 13 квітня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Представник відповідача подав до суду відзив, згідно якого провив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки позивачем не надано до позовної заяви жодного доказу на підтвердження того, що вона на момент смерті її сина залежала від його заробітку, який був основним та постійним джерелом її існування. Таким чином, перебування позивача у статусі особи з інвалідністю 3 групи не свідчить про її потребу у матеріальній допомозі, відсутність інших доходів окрім допомоги загиблого та безумовний факт перебування на утримання у загиблого, враховуючи те, що докази про його доходи у матеріалах справи відсутні. У встановлений судом строк відповідач клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, в зв`язку з чим згідно ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.04.2016. в нічний час. [PERSON] , керував автомобілем «FAW» р.н. [NUMBER] та рухався в с. Киселівка Чернігівського району, в напрямку школи. Рухаючись по вул. Нова, в районі будинку № 7 автомобіль потрапив в вибоїну правим колесом, внаслідок чого транспортний засіб став не керований і його потягнуло в праву сторону, де за межами дороги спочатку скоїв наїзд на стовп, потім наїхав на паркан, після чого в`їхав в приміщення сараю. Внаслідок ДТП водій [PERSON] та пасажир [PERSON] отримали тілесні ушкодження та були доставлені до лікувального закладу м. Чернігова. 26.04.2016 пасажир [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер в реанімаційному відділені Чернігівської обласної лікарні. Постановою старшого слідчого Чернігівського РВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області Драгун М.М. від 16.08.2016 року, кримінальне провадження № 12016270270000481 за фактом ДТП, закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України /а.с.11-13/. З представленої копії свідоцтва про народження, вбачається, що позивач є матір`ю померлого [INFO] [PERSON] /а.с.21/. Згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 10.04.2014 року та довідки МСЕК від 10.01.2014 року, вбачається, що позивач отримує пенсію по інвалідності - 3 група загального захворювання /а.с.24,25/. ПРАТ «СК «Арсенал страхування» в якому була застрахована цивільно-правова [PERSON] на транспортний засіб марки «FAW СА1031» р.н. [NUMBER] , згідно полісу № АІ8455547 від 31.07.2015 року, на подані представником [PERSON] [PERSON] заяви про виплату страхового відшкодування, повідомило останніх листом від 06.06.2019 року, про те, що страховиком у відповідності до п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», прийнято рішення щодо виплати [PERSON] страхового відшкодування в сумі 23636,00 грн, з них: 16536,00 грн відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю [PERSON] та 7100,00 грн відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника. Рішення щодо здійснення/відмови у здійсненні страхового відшкодування в частині відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника Страховиком не приймалось у зв`язку з відсутністю документів передбачених пп. «е» п.35.2. ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» /а.с.36-39,56-61,62/. Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього\~Закону (стаття 2 Закону № 1961-IV). Статтею 6 Закону № 1961-IV передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно п.27.2 ст.27 Закону № 1961-ІV, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєданні із цією нормою. За приписами ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується батькам, які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно. У постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 травня 2020 року у справі № 742/554/19 сформульована правова позиція, з якої слідує, що відповідно статті 202 СК\~України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз наведеного положення закону дає підстави для висновку, що умовою для виникнення обов`язку повнолітніх\~дітей утримувати своїх батьків є\~одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Згадана стаття Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги. Доказами є будь-яки фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Згідно приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України). Зважаючи на викладене, кожна сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. За положеннями ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює докази належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно\~правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства\~суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити,\~із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Зважаючи на той факт, що позивачем не надано доказів про потребу в матеріальній допомозі, сам факт отримання позивачем пенсії по інвалідності - 3 група загального захворювання, не може свідчить про потребу останньої в матеріальній допомозі, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого, у зв`язку з чим у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed