Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Представник Моторно (транспортного) страхового бюро України звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 07.08.2015 року з вини водія [PERSON] була скоєна дорожньо-транспортна пригода. Відповідач керував автомобілем «АЗЛК 2141», державний номер 38279НА, який належить на праві власності [PERSON]. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль [NUMBER], який належав на праві власності [PERSON]. [PERSON], як винуватою особою, школа заподіяна ДТП, не була відшкодована потерпілим особам. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України. У звязку з настанням події, передбаченої п. п. а) п. 41.1 ст. 41 Закону, позивач здійснив виплату відшкодування потерпілої особи, платіжним дорученням №7943рв від 17.10.2016р. в розмірі 8990,81грн. Крім того, за послуги аварійного комісару позивачем перерахована сума 585,00грн. Всього затрати позивача склали 9575,81грн. У звязку з вищевикладеним просить суд в порядку регресу стягнути з відповідача суму шкоди у розмірі 9575,81грн., а також судові витрати, які були ними понесені у звязку зі зверненням із позовом до суду у вигляді судового збору в розмірі 1600,00 гривень. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явилась, подала суду заяву щодо слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Третя особа - [PERSON], у судовому засіданні просив винести рішення на розсуд суду, суду пояснив, що на теперішній час транспортний засіб, ним продано, матеріальних претензій до учасників справи він не має. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судове засідання відповідача, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи. Суд, за згодою позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 223 ч.4 ЦПК України за відсутністю відповідача. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 07.08.2015р. на вул. Виноградній, що знаходиться в с. Генічеська Гірка, Геніческого району Херсонської області з вини водія [PERSON] була скоєна дорожньо-транспортна пригода. Відповідач керував автомобілем «АЗЛК 2141», державний номер 38279НА, який належить на праві власності [PERSON]. На дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних, транспортних засобів. Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2015р. №334/7278/15-п та матеріалами справи про адміністративне правопорушення. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль [NUMBER], який належав на праві власності [PERSON]. Розмір завданих збитків, за пошкоджений транспортний засіб відповідно до Звіту товарознавчої експертизи від 16.06.2016р. №Д23/06/16 становить 39721,50грн. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобілю з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є ЗУ Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Відповідно до п. п. а) п. 41.1. ст. 41 Закону Позивачу за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст. 22 Закону, позивач відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоровю та майну третіх осіб під час ДТП. У звязку з настанням події, передбаченої п. п. а) п. 41.1 ст. 41 Закону, позивач здійснив виплату відшкодування потерпілої особи, платіжним дорученням №7943рв від 17.10.2016р. в розмірі 8990,81грн. Крім того, за послуги аварійного комісару згідно актів виконаних робіт та рахунку позивачем перерахована сума 585,00грн. Всього затрати позивача склали 9575,81грн. Ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону передбачено, що особа яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Тому, відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону після проведення виплати потерпілої особи у позивача виникло право вимоги до відповідача. Таким чином, позивач згідно Закону здійснив відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач звернувся до відповідача з листом №3/1-05/26992 про компенсацію витрат в добровільному порядку, але відповідач не надіслав відповідь на лист та добровільно не відшкодував витрати МТСБУ. Таким чином, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги законні, обґрунтовані тому підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача на користь позивача, суми матеріально шкоди в розмірі 9575,81грн. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1600,00 гривень.

Outcome: approved