Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до Ленінського районного суду м.Харкова з даною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з газопостачання за адресою [ADDRESS] , за період з 01.09.2015 по 30.06.2021 у розмірі 6028.49 грн., 3% річних 501.31 грн., інфляційних втрат 977.29 грн. та 31.12 грн. пені, вказуючи що відповідач є споживачем послуг ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» за вказаною адресою, однак, внаслідок невиконання нею своїх обов`язків щодо оплати послуг з газопостачання, утворилася вищевказана заборгованість, яка не погашена. Тому представник позивача звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 05.08.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачу надано 15-денний строк з дня отримання копії цієї ухвали для надання відзиву на позов. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням, у відповідності до ч.5\~ст.279 ЦПК України,\~до суду не надходило. З Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Згідно позову, борг за [PERSON] зі споживання послуг газопостачання утворився за адресою [ADDRESS] . Копію позовної заяви та доданих до неї документів надіслано відповідачу рекомендованим повідомленням за адресою виникнення боргу, та за адресою зареєстрованого місця проживання, але відправлення повернуто до суду. Відзиву на позов протягом встановленого судом строку відповідач не надала. Відповідно до ч.8\~ст.178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. ТОВ «Харківгаззбут» з 01.07.2015 здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області на підставі ліцензії на постачання природного газу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України згідно постанови №1588 від 21.05.2015 р. та з 11.05.2017 р.\~згідно постанови № 633 від 11.05.2017р. Згідно ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення\~ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст.\~13,\~43,\~81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~послуги з постачання та розподілу природного газу віднесено до комунальних. Пункт 5 ч. 2 ст. 7 Закону встановив обов`язок споживачів оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У частині першій статті 19\~Закону\~України «Про житлово-комунальні\~послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20\~цього\~Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20\~Закону\~України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Суд наголошує, що факт не підписання споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, однак при стягнені заборгованості зі споживача необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг, зокрема їх обсяг, вартість, а також настання у споживача строку виконання грошового зобов`язання з оплати таких послуг. На підтвердження позовних вимог позивачем надано: примірник Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, з додатками без підпису та без зазначення в ньому даних споживача; розрахунок заборгованості за період часу з 01.09.2015 по 30.06.2021, згідно якому сума заборгованості за адресою: [ADDRESS] , складає: 6028.97 грн. Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова, за адресою [ADDRESS] , ніхто не зареєстрований. Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] . При цьому, позивач зазначив про виникнення у [PERSON] боргу за адресою [ADDRESS] . Не проживання споживача у квартирі, яка належить йому на праві власності, та факт відсутності його реєстрації у цій квартирі не звільняє останнього, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17. Проте, жодних доказів того, що власником квартири за адресою [ADDRESS] , є відповідач [PERSON] , або документів, які би свідчили про її інше право користування квартирою [ADDRESS] матеріали справи не містять, враховуючи її реєстрацію за іншою адресою. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування в справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц. Суд не бере в якості доказу той факт, що згідно розрахунку боргу о/р за адресою [ADDRESS] , відкритий на ім`я відповідача, оскільки такі дані не є офіційним документом та виконані друкованим способом особою, яка склала вказаний розрахунок заборгованості. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2\~ст. 77 ЦПК України). Згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» до [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки позивачем всупереч вимогам\~ст. 81 ЦПК України\~не доведено факт користування [PERSON] як споживачем або як власником житла за адресою [ADDRESS] , в період часу з 01.09.2015 по 30.06.2021 послугами, заборгованість за надання яких позивач просить стягнути з відповідача. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, згідно ч.1\~ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed