Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності в інтересах позивачів [PERSON] та[PERSON]., звернувся до суду в вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що [PERSON] є власником 40/100 частин, а[PERSON]. є власником 13/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Іншим співвласником домоволодіння є відповідач по справі -[PERSON], якому належать 47/100 частин цього домоволодіння. Спірнийжитловий будинокскладається з двох відокремлених квартир з самостійними виходами, тарозташований на земельній ділянці загальною площею 2739 кв.м., яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Представник позивачів зазначає, що між сторонами склався фактичний порядок користування житловим будинком, а саме: позивачікористуються квартирою № 2 (приміщення 2-1 - 2-7) загальною площею 61,2кв.м., а відповідач користується квартирою № 1 (приміщення 1-1 - 1-8) загальною площею 69 кв.м. Разом з тим, відповідач в добровільному порядку вирішити питання щодо розподілу житлового будинку та земельної ділянки не бажає. Посилаючись на вказані обставини, представник позивачів [PERSON] в остаточних вимогах просив суд, розподілити домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , згідно з єдиним варіантом, зазначеним у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 7329/10306 від 17 вересня 2014 року; виділити [PERSON] та [PERSON] в натурі у праві спільної часткової власності квартиру № 2 у вказаному домоволодінні, а відповідачу виділити в натурі у праві спільної часткової власності квартиру № 1; перерозподілити ідеальні частки в праві власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], визнавши за [PERSON] та [PERSON] право власності на 34/100 частин замість належних їм 53/100 частин, за [PERSON] на 66/100 частин замість належних йому 47/100 частин вищезазначеного домоволодіння; визначити [PERSON], [PERSON] частки в праві спільної сумісної власності у розмірі 1/3 кожній на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON], їх представник [PERSON] не з'явилися. Представник позивачів надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачів, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. В судове засідання відповідач [PERSON]. не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та письмових заперечень проти позову не надав. Враховуючи умови, встановлені ч.1 ст.224 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. За змістом ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. При цьому, виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку (будинків), що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено окремий будинок чи відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку (будинків) в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, які відповідають розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.п. 6, 7постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. N 7 з наступними змінами «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», поділ жилого будинку в натурі між учасниками спільної часткової власності на будинок можливий за умови, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру), яка відповідає розміру їх часток у праві власності, а також за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Як встановлено по справі, об'єктом цивільно-правового спору є домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , та належить сторонам на праві спільної часткової власності, а саме: [PERSON] належить 47/100 частин домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 15 червня 1988 року за № 3-1281; [PERSON] належить 13/100 частин домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Шостою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 22 квітня 1994 рокуза № 3-2997; [PERSON] - 40/100 частин домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Шостою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 22 квітня 1994 року за № 3-2997. Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Шостою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 22 квітня 1994 року за № 3-2997, домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS],на час видачі свідоцтва складалося з жилого будинку літ. «А-1» житловою площею 54,20 кв.м., та надвірних будівлі: сарай літ. «Г», вбиральні літ. «Б», «В», огорожі №№ 1,2, водопроводу літ. «к». /а.с. 8,9,10,11/ Згідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], виготовленого станом на 18 листопада 2013 року, зазначене домоволодіння складається:з житлового будинкуліт. «А-1» з прибудовами літ. «А1-1», літ. «А2-1», які становлять з дві відокремлені квартири (квартира № 1 загальною площею 69,0 кв.м., квартира №? 2 загальною площею 61,2 кв.м.), ганку літ. «а1», козирку літ. «а2», сараю літ. «Д», водопроводу літ. «к», зливних ям літ. «к1,к2», огорожі №№1-5 ./а.с. 17-19/ Вказаний житловий будинок з надвірними будівлями знаходиться на земельній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS], та належать [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 629416 площею 0,1500 га, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010670300060, Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 629419 площею 0,1239 га, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010670300061, Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 629415 площею 0,1500 га, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010670300062, Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 629420 площею 0,1239 га, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010670300063. /а.с. 12-15/ Як зазначено представником позивача, між співвласниками вищезазначеного домоволодіння, за їх взаємною згодою вже склався та існує фактичний порядок користування житловим будинком, згідно якого в користуванні позивачів знаходиться квартира № 2, у користуванні відповідача - квартира № 1. Згідно висновку проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи № 7329/10306 від 17 вересня 2014 року, з технічної точки зору виділити співвласникам [PERSON] та [PERSON] в натурі, відповідно до належних їм часток у спільному домоволодінні за адресою: [ADDRESS], - приміщення квартири № 2, згідно технічного паспорту (приміщення 2-1 - 2-7) не надається можливим. З технічної точки зору такий виділ можливий з відступом від ідеальних часток співвласників. З технічної точки зору виділити співвласнику [PERSON] в натурі, відповідно до належноїйому частки у спільному домоволодінні - приміщення квартири № 1, згідно технічного паспорту (приміщення 1-1 - 1-8) не надається можливим. З технічної точки зору такий виділ можливий з відступом від ідеальних часток співвласників. На розгляд суду запропоновано єдиний варіант розподілу домоволодіння з відступом від ідеальних часток співвласників. За вказаним варіантом позивачам, ідеальна частка яких складає 53/100 частин, виділяється квартира № 2 в житловому будинку (приміщення 2-1 - 2-7), надвірні будівлі: ганок літ. «а1», зливна яма літ. «К2», огорожа №№ 2,4,5. Відповідачу, ідеальна частка якого складає 47/100 частин виділяється квартира № 1 (приміщення 1-1 - 1-8), надвірні будівлі: козирьок літ. «а2», сарай літ. «Д», водопровід К, зливна яма літ. «К1», огорожа №№1,3,4. По запропонованому варіанту розподілу домоволодіння, який відповідає фактичному порядку користування, співвласникам [PERSON] та [PERSON] виділяється приміщень і будівель на суму 55 287 грн., а співвласнику [PERSON] 105 918 грн. У відповідності до наданого варіанту розподілу частки співвласників перерозподіляються таким чином: - [PERSON] та [PERSON] - 34/100 частин, - [PERSON] - 66/100 частин. Також експерт зазначив, що враховуючи те, що на час проведення експертизи частина надвірних будівель знесені та житлова площа житлового будинку змінилася, а саме знесені сарай літ. «Г», вбиральні літ. «Б» та літ. «В», побудовані огорожа №4, ворота №№ 3,5 (у відповідності до наданих документів, технічного паспорту, свідоцтва про право на спадщину), але при цьому частки не перерозподілялися, тому на даний час частина будівель та споруд може бути особисто побудованими , а також те, що розподіл (виділ часток) проводиться відповідно до фактичного порядку користування співвласників, визначити компенсацію не надається можливим. З огляду на те, що представником позивача заявлені позовні вимоги щодо розподілу домоволодіння за фактичним порядком користування житловим будинком, за яким, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи, відхилення від розміру ідеальних часток позивачів є значним та складатиме 19/100, визначити та присудити позивачам грошову компенсацію за зменшення їх часток у праві спільної часткової власності неможливо, що обмежує право останніх на грошову компенсацію вартості частки домоволодіння, за умови їх згоди на таку компенсацію, виходячи із загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, принципу непорушності права власності, зважаючи на права та інтереси всіх співвласників, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині. Що ж стосується вимог позивачки в частині визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Статтею 372 ЦК України передбачено, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Кожен із співвласників вправі вимагати визначення його ідеальної частки у спільній сумісній власності. За цих обставин суд вважає, що позов в частині визначення часток співвласників [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини за кожною у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Разом з тим, враховуючи кількість співвласників, яких є троє, визначення часток двом співвласникам без визначення частки третьому співвласнику, є неможливим, а тому суд визначає частку у праві спільної сумісної власності також і відповідачу. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial