Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Представник позивача 30.04.2014 року звернувся у Червоноградський міський суд Львівської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що відповідно до договору № LVH9GI0000003492 від 22.02.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 500000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця до 22 числа, відповідач повинен здійснювати погашення кредиту та сплачувати відсотки ануїтентними платежами у сумі не менше 6405.60 грн., шляхом внесення готівки до каси або шляхом безготівкових перерахувань. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме останнє погашення заборгованості здійснив 30.10.2008 року, внаслідок чого станом на 11.04.2014 року за ним утворилася заборгованість в розмірі 2749551,80 грн.. Тому просив стягнути з відповідача заборгованість по даному кредиту та судові витрати по справі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, покликавшись на обставини викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про час та місце слухання справи належним чином повідомлений. 23.05.2014 р. відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за зареєстрованим місцем проживання було надіслано повістку про виклик в судове засідання на 18.06.2014р. та матеріали справи. Рекомендований лист із повідомленням про вручення адресований [PERSON] повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Окрім цього, відповідачу було надіслано рекомендовані листи із повісткою про виклик у судове засідання на 03.07.2014 р. та 17.07.2014 року, які повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Тому, суд відповідно ст.ст. 224, 225 ЦПК України провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON] 22.02.2008 року уклали кредитний договір № LVH9GI0000003492, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 500000.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Як вбачається із договору № LVH9GI0000003492, [PERSON] ознайомився та погодився з Умовами Договору. Своїм підписом він підтвердив факт отримання ним інформації про умови кредитування в банку. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Відповідач [PERSON] не виконав належним чином умов договору, щомісячні платежі за кредитним договором у встановлені строки не вносив. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № LVH9GI0000003492 від 22.02.2008 року за [PERSON] станом на 11.04.2014 року рахується прострочена заборгованість по кредиту в сумі 2 749 551, 80 грн., яка складається з наступного: 499 413,47 грн. заборгованість за кредитом; 820 495,09 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 179 638,99 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором; 249 959,26 грн. штраф (процентна складова). В силу ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ст.527 ч.1 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до змісту ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання перед банком, суд приходить до переконання що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved