Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Представник Моторно (транспортного) страхового бюро України (далі по тексту - позивач, М(Т)СБУ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просив стягнути на свою користь з відповідача кошти в розмірі понесених витрат в сумі 46 618, 49 грн. та судовий збір у розмірі 1 600, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.08.2013 близько 13 год.00 хв. на вул. Белінського в м. Одеса за участю відповідача, яка керувала транспортним засобом «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , сталась ДТП. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 23.09.2013 відповідача визнано винною в порушення ПДР України, що призвело до вказаної ДТП. В результаті вказаної ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «УСК «Гарант-Авто» на момент ДП відповідно до Полісу АЕ/1142387. В свою чергу, відповідач, на момент скоєння ДТП, не мала чинного Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно Висновку № 474/13 від 28.10.2013, складеного спеціалістом ФОП [PERSON] , розмір завданих збитків, визначений згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», становить 50 896, 81 грн. Відповідно до Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.06.2014 з позивача на користь потерпілого [PERSON] суму регламентної виплати в розмірі 44 036, 99 грн. та судові витрати в розмірі 2 581, 50 грн., а всього 46 618, 49 грн., які позивачем виплачені останньому 22.04.2015. З врахуванням наведеного, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Від відповідача відзив не находив, разом з тим свою позицію відповідач висловив в судовому засіданні 09.07.2018, вказавши в своїх поясненнях, що позовні вимоги не визнає. 13.12.2017 ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду. 08.02.2018 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності представника позивача. 24.05.2018 ухвалою суду у зв`язку із набуттям чинності змін, відповідно до яких ЦПК України викладено в новій редакції, прийнято рішення про продовження розгляду справи в порядку загального позовного провадження та призначення підготовчого засідання. Сторонам встановлено строки для надання заяв по суті справи. 02.08.2018 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. 12.09.2018 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 28.01.2019 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Як вже зазначалось вище, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність. Зазначив, що позов підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, ухвала про відкриття провадження та судові повістки направлялись відповідачу за останнім відомим місце проживання. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 23.08.2013 о 13 год.00 хв. на вул. Белінського в м. Одеса за участю відповідача, яка керувала транспортним засобом «Toyota», д.н.з. [NUMBER] та за участю транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] , сталась дорожньо-транспортна пригода. Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак, постановою Приморського районного суду м. Одеси від 23.09.2013 відповідача визнано винною в порушення ПДР України, що призвело до вказаної ДТП. Крім того, постановою встановлено, що в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.06.2014, винесеного за результатами розгляду позову [PERSON] до М(Т) СБУ, [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, зокрема, в частині, що стосувалась позивача, стягнуто з останнього грошову суму у розмірі 44 036, 99 грн. та судові витрати. При цьому, вказаним рішенням суду також встановлено, що сума матеріального збитку, завданого автомобілю [PERSON] становить 50 896, 81 грн. Підставою для стягнення коштів в тому числі з позивача в рішенні суду вказано відсутність Полісу страхування цивільно-правової відповідальності у відповідача. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17.03.2015 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.06.2014 змінено в частині стягнення судових витрат, зокрема, стягнуто з позивача на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 2 581, 50 грн. Зазначені рішення суду першої інстанції та апеляційної інстанції набрали законної сили. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, вказаними рішеннями суду встановлено відсутність у відповідача страхового полісу на момент скоєння останньою ДТП, вину останньої у вчиненні зазначеної ДТП та розмір завданих збитків потерпілій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. За умовами ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Основними завданнями МТСБУ є: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Згідно п. а ст. 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Так, позивачем, на виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 17.03.2015 та рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.06.2014 виплачені [PERSON] грошові кошти в розмірі 46 618, 49 грн. (сума регламентної виплати в розмірі 44 036, 99 грн. та судові витрати в розмірі 2 581, 50 грн.), що підтверджується платіжним дорученням № 9008 від 22.04.2015 та наказом № 1835 від 14.04.2015 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У відповідності до п. 38.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» М(Т)СБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. При цьому, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Таким чином, враховуючи, що ДТП була скоєна з вини відповідача, при цьому позивачем, здійснено виплату страхового відшкодування потерпілому, у останнього виникло право регресної вимоги до особи, що завдала шкоду, а тому суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку із чим поданий позов підлягає задоволенню. При цьому, відповідач в судове засідання не з`явилась, зазначені в позові обставини не спростувала, не надала доказів того, що у останньої відсутній обов`язок по сплаті вказаних коштів позивачу. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду. Виходячи з наведеного та

Outcome: approved