Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Представник позивача 11 квітня 2018 року звернувся до суду з позовом, в якому посилається на те, що 09.12.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - Банк) та [PERSON] (далі [PERSON], Відповідач) було укладено Кредитний договір №0954/12/2015/0204 (далі - Кредитний договір), за умовами якого Банк надає [PERSON] кредит у сумі 13 600,00 грн. В період дії кредитного договору позичальником (Відповідачем) було порушено порядок та строки погашення заборгованості, умови Кредитного договору зухвало ігнорувалися та не виконувалися Відповідачем, а кошти в рахунок сплати чергових платежів на рахунки Банку не вносилися. Водночас ризик невиконання зобовязань Відповідача (позичальника) за кредитним договором був застрахований Банком у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» за Договором добровільного страхування кредитів № 1807994 від 15.12.2015 року (далі - Договір страхування), предметом якого є майнові інтереси Страхувальника (Банка), що не суперечать Закону і повязані із збитками Страхувальника внаслідок невиконання та/або неналежного виконання [PERSON] своїх зобовязань за Кредитним договором. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 988 ЦК України визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладання договору. Згідно зі ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно з п. 1.8 Договору страхування страховий акт - документ, що містить відомості про результати розгляду Страховиком вимоги страхувальника про виплату страхового відшкодування, у том числі про наявність або відсутність страхового випадку та про розмір належного до виплати страхового відшкодування. Страхові акти складаються за формою, визначеною Страховиком. Пунктом 3.1 Договору страхування визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої Страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування при настанні страхового випадку за відповідним Кредитним договором. Відповідно до п. 4.3 Договору страхування страховим випадком є невиконання та/або неналежне виконання [PERSON] з будь-яких причин своїх зобовязань за кредитним договором щодо повернення суму кредиту' та/або сплати процентів/комісій, нарахованих за користування кредитом. Положеннями п. 8.4 Договору страхування встановлено, що Страхувальник подає Страховику оригінал заяви про виплату страхового відшкодування, уточнюючих відомостей до неї та оригінали або засвідчені уповноваженим представником Страхувальника копії документів, зазначених у п. 8.4.1-8.4.5 Договору за кожною подією, крім випадку коли за такою подією Страховик відмовив у виплаті страхового відшкодування (перелік документів є вичерпним): 8.4.1 Кредитного договору, за яким стався страховий випадок; 8.4.2 Виписок за рахунками з обліку заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом (у тому числі, простроченої заборгованості) за період з початку дії цього Договору до дати складання Страхувальником Заяви про настання страхового випадку (включно); 8.4.3 Паспорта (заповнених сторінок, копії яких знаходяться у Страхувальника) та реєстраційного номера облікової картки платника податків [PERSON] (окрім випадків, коли фізична особа через свої релігійні або інші переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номеру облікової картки платника податку та має відповідну відмітку в паспорті громадянина України); 8.4.4 [PERSON], що подавалася при видачі Кредиту; 8.4.5 Повідомлення про відступлення права вимоги, що було надіслане Страхувальником [PERSON]. На виконання умов Договору страхування 15.06.2017 року до ПрАТ «СК «ВУСО» звернувся Страхувальник з заявою на виплату страхового відшкодування, додатково надавши повний пакет документів, вичерпний перелік який чітко та однозначно викладений у п. 8.4 Договору страхування. Так, на підставі заяви Страхувальника у відповідності до умов Договору страхування подію було визнано страховим випадком, складено страховий акт № 4768-09 від 15.06.2017 року та здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 102 176,06 грн. (з яких заборгованість саме [PERSON] становить 4 271,47 грн. - вбачається з реєстру випадків, що мають ознаки страхової події), що підтверджується платіжним дорученням № 12683 від 15.06.2017 року. Згідно ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Разом з тим відповідно до п. 8.5 Договору страхування до Страховика після виплати ним страхового відшкодування у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке Страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Таким чином, після виплати страхового відшкодування за Договором добровільного страхування кредитів № 1807994 від 15.12.2015 року до Позивача перейшло право зворотної вимоги до Відповідача ([PERSON]) у розмірі 4 271,47 грн. 17.07.2017 року ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до Відповідача з претензією № 5433 метою врегулювання спору в досудовому порядку, втім станом на дату звернення до суду з цією позовною заявою шкоду не було відшкодовано навіть частково. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано позивачу та відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачу було надіслано ухвалу про відкриття провадження за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання, та відповідач отримав зазначену ухвалу, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернулося до суду з відповідною відміткою поштового відділення, що відповідає вимогам ст.ст.128, 130 ЦПК України. Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідач в установлений ч.7 ст.178 ЦПК України строки не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], зареєстрований в [INFO] (а.с.20-21,39). Між ПАТ «Страхова компанія «ВУСО»» та ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» укладено договір добровільного страхування кредитів №1807994 від 15 грудня 2015 року щодо ризику невиконання зобовязань відповідача, а тому право вимоги сплати заборгованості за кредитом переходить до позивача.(а.с.5-10). До позовної заяви додано кредитний договір від 09 грудня 2015 року, відповідно до якого відповідач отримав від ПУТ АБ «УКРГАЗБАНК» кредит в розмірі 13600 гривень 00 копійок терміном з 09 грудня 2015 року по 09 грудня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 24,50%(а.с.13). Також додано розрахунок заборгованості по кредиту з відповідними даними, а також графік зменшення заборгованості по кредиту(а.с.17-18). Також відповідно до заяви-анкети позичальника відповідач з умовами надання та користування кредитними коштами ознайомлений(а.с.19). Начальник управління з питань взаємодії з небанківськими установами АБ «УКРГАЗБАНК» [PERSON] звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування від 15 червня 2017 року(а.с.22). Також в матеріалах справи міститься реєстр випадків, що мають ознаки страхової події за період з 16 травня 2017 року по 15 червня 2017 року, в якому зазначений відповідач(а.с.23-24). Відповідачу надіслано повідомлення про відступлення права вимоги(а.с.25). Також складено страховий акт №4768-09 від 15 червня 2017 року(а.с.26). Крім того відповідачу позивачем було направлено претензію щодо виплати заборгованості по кредиту в добровільному порядку, тобто, в позасудовому порядку(а.с.28). Таким чином, відповідач порушив договірні зобовязання в частині щомісячної оплати відсотків за користування кредитом, а також повернення кредиту щомісячними платежами, в результаті чого утворилась заборгованість. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов′язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Так, згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Встановлено, що ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Ст. 1054 ЦК України зазначає: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що 09 грудня 2015 року ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» дійсно було надано кредит відповідачу в сумі 13600 гривень 00 копійок. Однак він перестав вносити щомісячні платежі по його поверненню та сплачувати відсотки за користування, тобто відповідачем порушено умови договору кредитування стосовно строковості та платності послуг за користування кредитом, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вирішуючи питання про судові витрати, суд вважає, що вони повинні бути покладені на відповідача в силу ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved