Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Представник позивача за довіреністю [PERSON] у червні 2017 року звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернувся до позивача, у звязку з чим підписав Заяву №б/н від 14.11.2012, згідно якої отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Сторони уклали договір приєднання, умови якого в [PERSON] та правилах надання банківських послуг та Тарифах банку. Заявою відповідача підтверджується, що він повністю проінформований про умови кредитування, які були надані йому для ознайомлення у письмовій формі. Позивач свої зобовязання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах установленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасну банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобовязаннями. Станом на 23.04.2017 відповідач має заборгованість 44228,84 грн., яка складається з наступного: 25666,86 грн. тіло кредиту; 4302,90 грн. нараховано відсотків за користування кредитом; 11676,75 грн. нараховано пені; а також штрафи; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2082,33 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на указані обставини та те, що відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобовязань і не погашає заборгованість, позивач просить суд стягнути із відповідача на його користь всю суму заборгованості 44228,84 грн. за договором та стягнути судові витрати, понесені ним при звернення до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 34). Відповідач та його представник [PERSON] проти позову заперечили частково, посилались на те, що позивач визнає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 340 грн. та суму відсотків нараховану на цю суму кредиту за обліковою ставкою НБУ відповідно до статті 1048 ЦК України, оскільки між сторонами укладено договір у формі анкети-заява, яка не передбачає умов про розмір відсоткової ставки, пеню та штрафу. Інших документів, [PERSON] та правил надання банківських послуг, Тарифів банку [PERSON] не підписував. Крім того, відповідач пояснив, що інших кредитних коштів, які є предметом позову відповідач від банку не отримував. [PERSON] стало відомо, що у серпні 2016 року йому було нараховано до сплати 14 тис. грн., які він не отримував, через що відповідач звернувся до Тростянецького відділення поліції, на підставі якої було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України. З інформації про рух коштів по рахунку станом на 12.09.2016 року відповідач дізнався, що кошти отримувались невідомою особою у м.Кривий Ріг (отримання готівки, здійснення розрахунків та покупка дороговартісних товарів з оплатою частинами) з використанням картки № 516875358644967, яку відповідач від банку не отримував. [PERSON] зазначив, що не буває у м.Кривий Ріг, користувався лише карткою у м.Тростянці. При цьому кредитна картка, яку отримував [PERSON] від позивача № 5168755512125770 та якою він користувався, із його володіння не вибувала та нікому навіть тимчасово не передавалась. Указана картка відповідача була заблокована банком у липні-серпні 2016 року і після цього [PERSON] жодних кредитних коштів не отримував. Про ці обставини відповідач негайно повідомив місцеве відділення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», але жодних заяв від нього не прийняли, повідомили про необхідність звернення до головного офісу. [PERSON] 23.09.2016 року звернувся з листом до голови правління банку, в якому повідомив про шахрайські дії з кредитними коштами, надав документ про відкриття кримінального провадження, також просив невідкладно припинити проведення розрахунків по його кредитному рахунку, припинити перерахування коштів за товари, придбані шахраєм в кредит, припинити нарахування відсотків та пені. [PERSON] також просив надати розрахунок його особистої заборгованості та висловив готовність її погасити. Жодна відповідь на указане звернення від позивача не надійшла. Повторне звернення також залишилось без реагування. Представник відповідача [PERSON] вважала, що банк не довів вини [PERSON] для настання цивільно-правової відповідальності, оскільки заборгованість виникла і продовжує зростати не з вини відповідача (а.с.68-70). Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що 14.11.2012 року відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до [PERSON] та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно з яким отримав кредит у вигляді установленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.11). Таким чином, між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини на підставі укладеного кредитного договору, який складається із Анкети-заяви від 14.11.2012. Відповідно до положень статей 1048, 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частинами 1, 2 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина 2 статті 207 ЦК України передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Викладеними нормами матеріального закону визначені істотні умови укладення кредитного договору, а саме розмір суми кредиту, умови його надання, сплати процентів за користування кредитом, які визначаються при укладенні сторонами договору шляхом складення його в письмовій формі, що підписується сторонами. Кредитний договір вважається укладеним, якщо сторонами, у передбачених законом порядку та формі, досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов відповідно до норм чинного законодавства. Аналіз приведених норм матеріального права вказує, що правочин по укладенню кредитного договору вчиняється сторонами в письмовій формі, яким узгоджуються розмір кредиту, процентів за користування кредитом, у забезпечення виконання кредитного зобовязання узгоджуються питання застосування до позичальника, в разі невиконання ним своїх зобовязань, застосування неустойки (пені, штрафу) у розмірі визначеному кредитним договором, підписаному сторонами. Тарифи, Правила та умови, на які посилається позивач всупереч вимогам статей 207, 1055 ЦК України та частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідачем не підписані й оригінали цих документів кредитором відповідачеві передані не були, у звязку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору. Така правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, № 6-698цс15 від 10 червня 2015 року та № 6-757цс 15 від 01 липня 2015 року. Згідно з матеріалами справи за розрахунком позивача непогашена заборгованість за договором б/н від 14.11.2012 на 23.04.2017 року складає 44228,84 грн., у тому числі: 25666,86 грн. - тіло кредиту; 4302,90 грн. нараховано відсотків за користування кредитом; 11676,75 грн. нараховано пені; відповідно до пункту 2.1.1.7.6. [PERSON] та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2082,33 грн. штраф (процентна складова) (а.с.9-10). Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з [PERSON] пені, штрафу (фіксована складова), а також штрафу (процентна складова), оскільки сама Анкета-заява про приєднання до [PERSON] та правил надання банківських послуг таких умов не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами, як зазначалося вище, укладено не було. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 25666,86 грн. боргу за тілом кредиту та 4302,90 грн. боргу з відсотків за користування кредитом, суд виходить з таких мотивів. Згідно з довідкою, наданою позивачем, [PERSON] було видано чотири картки 5211537400017419 (термін дії 09/15), 5168755512125770 (термін дії 02/19), 5168755524658636 (термін дії 01/20), 5168755358644967 (термін дії 10/17) (а.с.105). Відповідач визнав, що спочатку отримав картку з номером 5211537400017419, по закінченню строку дії якої з вересня 2015 року став користуватись карткою з номером 5168755512125770 до її блокування позивачем у липні 2016 року. Згідно з випискою про рух коштів за картковим рахунками, які обліковують за відповідачем, до 07 липня 2016 року відбувались транзакції за картковими рахунками 5211537400017419, 5168755512125770 (зняття готівки у банкоматах м.Тростянець, поповнення картки готівкою у терміналах самообслуговування м.Тростянець, оплата товарів та пального на АЗС у м.Тростянець та м.Суми, оплата телекомунікаційних послуг тощо)(а.с.76). [PERSON] не заперечив, що користування указаними картками до 07.07.2016 року здійснювалось ним особисто і що станом на указану дату його заборгованість за карткою склала 540 грн. Після указаної дати користування кредитною карткою припинив, коли в черговий раз не зміг поповнити картку, йому повідомили у відділенні банку, що картка заблокована. Указані твердження відповідача про невикористання карток № 5211537400017419, 5168755512125770 підтверджуються виписками за цими рахунками, оскільки відбувалось лише списання позивачем щомісячно страхового платежу по договору «Страхование кредитного лимита» (від 71,91 грн. до 282,09 грн. на місяць), відсотків за використання кредитного ліміта за ставкою 3,6 %, пені за прострочку по кредиту на суму понад 100 грн. При цьому умовами укладеного сторонами договору не передбачено обовязок відповідач сплачувати позивачу будь-які страхові платежі, відсотки за ставкою 3,6 % чи пеню (а.с. 71-73, 97-100). Як вбачається з виписки про рух коштів з 08.07.2016 року почалось зняття коштів з кредитної картки 5168755358644967 шляхом зняття готівки у банкоматах, оплати товарів та послуг у магазинах, ресторані м.Кривий Ріг. Крім того, 08.07.2016 року з використанням указаної картки було укладено договір купівлі продажу у магазині «Алло» у м.Кривий Ріг на суму 9166,9 грн. по сервісу «Оплата частинами», за яким щомісяця відбувається списання коштів на суму близько 1000 грн. (а.с. 71-75). Як установлено судом, [PERSON] 11.09.2016 та 11.11.2016 звертався до голови правління ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявами, в яких повідомив про отримання невідомою особою картки 5168755358644967 у м.Кривий Ріг, яку відповідач у банку не отримував і про те, що за указаною карткою відбуваються операції зі зняття коштів, у звязку з чим порушено кримінальне провадження. Відповідач просив серед іншого припинити проведення розрахунків по його кредитному рахунку, у тому числі з оплати товарів, які придбала невідома особа в кредит, припинити нарахування пені та відсотків (а.с.84-86). З наданих позивачем на вимогу суду копій відповідей установлено, що позивач відмовив [PERSON] у задоволенні його вимог, посилаючись на порушення ним на думку позивача [PERSON] і правил надання банківських послуг (а.с.101-104). Судом установлено, що Довгинцівським відділенням поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №12016200270000367 за заявою [PERSON], яке розпочато за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України за фактом того, що кредитною карткою «ПриватБанк» заявника проводяться фінансові операції без його згоди невідомою особою (а.с.64-65). За повідомленням слідчого Мельник А.А. згідно з отриманою інформацією у період з 08.07.2016 року по 26.07.2016 року з банківської картки № 5168755358644967було здійснено зняття коштів різними сумами. При перегляді фотознімків при здійсненні транзакцій з банкомату, частину яких було закрито рукою, на деяких було зображено обличчя двох різних чоловіків ромської національності. На думку слідчого можна стверджувати про те, що грошові кошти з банківської картки на імя [PERSON] було знято іншою особою, але ким саме не встановлено (а.с.109). Відповідно до статей 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторонам повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заявлених вимог у позові, дотримуючись засад змагальності у цивільному судочинстві.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачу розяснювались вимоги указаних норм процесуального закону та пропонувалось надати докази підписання [PERSON] [PERSON] та правил надання банківських послуг, докази отримання відповідачем кредитних карток, докази про те, коли, ким та на чиє імя було видано та на підставі яких документів картку 5168755358644967 (а.с. 54,55,89). Явка представника позивача до суду визнавалась обовязковою, але представник позивача жодного разу не зявився в судове засідання. Позивач всупереч вимог статей 10, 60 ЦПК України доказів видачі та отримання [PERSON] карток 5168755358644967 та 5168755524658636 суду не надав, відсутні докази зняття грошових коштів саме відповідачем з цих карток. Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Для застосування цивільно-правової відповідальності до особи слід довести, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. На підставі викладеного та

Outcome: partial