Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Представник ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором у сумі 20502 грн. 77 коп., та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 25.12.2013 [PERSON] отримав кредит у розмірі 6043,81 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % (відсотків) на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідно заяви позичальника, генеральної угоди, умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором станом на 03.07.2017 виникла заборгованість у сумі 20502,77 грн., яку банк просить стягнути з відповідача. У судове засідання представник позивача не з»явився. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. В заяві на адресу суду прохав розглянути справу без його участі, вказав, що позов підтримує, згоден на ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки та її поважність, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 169, 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судомвстановлено, що 25.12.2013 [PERSON] відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт отримав кредит у розмірі 6043,81 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підписавши генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 25.12.2013 підтвердив свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з умовами та правилами, тарифами складають між ним та банком кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. Відповідно до змісту генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом . Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у повному обсязі. Відповідно до п. 1.1.3.2.11 умов та правил надання банківських послуг позивач має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи на невиконані зобов'язання перед банком. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, як вбачається з наданого до суду розрахунку заборгованості, станом на 03.07.2017 утворилась заборгованість у розмірі 20502,77 грн., яка складається з 6043,82 грн. - заборгованість за кредитом; 3889,19 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 7977,75 грн. - заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом; 2592,01 грн. - штраф відповідно до п.2.2 генеральної угоди. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства та у встановлені договором строки. Ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. За ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно ч.1 ст. 546, ст. 549 ЦК виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК). Кредитним договором від 25.12.2013 передбачено і пеню і штрафи - за порушення строків всіх видів платежів передбачених договором, тобто, за одне і те ж порушення зобов»язання передбачена подвійна відповідальність одного виду (неустойка). При цьому в ст. 61 Конституції України встановлена конституційна заборона, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові Судової палати у цивільних справах ВСУ від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, зазначено, що пеня і штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов»язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і теж порушення. З огляду на встановлені обставини та викладені норми закону, суд дійшов до висновку, що в стягненні пені на користь позивача слід відмовити. Крім цього, в розрахунку позивача суми пені та комісії не розмежовані, що є недопустимим. Встановивши, що [PERSON], як позичальник, не виконав зобов'язань за кредитним договором і, як наслідок, допустив заборгованість по кредиту, суд позов задовольняє, проте, частково. Стягується з відповідача на користь банку-позивача: 6043,82 грн. - тіло кредиту; 3889,19 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; а також 2592,01 грн. - штраф відповідно до п.2.2 генеральної угоди, а всього, 12525,02 грн. Встановивши, що відповідач, як позичальник, не виконав зобов'язання за кредитним договором і, як наслідок, допустив заборгованість по кредиту, врахувавши вищеназвані норми закону та умови договору, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до роз'яснень, даних у п. 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10 у разі якщо суд на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Таким чином понесені позивачем судові витрати, підлягають стягненню з відповідача .

Outcome: approved