Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду 16 березня 2016 року, та посилається в позовній заяві на те, що 09 липня 2007 року позивач ЗАТ КБ ПриватБанк (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк) уклав з відповідачем [PERSON] кредитний договір № IFХRRХ08210203 відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 2\~736,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом . Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») складає між ним та Банком договір, що підтверджується його підписом у заяві . Позивач ПАТ КБ ПриватБанк свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач [PERSON] у порушення норм закону та умов договору зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала . У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 19 лютого 2016 року має заборгованість в сумі 73\~402,83 грн., з яких: - 1828,95 грн. заборгованість за кредитом; - 14 525,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -737,33 грн.- заборгованість по комісії за користування кредитом ; - 56\~311,36 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Вказує, що від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 5983,42 грн., з яких: 2736,00 грн. заборгованість за кредитом, 2140,24 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 737,33 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом ; 369,85 грн.- пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, яка була задоволена судовим наказом Коломийського міськрайонного суду від 07.08.2008 р. з відповідача. Отже, різниця становить 68\~326,46 грн., яка складається з : 12\~384,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 55\~941,51 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг : 500 грн. штраф (фіксована частина) та 3\~416,32 грн. штраф (процентна складова) Отже , заборгованість до стягнення становить 72\~242,78 грн Подавши додаткові пояснення, зауважив, що згідно ч.1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору і як видно з розрахунку заборгованості, порушення умов договору з повернення кредитних коштів, сплати відсотків стороною, мало місце ще до настання дати останніх щомісячних платежів. У пунктах 3.2.2, 3.2.3, 3.2.9 Умов надання банківських послуг, до яких приєднався відповідач підписуючи Договір (заява), визначено обов'язок позичальника здійснювати погашення кредиту в порядку і строки відповідно до заяви, сплатити відсотки за користування кредитом відповідно з Заявою та п.п.4.1, 4.2 цих Умов та Тарифів. Повністю повернути кредит до дати, зазначеної в Заяві. У разі не погашення кредиту в строки, зазначені в Заяві, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється відповідно до п.4.2 Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Отже, датою 09.07.2008 року в Договорі (заяві) визначено дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін закінчення виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором і припинення зобов'язань в цілому. Згідно з п.п. 4.1, 4.7 Умов, за користування кредитом в період з дати укладення договору до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати платить відсотки в розмірі, зазначеному в Заяві. При не погашенні кредиту в строки, встановлені у Заяві та п.3.2.2 Умов, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно з п. 4.2 Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернені, тим самим, враховуючи що Договір (Заява) не є розірваним або припиненим згідно правових підстав визначених ст. ст. 599, 651, 654 ЦК України, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Таким чином, враховуючи, що сплата відсотків за Договором позичальником повинна здійснюватися щомісяця то і позовна давність за вимогами пов'язаними зі стягненням заборгованості за простроченими щомісячним платежам (відсотків за користування кредитом), повинна обчислюватися за період, відповідний терміну загальної позовної давності з дати звернення до суду , якщо термін не збільшений умовами договору. За правилами ч.1ст.259 ГК України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність. Згідно п. 5.5 Умов надання банківських послуг сторони домовилися, що строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю 5 років. Виходячи з вищенаведеного, [PERSON] вважає за необхідне захистити свої права в судовому порядку і стягнути з боржника на користь Банку суму заборгованості за нарахованими на прострочену заборгованість відсотками за період відповідний збільшеному терміну позовної давності встановленого п. 5.5 Умов. Відповідно в розрахунку заборгованості вказана загальна заборгованість за кредитним договором, але ціна позову полягає тільки з відсотків на прострочену заборгованість у межах строків позовної давності. У звязку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № IFХRRХ08210203 від 09.07.2007 року у розмірі 72\~242,78 грн, а також сплачений судовий збір. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву та просить справу розглянути у його відсутності, просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, стверджує що кредит у 2007 році у ПАТ КБ [PERSON] не брала, у неї шахрайським способом виманили підпис, однак ні коштів на придбання телефону, ні телефону вона не отримувала, не підписувала Умови про надання споживчого кредиту так як останні їй не надавали. Подала до суду заяву про застосування строку позовної давності, мотивуючи тим, що з часу укладення так званого договору минуло 9 років. У 2013 році відповідач звертався до неї, відповідачки з таким же позовом, однак переконавшись у безпідставності своїх вимог, залишив позовну заяву без розгляду , що підтверджується ухвалою від 02.10.2013 року. В силу ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідач ставить вимогу про стягнення за кредитним договором 12\~384,95 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 55\~941,51 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 грн. штраф (фіксована частина) та 3\~416,32 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ст.258 ЦК України законом встановлена спеціальна позовна давність , яка є скороченою. Законодавець передбачив, щодо вимог про стягнення неустойки (пені штрафу) встановлюється позовна давність у один рік (ч.2 ст. 258 ЦК України). Просить застосувати строк позовної давності за позовними вимогами, що заявлені відповідачем та відмовити у позові. Відповідач та її представник в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник відповідача [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. \~\~ Заслухавши попередні пояснення сторін, зясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 09 липня 2007 року між ЗАТ КБ ПриватБанк (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк) та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № IFХRRХ08210203 відповідно до якого відповідачу надано строковий кредит у сумі 2\~736,00 грн. на строк 12 місяців з 09.07.2007 р. по 09.07.2008 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом . Указаний кредитний договір складається із заяви позичальника та Умов.(а.с.7,8-11) Згідно з умовами кредитного договору його складовою є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що термін позовної давності до вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування ним, винагороди, неустойки-пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в пять років.(а.с.11) Не представлено позивачем доказів, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) надані суду, що під час укладення сторонами кредитного договору діяли саме ці Умови про збільшення позовної давності, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника. Відповідач не виконав своїх зобовязань за вказаним договором, унаслідок чого в нього перед ПАТ «КБ «ПриватБанк» виникла заборгованість. З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до відповідача [PERSON] позивач ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 16 березня 2016 року. Стороною у спорі заявлено вимогу про застосування позовної давності. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Пунктом 5.5 вищезгаданих Умов установлено позовну давність тривалістю в пять років, однак останні не містять підпису відповідача, у заяві позичальника від 09 липня 2007 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Судом не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме на ці Умови надання споживчого кредиту погодився відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1,3 ст. 264 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).Отже, в даному випадку з 09.07.2008 року. Крім того, судом встановлено, що представник позивача звертався до суду із заявою про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON], що підтверджується судовим наказом Коломийського міськрайонного суду від 07 серпня 2008 року(а.с.11). Отже, перебіг позовної давності починається з 07 серпня 2008 року . Відповідно до ст.ст. 266,267 ЦК Українизі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо) і сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи досліджене, беручи до уваги, що по заявлених позивачем позовних вимогах сплив строк позовної давності, враховуючи, що відповідачем по справі заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, позивачем поважних причин пропуску цього строку не наведено, та у його поновленні позивач не просив, суд вважає що в задоволенні позову слід відмовити за пропуском строку позовної давності. На підставі наведеного та ст.ст. 207,256, 257, 258, 259,267, 526, 530, 554, 610, 625, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed