Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 30.08.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Зернова Комора» укладений Договір про фінансовий лізинг №00014560, відповідно до умов якого 11.09.2017 року позивач передав відповідачу ТОВ «Зернова комора» у користування транспортний засіб VW Touareg Premium Life 3.0 V6 TDI, 2017 року виробництва, шасі № [NUMBER] , а відповідач зобов`язався прийняти його і сплатити кошти шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно з графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів. За зазначеним договором про фінансовий лізинг [PERSON] виступив поручителем. Перший лізинговий платіж підлягав сплаті 30.08.2017 року, а останній 15.08.2022 року. Чергові лізингові платежі сплачуються щомісячно на відповідну дату поточного місяця, що погоджена сторонами у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів. Однак, відповідач своїх зобов`язань з оплати лізингових платежів, за період часу з лютого 2018 року по квітень 2018 року не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 03.10.2018 року становить-118308,64 грн. В зв`язку з порушення відповідачем Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернова Комора» строків сплати щомісячних лізингових платежів, йому було направлено вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об`єкта лізингу протягом 10 робочих днів з дня отримання вимоги та повідомлення про припинення договору в односторонньому порядку. Проте, відповідач проігнорував вимогу позивача щодо повернення об`єкту лізингу. 29.05.2018 року приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис стосовно повернення ТОВ «Зернова Комора» на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» об`єкта фінансового лізингу-транспортний засіб-автомобіль-VW Touareg Premium Life 3.0 V6 TDI, 2017 року виробництва, шасі № [NUMBER] (д.н.з. [NUMBER] ). 12.07.2018 року в межах виконавчого провадження транспортний засіб був переданий ТОВ «Порше Лізинг Україна». Враховуючи, що зобов`язання за договором фінансового лізингу були забезпечені порукою (поручитель [PERSON] ), представник ТОВ «Порше Лізинг Україна» просить стягнути солідарно з відповідачів суму боргу в розмірі 307623,35 грн., із розрахунку:118308,64-лізингові платежі; 1873,21 грн.-штраф та пеня в розмірі 10% річних за період до 30.03.2018 року; 1948,35 грн.- 3% річних (за період з 31.03ю.2018 року по 03.10.2018 року) за час прострочення грошового зобов`язання по сплаті лізингових платежів; 206,76 грн.-втрати від інфляції за час прострочення грошового зобов`язання по сплаті лізингових платежів; 80865,22 грн.-плата за фактичне користування об`єктом лізингу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за час прострочення; 104421,17 грн.-компенсація понесених витрат ТОВ «Порше Лізинг Україна» з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних на час прострочення; витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. Представник позивача Олейніков О.А. в судовому засіданні позов підтримав, з підстав, наведених у позові. Відповідач [PERSON] , який являється директором ТОВ «Зернова Комора», в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що договір про фінансовий лізинг в якості поручителя не підписував, його підпис виконано факсиміле, про договір фінансового лізингу йому нічого не було відомо, а стало відомо лише тоді, коли приїхали представники ТОВ «Порше Лізинг Україна» та вилучили автомобіль. Довіреність [PERSON] на укладення та підписання від імені ТОВ «Зернова Комора» та від його імені договору про фінансовий лізинг не надавав. У своїй діяльності факсиміле не використовував. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Судом встановлено, що 30.08.2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Зернова Комора» за участю поручителя-фізичної особи [PERSON] укладений Договір про фінансовий лізинг №00014560, згідно умов якого об`єктом лізингу є автомобіль VW Touareg Premium Life 3.0 V6 TDI, 2017 року виробництва, шасі № [NUMBER] . Вартість об`єкту лізингу визначено у сумі 1774544,00 грн.; авансовий платіж визначено у сумі 354908,80 грн; строк лізингу - 60 місяців. Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України. Згідно зі ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Як вбачається з матеріалів справи, договір про фінансовий лізинг, укладений за участю фізичної особи- [PERSON] , нотаріально посвідчено не було. Даного факту не заперечував в судовому засіданні і сам представник позивача Олейніков О.А. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України: від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2766цс15), від 19 жовтня 2016 року (справа № 6-1551цс16), від 18 січня 2017 року (справа № 6-648цс16). Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. За наведених обставин, суд вважає, що вищевказаний договір лізингу не створює жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, тому позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості та збитків не підлягають задоволенню. Крім того, з роз`яснень п.7 постанови Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» слідує, що у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. З аналізу вказаних роз`яснень суд приходить до висновку, що застосування наслідків недійсності нікчемного правочину можливо при вирішенні вимог про визнання правочину недійсним. Оскільки вимог про визнання Договору фінансового лізингу №00014560 від 30.08.2017 року сторони не заявляють, суд, за відсутності такої вимоги, вирішуючи відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України спір в межах заявлених вимог, позбавлений можливості вирішувати питання про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В зв`язку з наведеним в позові слід відмовити. Питання щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне вирішити відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed