Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Представник позивача за дорученням [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №1001503383 від 30 березня 2012 року в розмірі 21839 гривень 79 копійок та судовий збір в розмірі 1600 гривень 00 копійок. Свої вимоги мотивує тим, що 30 березня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП [PERSON]» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №1001503383, за умовами якого відповідачеві надано кредит в розмірі 4908 гривень 96 копійок для придбання товару. 22 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП [PERSON]» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «ОТП [PERSON]» відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за договором №1001503383 від 30 березня 2012 року укладеним з [PERSON]. Однак, в порушення умов Кредитного договору, погашення частин Кредиту та нарахованих за його користування процентів у передбачених Графіком повернення Кредиту та сплати процентів у розмірі та строк не відбувалось. У звязку з невиконанням позичальником зобовязань за Кредитним договором щодо своєчасної сплати процентів та погашення Кредиту, позичальнику позивачем було надіслано досудову вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором за вихідним №6515 від 28 листопада 2016 року, відповідно до якої позичальник був зобовязаний протягом тридцяти днів з моменту отримання досудової вимоги сплатити на користь Банку належні суми за Кредитним договором. Але, станом на дату подання позовної заяви погашення заборгованості за Кредитним договором не здійснено. Зазначене й стало підставою для звернення представника позивача до суду з вказаним позовом. В судове засідання представник позивача не зявився. Надав суду клопотання в якому зазначив, що підтримує позовні вимоги позивача та просить розглянути справу за відсутністю представника позивача. Не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку (а.с. 30). Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився. Надав суду заяву (а.с.34), в якій зазначив, що він з вимогами позивача згоден, визнає їх в повному обсязі та просить справу розглянути за його відсутністю. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Так, з матеріалів справи вбачається, що 30 березня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП [PERSON]» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №1001503383, за умовами якого відповідачеві надано кредит в розмірі 4908 гривень 96 копійок для придбання товару (а.с.4-6). Відповідач [PERSON] кошти отримав, що підтверджується рахунком №223 від 30 березня 2012 року (а.с.11) 22 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП [PERSON]» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «ОТП [PERSON]» відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за договором №1001503383 від 30 березня 2012 року укладеним з [PERSON] (а.с.16-22). Згідно наданого розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 17 січня 2017 року складає 21839 гривень 79 копійок (а.с. 15). Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного Кодексу України. Зобов'язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його підписання стають одинаково обов`язковими для виконання сторонами. [PERSON] передбачено ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З вищенаведеного випливає, що позивач та відповідач, підписавши договір встановили факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за Кредитним договором [PERSON] зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, за частиною 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Відповідно до п. 1.5.4., 1.5.5. Договору про надання споживчого кредиту №1001503383 від 30 березня 2012 року, [PERSON] має право вимагати від позивальника дострокового виконання зобовязань за Кредитним договором. В цьому разі позичальнику рекомендованим листом надсилається вимога. [PERSON] на основі умов даного договору вимагає повернення споживчого кредиту, таке повернення здійснюється позичальником протягом тридцяти днів з дати одержання вимоги. З матеріалів справи вбачається, що позичальнику позивачем було надіслано досудову вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором за вихідним №6515 від 28 листопада 2016 року, відповідно до якої позичальник був зобовязаний протягом тридцяти днів з моменту отримання досудової вимоги сплатити на користь Банку належні суми за Кредитним договором (а.с.14). Однак жодної відповіді від відповідача не було отримано й на сьогоднішній день ці вимоги залишилися без задоволення і відповідач у добровільному порядку виниклу заборгованість так і не сплатив. Отже, враховуючи вищевикладене та виходячи з встановленого неналежного виконання відповідачем [PERSON] положень Договору про надання споживчого кредиту №1001503383 від 30 березня 2012 року, суд вважає, що пред'явлені позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 218395 гривень 79 копійок є правомірними, ґрунтуються на законі та договірних відносинах між сторонами і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджуєз другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З оригіналу платіжного доручення №6784 від 20 грудня 2016 року (а.с.1) вбачається, що за подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 1378 гривень 00 копійок та з оригіналу платіжного доручення №2356 від 17 березня 2017 року (а.с.35) вбачається, що за подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 222 гривні 00 копійок, загальна сума судового збору складає 1600 гривень 00 копійок. На підставі викладеного 509, 526, 530, 610, 611, 623,625, 629, 638, 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved