Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Представник відповідача позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву. Третя особа [PERSON] не заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила розглянути справу без її участі. Позивачка, її представник на задоволенні позову наполягали, просили про розгляд справи без їх участі. В ході розгляду справи були досліджені наступні докази: копія технічного паспорту на житловий будинок по вул. Тимошенко № 9 в м. Рені Одеської області; копія акту про закінчення будівництва та введення у експлуатацію домоволодіння від 02.08.1982 р.; довідка примерії с. Джурджулешти Кагульського району [PERSON] від 09.11.2015 р.; копія договору купівлі-продажу 4/9 частин житлового будинку по вул. Тимошенко 9 в м. Рені Одеської області; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого 09.10.1981 р.; копія свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON] (румунською мов.); копія домової книги ; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої 16.12.2014 р.; копія паспорту гр. України [PERSON] Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулася із відповідними вимогами та просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя [PERSON] належало: -5/9 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями № 9 по вул. Тимошенко у м. Рені Одеської області, що підтверджується актом про закінчення будівництва та введення в експлуатацію від 02.08.1982 р. т технічним паспортом , складеним КП «РБТІ» від 12.11.2015 р. На випадок смерті [PERSON]П не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 09.10.1981 р. - помер. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] була його дружина [PERSON], яка на момент смерті [PERSON] проживала разом із ним, що підтверджується записом у будинковій книзі, та фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка на підставі ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. Так, відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] помер у 1981 р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Таким чином, [PERSON], дружина нині померлого [PERSON] в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину, що залишилася після померлого [PERSON], однак не встигла її оформити на себе, у звязку із тим, що закон повязує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ст. 9 ЦК УРСР, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обовязки фізичної особи припиняється у момент її смерті. 16.12.2014 року померла мати позивачки [PERSON] За життя [PERSON] належало: -5/9 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями № 9 по вул. Тимошенко у м. Рені Одеської області, яка вона успадкувала в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, після померлого [PERSON] Цивільні правовідносини після смерті [PERSON] регулюються ЦК України 2003 р. Згідно зі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявив про відмову від спадщини. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, 16.12.2014р. - померла. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] була її донька [PERSON], позивачка у справі, інші спадкоємці відсутні. У встановлений законом 6-місячний строк ніхто зі спадкоємців з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звернувся, однак позивачка прийняла спадщину фактично, вступив в управління та володіння спадковим майном. Так, на час відкриття спадщини позивачка постійно проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем в [PERSON] с. Джурджулешти, відмову від спадщини вона не заявляла, таким чином позивачка прийняла спадщину фактично, в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на момент смерті спадкодавця постійно проживала з нею та не заявляла про відмову від спадщини. Пізніше позивачка звернулася до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки надати нотаріусу витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно неможливо, так як в електронний реєстр прав нерухомості будинок не внесений, відсутні правовстановлюючі документи. Також, реєстраційна служба Ренійського районного управління юстиції після смерті спадкодавця відмовила позивачу в державній реєстрації права власності на частку у спадковому будинку, оскільки під час життя власник (спадкоємець) не зареєстрував належну йому частку у будинку в електронний реєстр прав нерухомості, а після смерті спадкодавця неможливо це зробити, оскільки спадкодавець (власник0 померла, її паспорт зданий у відповідні органи, зареєструвати право власності на будинок за померлим неможливо (п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі смерті власника), оскільки право власності на нерухоме майно виникає лише з моменту державної реєстрації цього права. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Після смерті [PERSON], це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на 5/9 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями № 9 по вул. Тимошенко у м. Рені Одеської області, як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців першої черги за законом не встановлено, представник відповідача, не заперечував проти визнання за позивачем права власності на спадкове майно, після смерті [PERSON], від третьої особи, яка була належним чином сповіщена, заперечень на позов не надійшло. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за законом (ст. 1266 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки на момент смерті спадкодавця постійно проживала з нею та не заявляла про відмову від спадщини, отже вважається такою, що її прийняла. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї, пізніше звернулася до нотаріуса та реєстраційної служби, де їй було розяснено про неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, так як в електронний реєстр прав власності на нерухоме майно будинок не внесений, відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, у звязку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на частину спадкового нерухомого майна, з підстав прийняття спадщини за законом, однак, з незалежних від неї причин вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на вищевказаний обєкт спадкового майна, у звязку із чим була вимушена звернутися за захистом прав та інтересів до суду. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved