Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 01 жовтня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/3660/153319/74, за умовами якого кредитор надав позичальнику кредит в розмірі - 27000,00 доларів США строком до 01 жовтня 2028 року під 14,5% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 01 жовтня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого остання взяла на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язанням, які виникають з умов кредитного договору. Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2010 року стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 248767,48 грн. Зазначають, що на теперішній час заборгованість відповідачами не погашена, рішення суду не виконано. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем проведено нарахування інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми, визначеної у кредитному договорі, за період з 01 лютого 2018 року по 01 лютого 2021 року. Просить стягнути солідарно з відповідачів за вказаний період 3% річних у розмірі 5 886 доларів 83 центи США та інфляційних втрат у розмірі 45 169,71 грн за кредитним договором №014/3660/153319/74 від 01 жовтня 2008 року. В судове засідання сторони не викликались. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідачі повідомлялись про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подали, крім того, позивач не надав заперечень проти заочного розгляду справи. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі. Постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. 01 жовтня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/3660/153319/74, за умовами якого кредитор надав позичальнику кредит в розмірі - 27000,00 доларів США на придбання житлового будинку зі щорічною процентною ставкою за користування кредитом 14,5 %, строком кредиту на 240 місяців, та остаточною датою погашення кредиту - 01 жовтня 2028 року (а.с.15-22). Кошти були виплачені позичальнику, що підтверджується випискою по рахунку (а.с.23). Окрім того, 01 жовтня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №014/8/05-01/168/08, за умовами якого поручитель взяла на себе зобов`язання перед банком відповідати за борговими зобов`язаннями боржника [PERSON] , які виникають з умов кредитного договору (а.с.29-30). Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №2-1066/10 задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , [PERSON] , розірвано кредитний договір № 014/3660/153319/74 від 01 жовтня 2008 року та стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором в загальній сумі 248767 грн. 48 коп., а також понесені судові витрати по оплаті судового збору (а.с.31). Рішення набрало законної сили. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Також встановлено, що відповідачами не виконано вказане рішення суду, заборгованість не сплачена, у зв`язку з чим позивач 10 лютого 2021 року направив відповідачам повідомлення про неналежне виконання зобов`язань (а.с.32-36). У зв`язку з невиконанням відповідачами грошових зобов`язань за рішенням суду, позивачем за період з 01 лютого 2018 року по 31 січня 2021 року було нараховано інфляційні втрати в розмірі 45169,71 грн. та 3 % річних в розмірі 5886,83 доларів США, що видно із наданих розрахунків (а.с.7-10). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, щодо наслідків невиконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Встановлено, що рішенням суду від 21 грудня 2010 року розірвано кредитний договір № 014/3660/153319/74 від 01 жовтня 2008 року укладений між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] та стягнута заборгованість за кредитом у розмірі 248767,48 грн. Отже, правовідносини між сторонами щодо виконання умов кредитного договору, нарахування передбачених договором процентів, пені штрафів, комісії тощо - припинені. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Так частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісяця надається Державною службою статистики України і публікується в газеті «Урядовий кур`єр» і на офіційному веб-сайті служби. На виконання рекомендацій Верховного Суду України (Лист Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ»), при розрахунку інфляційних збитків потрібно враховувати індекси інфляції за кожний місяць прострочення. При цьому враховується інфляція кожного місяця, незалежно від того був індекс інфляції більше одиниці (інфляція) або менше (дефляція). Позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат за період з 01 лютого 2018 року по 31 січня 2021 року в розмірі 45169,71 грн. Відповідачі відзив на позов та доказів на його підтвердження суду не надали, свого розрахунку не здійснили. Перевіривши наданий позивачем розрахунок та враховуючи, суд розглядає справи в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення солідарно з відповідачів інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання у вказаному позивачем розмірі. Щодо стягнення солідарно з відповідачів 3% річних в іноземній валюті, суд зазначає таке. Із змісту позовної заяви видно, що позивач визначив 3% річних в іноземній валюті виходячи з того, що у позику боржнику [PERSON] передавались кошти саме в іноземній валюті - доларах США. Укладення та виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Вказують, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, оскільки з огляду на положення ч.1 ст. 1046 та ч.1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Також позивач зазначає, що в ч.2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Виходячи з вказаного позивачем визначена сума 3% річних в розмірі 5886,83 доларів США виходячи із заборгованості за кредитним договором. Відповідно до висновків викладених у постанові Великої Палати ВС від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Суд не погоджується з обґрунтуванням стягнення та наведеним позивачем розрахунком трьох відсотків річних від простроченої суми, оскільки позивач здійснив нарахування виходячи із розміру заборгованості за кредитним договором в сумі 29253,20 доларів США, що видно із розрахунку (а.с.9). Посилання позивача на правову позицію висловлену Великою Палатою ВС у постанові від 16.01.20196 справа №464/3790/16-ц щодо стягнення 3% річних у доларах США суд вважає недоречною, оскільки за рішеннями судів першої та апеляційної інстанції заборгованість за договорами позики була стягнута саме у доларах США. Разом з тим, при винесені рішення Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 21 грудня 2010 року судом встановлена сума заборгованості відповідачів у розмірі 248757,48 грн, яка стягнута з відповідачів, однак рішення суду не виконано, а отже вказана сума є простроченою сумою боргу, з якої слід здійснювати нарахування трьох відсотків річних. Судом здійснено розрахунок трьох відсотків річних наступним чином: - за період з 01.02.2018 по 31.12.2018 - 248757,48 грн (сума боргу) х 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 334 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 6 828,90 грн; - за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 248757,48 грн (сума боргу) х 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 7462,72 грн; - за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 - 248757,48 грн (сума боргу) х 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 366 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 7462,72 грн; - за період з 01.01.2021 по 31.01.2021 - 248757,48 грн (сума боргу) х 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 31 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 633,82 грн. Загальна сума 3% річних за період з 01 лютого 2018 року по 31 січня 2021 року складає 22388,16 грн, які підлягають стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача. Враховуючи викладене, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, положень чинного законодавства, з огляду на невиконання відповідачами зобов`язання, встановленого рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2010 року, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме слід стягнути солідарно з відповідачів на користь банку за період з 01 лютого 20218 року по 31 січня 2021 року інфляційні втрати у сумі 45169,17 грн та 3 % річних у розмірі 22388,16 грн, а всього 64557,87 грн. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом частково, з урахуванням приписів частини першої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають стягненню з відповідачів пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 1013,37 грн (64557,87 грн * 3161,71 грн (сплачена сума судового збору)/ 210780,34 грн (ціна позову) в рівних частках з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial