Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Представник позивача за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в обґрунтування позову наступне. 28.03.2013 року відповідач по справі [PERSON] узяв у [PERSON] в борг по розписці 2100 доларів США і зобов’язався повернути грошові кошти 20 червня 2013 року. Але до теперішнього часу борг не повернуто. У зв’язку з чим, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за розпискою, що по курсу НБУ станом на 29.10.2013 року становить 16785 грн. 30 коп., а також 3% річних за прострочення виконання грошового зобов’язання у розмірі 179,04 грн. та судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 229,40 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 3500 грн. У судове засідання представник позивача [PERSON] [PERSON] [PERSON], який діє на підставі довіреності від 17.07.2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] реєстровий № 1060, не з’явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з’явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, викликався в судове засідання телеграмою за адресою місця реєстрації та фактичного проживання, про що свідчать фіскальні чеки про відправку телеграми, які знаходиться в матеріалах справи /а.с.44/. Про причини неявки відповідач суду не повідомив, заяв про розгляд справи без його присутності від нього не надходило. На підставі вищевикладеного, з урахуванням письмової заяви представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно оригіналу розписки від 28.03.2013 року, [PERSON], взяв у борг 2100 доларів США, та зобов’язався повернути в строк до 20 червня 2013 року /а.с.5/. Тобто, між сторонами був укладений договір позики у формі письмової розписки. Згідно ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов’язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Під час укладення такого договору між сторонами було узгоджено всі істотні умови, що є обов’язковими для такого роду договорів, а саме: було погоджено кількість та валюта грошових коштів, що були передані відповідачу, було погоджено строк, на який ці грошові кошти мають бути повернуті відповідачем. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов’язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У встановлений у розписці строк позичальник [PERSON] борг не повернув, чим порушив свої грошові зобов’язання. У відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов’язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, позикодавець, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно розрахунку суми боргу [PERSON], основний борг за розпискою розрахований відповідно до курсу валют Національного банку України, за яким з 29.10.2013 р. встановлено офіційний курс гривні до долару США: за 100 доларів США – 799,3 грн., що становить – 16785 грн. 30 коп. за 2100 доларів США /а.с.35,36/. Крім того, представник позивача розрахував три проценти річних від простроченої суми, а саме: кількість днів прострочення складає з 20.06.2013 р. по 29.10.2013 р. = 130 днів, що у гривневому еквіваленті за зазначеним курсом НБУ склало 179 грн. 04 коп. Суд погоджується з розрахунком позивача. Відповідачем не представлено будь-яких доказів на спростування зазначених сум розрахунку, будь-яких інших розрахунків заборгованості не надано. Позивач правильно розрахував основний борг за розпискою у гривні по відношенню до долару США, оскільки ст. 99 Конституції України дійсно встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. Стаття 192 ЦК України, зазначає, що грошовими коштами є грошова одиниця України – гривня, яка є законним засобом платежу, а також іноземна валюта, яка використовується у випадках і в порядку, встановленим законом. Згідно ст.ст. 524, 533 ЦК України зобов’язання має бути виражене у грошовій одиниці України – гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов’язання в іноземній валюті. Грошове зобов’язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов’язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги повністю обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідач всупереч процесуального обов'язку, передбаченому ст. 60 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, не надав суду ніяких заперечень та доказів того, що позовні вимоги суперечать чинному законодавству або не відповідають дійсності чи порушують його права, правильність розрахунку боргу та відсотків за час прострочення відповідачем не оспорюється. На підставі ст. 84, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати, понесені ним і документально підтверджені /а.с.1,8/. На підставі викладеного,

Outcome: approved