Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що з 13.07.1984 р. по 28.04.2016 р. позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, 28.04.2016 р. був звільнений за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію, працював за професією слюсар-складальник. Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання № 8 від 15.11.2005 р. позивачу були встановлені такі професійні захворювання: Пневмоконіоз І ст. S/S, 1/1 повільний розвиток. ХОЗЛ ІІ ст. пилової етіології, фаза нестійкої ремісії. Емфізема легень І-ІІ ст. Легенева недостатність ІІ ст. Хронічне легеневе серце субкомпенсоване. Захворювання професійне. Нейросенсорна туговухість зі значним степенем зниження слуху (4 ст.) професійного характеру. Основний діагноз. ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз, екстра систолічна аритмія. СН І ст. Дифузний нетоксичний зоб 2 ст. Аутоімунний тиреодит клінічно. Хронічний пієлонефрит. Вегето-судинна дистонія по змішаному типу з астенічним синдромом. Шийний ОХЗ хребта з сенсорними порушеннями. Гіперметропія слабкого ступеню обох очей. Супутній діагноз. У п. 16 вищезазначеного Акту зазначено, що професійне захворювання виникло через неудосконаленість технологічного процесу, неефективність застосування засобів індивідуального захисту. Згідно п. 19 роботодавець не забезпечив виконання вимог ГОСТ 12.1.005-88 «Санітарно-гігієнічні вимоги до повітря робочої зони», ДСН 3.3.6-037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку», ГОСТ 12.1.003-83 «ССБТ. Шум. Загальні вимоги до повітря робочої зони», «Інструкція по утриманню виробничих приміщень» № 658-66, яким підтверджено наявність вини відповідача, який не створив здорових та безпечних умов праці. Відповідно до довідки виданої Спеціалізованої МСЕК м. Суми від 15.01.2015 р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності позивача склала 65 % та встановлено ІІІ групу інвалідності, безтерміново. Вперше МСЕК позивач пройшов у 2006 р. З вини роботодавця позивач став інвалідом ІІІ групи. Отримані позивачем професійні захворювання потягли за собою спричинення як фізичних так і моральних страждань. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 65000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров'я. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги з наведених підстав підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача - Шепілова Л.І. позовні вимоги не визнала і в задоволенні позову просила відмовити. В обґрунтування заперечень зазначила, що позивач посилається на ст. 237-1 КЗпП України, як на норму матеріального права, яка ніби - то надає йому право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням. Норми вказаної статті не поширюються на правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем, оскільки ці правовідносини регулюються законами України з окремих видів загальнообов'язкового державного соціального страхування, іншими нормативно - правовими актами, які містять норми щодо загальнообов'язкового державного соціального страхування, тому застосування судом цієї норми є безпідставними. Право позивача на отримання страхової виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникло у позивача з дати встановлення професійного захворювання, тобто з 2006 р., відшкодування моральної шкоди повинно здійснюватись за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач з 13.07.1984 р. по 28.04.2016 р. [PERSON] працював за професією слюсара-сладальника ПАТ «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш», звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію /а.с.6-7/. Згідно Акту № 8 розслідування хронічного професійного захворювання від 15.11.2005 р. [PERSON] було встановлено діагноз: Пневмокониоз І ст. S/S, 1/1 медленное развитие. Хронический обструктивный бронхит пылевой этиологии 2 ст. в фазе нестойкой ремиссии. ЭЛ 1-2 ст. ЛН 2 ст. Хроническое легочное сердце субкомпенсированное. Заболевания профессиональные. Нейросенсорная тугоухость со значительной степенью снижения слуха (4 ст.) профессионального характера. ИБС атеросклеротический кардиосклероз, экстрасистолическая аритмия. СН 1 ст. Диффузный нетоксический зоб 2 ст. Аутоиммунный тиреоидит клинически. Хронический пиелонефрит. Вегето-сосудистая дистония по смешанному типу с астеническим синдромом. Шейный ОХЗ позвоночника с сенсорными нарушениями. Гиперметропия слабой степени обоих глаз. Трудоспособность ограничена. Продолжать пенсионирование по профзаболеванию с учетом вновь установленного профзаболевания. Направить на МСЭК в связи с вновь выявленными профзаболеваниями. Рекомендовано: наблюдение терапевта, лор, невропатолога по месту работы /а.с.8/. Згідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 10 ААВ № 928409 [PERSON], [INFO], пройшов повторний огляд у м. Суми - спеціалізованою фтізиатричною МСЕК та йому було встановлено 65 % втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання безтерміново. Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 21, 153, 173, 237-1 КЗпП України, а тому обов'язок по відшкодуванню заподіяної працівнику моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров'я через неналежні умови праці покладено на роботодавця або уповноважений ним орган. Частиною 1 ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. За приписами ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Зважаючи на те, що професійне захворювання [PERSON] отримав внаслідок незабезпечення ПАТ «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» безпечних і нешкідливих умов праці, отримане позивачем професійне захворювання негативно вплинуло на його стан здоров'я від чого він зазнав моральних страждань, завдана працівникові моральна шкода підлягає відшкодуванню саме роботодавцем. З огляду на викладене, відповідно до роз'яснень, наданих в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, враховуючи характер та обсяг страждань [PERSON], тривалість вимушених змін у його життєвих стосунках та їх негативні наслідки, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 19000 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial