Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Представник відповідача Орлівської сільської ради Ренійського району позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні позовних вимог наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія заяви [PERSON] про прийняття спадщини; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого 08.10.2011р.; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія заповіту [PERSON] від 08.06.2010р., складеного на імя [PERSON]; копія інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 09.10.2012р.; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.12.2007р.; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.07.2009р.; копія технічного паспорту на житловий будинок № 123, по вул. Суворова, в с. Орлівка Ренійського району; копія свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства Серії ОД ХХ № 05477 від 10.02.2003р.; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 008298, виданого [PERSON]; копія витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.11.2014р.; копія довідки відділу Держземагенства у Ренійському районі про нормативно-грошову оцінку земельних ділянок від 02.12.2014; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 396973, виданого [PERSON]; копії витягів відділу Держземагенства у Ренійському районі з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 02.12.14р.; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 469318, виданого [PERSON]; копія довідки філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» від 08.12.14р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.12.2014р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є сином нині померлого [PERSON], якому за життя належали: на підставі свідоцтва про право власності Серії САВ № 720265 від 28.07.2009р., житловий будинок з надвірними спорудами № 123, по вул. Суворова, в с. Орлівка, Ренійського району; на підставі державного акту серії ОД № 008298 від 19.01.2005р. про право власності на земельну ділянку, виданого на підставі рішення Ренійської районної державної адміністрації 06.08.2004 № 281/А-2004, земельна ділянка площею 2,16 га., ( площею 1,64 га. та площею 0,52 га. із кадастровими номерами 5124183600:01:001:0155, 5124183600:01:005:0214) розташована на території Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; на підставі державного акту серії ЯИ № 396973 на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі рішення Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області від 15 липня 2009 року № 255-V, земельна ділянка площею 0,2500 га., (із кадастровим номером 5124183600:02:002:0055), розташована за адресом: Одеська область, Ренійський район, с. Орлівка, вул. Суворова, 123, виділена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; на підставі державного акту серії ЯК № 469318 на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі рішення Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області від 15 липня 2009 року № 270-V, земельна ділянка площею 0,0714 га., (із кадастровим номером 5124183600:02:002:0282), розташована за адресом: Одеська область, Ренійський район, с. Орлівка, вул. Суворова, 123, виділена для ведення особистого селянського господарства; на підставі свідоцтва Серії ОД ХХ № 05477 від 10.02.2003р. - майновий пай члена СПК «Прикордонник»; на підставі довідки філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» від 08.12.14р. - банківські вклади в ТВБВ № 10015/0371 філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» по рахунку № [NUMBER]; На випадок смерті [PERSON] розпорядився належним йому майном, 08.06.2010 р. залишив заповіт на імя позивача [PERSON], яким заповідав йому все майно, яке буде належати йому за життя. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивач (як спадкоємець за заповітом) звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За зверненням позивача нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивача [PERSON] до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно (відсутні витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок та оригінали правовстановлюючих документів на житловий будинок та майновий пай ). Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок, земельні ділянки, майновий пай та грошовий вклад, як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняв спадщину, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Він у передбачений законом строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається таким, що її прийняв. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки його воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, у звязку із відмовою нотаріуса, (відсутні витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок та оригінали правовстановлюючих документів на житловий будинок та майновий пай) у звязку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на житловий будинок, земельні ділянки, майновий пай та банківський вклад з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved