Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 березня 2017 року відбулося ДТП, де водій автомобіля [PERSON] , керуючи вантажним автомобілем Рено Преміум, р.н. [NUMBER] в складі автопотягу з напівпричепом, рухаючись по автодорозі Кіпті-Глухів-Бачівськ в межах Кролевецького району, допустив зіткнення з мотоциклом КМЗ Днепр 11, р.н. [NUMBER] . Внаслідок ДТП пасажир мотоцикла [PERSON] помер від отримання тілесних ушкоджень. Позивач звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України для виплати страхового відшкодування у розмірі 38400 грн. на встановлення надгробного пам`ятника та моральної шкоди. Відповідач здійснив виплату 38400 грн. та половину суми моральної шкоди - 19200 грн. В виплаті іншої частини відшкодування моральної шкоди - 19200 грн. було відмовлено, з підстав відсутності відомостей про смерть батька потерпілого [PERSON] . Посилаючись на вищевикладене, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача невиплачене страхове відшкодування у розмірі 19200 грн. та судові витрати. Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву (а.с. 28) з додатками (а.с.29-31), в якому зазначено, що позовні вимоги відповідач не визнає, й просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що потерпілі мають право на страхове відшкодування у розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі на день настання страхового випадку, що становить 38400 грн. Вказана сума має бути поділена між потерпілими, а згідно наданої інформації ними є батько та мати померлого. Вказує, що [PERSON] як мати отримала свою частину страхового відшкодування у розмірі 19200 грн. Позивач та її представник позивача в судове засідання не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. (а.с.25-26) Відповідач Моторно (транспортне) страхове бюро України в судове засідання представника не направило, просить суд розглядати справу без участі їх представника, та відмовити у задоволенні позовних вимог, про що зазначив у відзиві на позовну заяву (а.с. 28). Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 березня 2017 року близько 01 год. 30 хв. відбулася дорожньо-транспортна пригода, де водій автомобіля [PERSON] , керуючи вантажним автомобілем Рено Преміум, р.н. [NUMBER] в складі автопотягу з напівпричепом, рухаючись по автодорозі Кіпті-Глухів-Бачівськ в межах Кролевецького району, допустив зіткнення з мотоциклом КМЗ Днепр 11, р.н. [NUMBER] . Внаслідок ДТП пасажир мотоцикла [PERSON] помер, що вбачається зі змісту позовної заяви та не оспорюється сторонами. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7) У свідоцтві про народження [PERSON] запис в графу відомості про батька, зроблений зі слів матері, відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.15-16). Згідно ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. 09 липня 2018 року представник ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування»» подав до Моторного (транспортного) страхового бюро України заяву про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну смертю [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] , матері загиблого на суму 38400 грн. (а.с.10-11) Листом Моторного (транспортного) страхового бюро України від 31.01.2019 № 8.3-03/3269 було повідомлено [PERSON] про те, що відповідач призупиняє розгляд справи про виплату страхового відшкодування, тому що на даний час не має документального підтвердження, що по даній справі рішення набрало законної сили, окрім того перевіряється наявність чинного страхового сертифікату «Зелена картка» (а.с.12-13) З копії заяви від 03.03.2020 року №651/10334 вбачається, що до раніше поданої заяви були долучені документи про те, що відомості про батька в свідоцтво про народження [PERSON] внесені зі слів матері. (а.с.14) Листом Моторного (транспортного) страхового бюро України від 15.05.2020 № 8.3-03/14629 було відмовлено [PERSON] у виплаті, у зв`язку з ненаданням запитуваних документів. (а.с.17) Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин першої і другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на вказані положення статті 509 ЦК України та з урахуванням вимог статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди у повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, при русі транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. У ст.5 Закону визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі ст.6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно із ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Відповідно до ст. 27 Закону України страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження№ 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі№ 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). Відповідачем не доведено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, а тому володілець джерела підвищеної небезпеки за встановлених обставин зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що володільцем джерела підвищеної небезпеки, автомобіля Рено Преміум, р.н. [NUMBER] є [PERSON] , відповідальність якого була застрахована відповідачем Моторним (транспортним) страховим бюро України, була завдана шкода потерпілій [PERSON] - позивачу в справі, яка пов`язана з смертю її сина [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за його участі, а також моральна шкода. Відповідно наступає обов`язок страховика, який хоч і не завдав шкоди, виплатити страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню невиплачене страхове відшкодування у розмірі 19200 грн. Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата з 1 січня 2017 року становить 3200 гривень. Відповідно, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 38400 грн. (12 мін. заробітних плат x 3200 грн), який підлягає стягненню на користь позивача. Суд відхиляє зауваження відповідача щодо того, що розмір виплати має бути розділений на дві рівні частки між двома особами: батьком та матір`ю, оскільки [PERSON] є одинокою матір`ю, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проведено за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по-батькові батька дитини записано за її вказівкою, інших осіб, які мають право на таке відшкодування, рівними частинами судом не встановлено і такі особи відсутні. Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн. суд вважає за необхідне заначити наступне. Позивач серед іншого просить стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до роз`яснень п. 48 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У матеріалах справи відсутній договір, опис робіт, розрахунок вартості витрат на правову допомогу, та підтвердження понесення таких витрат . Відсутність зазначеного є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, що узгоджується із постановою Верховного суду від 17.10.2018 року справа №301/1894/17. Всупереч вимогам ст. 81, ч. 8 ст.141 ЦПК України, відповідачем не надані належні докази понесення судових витрат на професійну правничу допомогу, а тому відсутні підстави для компенсації йому таких витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що позивач відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати (судовий збір) у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial