Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування уточненого позову зазначено, що відповідно до укладеного договору № ZPL0AE000054534 від 11.03.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 11 322,43 доларів США на термін до 08.03.2013 року та зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в сроки та порядку, встановлених кредитним договором. Прострочена сума заборгованості становить 11 322,43 доларів США, що за курсом 5,05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.03.2008 року складає 57 178,27 грн. З відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором за період з 11.03.2008 року по 29.08.2019 року у розмірі - 7202,46 доларів США, що за курсом 25,22 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.08.2019 року складає 181 646,04 грн., яка складається з наступного: 161 959,58 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 19 686,56 грн. - 3% річних від простроченої суми. Ухвалою суду від 03.01.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 17.02.2020 року постановлено про перехід від розгляду за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 04.05.2020 року представником відповідача подано відзив на уточнений позов, в якому зазначає, що на підставі укладеного 11.03.2008 року між АТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] кредитного договору № ZPL0AE000054534 банк надав позичальнику кредит у розмірі 11 322,43 доларів США на строк по 08.03.2013 року включно. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 11.03.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали договір застави, згідно якого банку передано у заставу автомобіль марки DAEWOO Leganza, рік випуску 2001, № кузова/шасі [NUMBER] / [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] . У вересні 2009 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» пред`явив до [PERSON] позов про звернення стягнення на предмет застави - вищезазначений автомобіль. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2010 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPL0AE000054534 від 11.03.2008 року в розмірі 6937,89 дол. США (55 503,12 грн.) звернуто стягнення на предмет застави автомобіль марки DAEWOO Leganza шляхом продажу вказаного автомобіля ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ЗАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; розірвано кредитний договір № ZPL0AE000054534 від 11.03.2008 року. Зазначене рішення набрало законної сили 08.02.2010 року. 03.12.2009 року предмет застави у відповідача вилучений співробітниками банку і поміщений на майданчик для транспортних засобів, який перебуває у користуванні АТ КБ «Приватбанк». Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Оскільки предметом грошового зобов`язання за кредитним договором є грошові кошти, визначені у доларах США, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного повернення позики відсутні. Крім того, факт прийняття кредитором від боржника предмета застави для його подальшої реалізації, породжує для кредитора обов`язок вчинити необхідні дії протягом розумного строку. Ухилення від учинення таких дій зумовлює виникнення прострочення з боку кредитора. Позивач безпідставно нараховує інфляцію та 3 % річних на сальдо у розмірі 11 322,43 дол. США, в той час як за судовим рішенням від 28.01.2010 р. тіло кредиту визначено у розмірі 6 937,89 дол. США. Відповідач заявляє про строки позовної давності та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 11.03.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого виступає АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено кредитний договір № ZPL0AE000054534, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 11 322,43 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,88% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. За умовами договору погашення заборгованості здійснюється в період з 11 по 15 число кожного місяця в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 193,53 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Кредит надавався з 11.03.2008 року по 08.03.2013року включно. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2010 року задоволено позов ЗАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPL0AE000054534 від 11.03.2008 року в розмірі 6937,89 дол. США (55 503,12 грн.) звернене стягнення на предмет застави: автомобіль марки DAEWOO Leganza, рік випуску 2001, № кузова/шасі [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля ЗАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ЗАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Розірвано кредитний договір № ZPL0AE000054534 від 11.03.2008 року, укладений між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк». Рішення набрало законної сили 09.02.2010 року. Наведені обставини в силу ч.4 ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Щодо застосування строку позовної давності слід зазначити наступне. Враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від28.03.2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18), банк втратив право нараховувати відсотки на суму заборгованості на умовах кредитного договору, проте його інтереси забезпечуються гарантіями, встановленими частиною 2 ст.625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Факт розірвання договору кредиту № ZPL0AE000054534 від 11.03.2008 року рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2010 року не має правових наслідків в частині відповідальності [PERSON] за ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року (справа № 548/981/15-ц, провадження № 14-182цс18) розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факти укладення та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору. Права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після розірвання кредитного договору забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (п.56). Велика Палата Верховного Суду вважає, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом 13.11.2019 року. Отже, за три роки, що передують пред`явленню позову, позивач має право на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних у зв`язку з невиконанням судового рішення. Однак, відповідно до Акту від 03.12.2009 року кредитору ПАТ КБ «Приватбанк» передано заставний автомобіль. В матеріалах справи відсутні відомості щодо реалізації банком предмета застави - автомобіля DAEWOO Leganza, рік випуску 2001, № кузова/шасі [NUMBER] , на який було звернуто стягнення в рахунок погашення кредитної заборгованості. Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як зазначив Верховний Суд України у правовому висновку, викладеному у постанові від 06 квітня 2016 року у справі № №6-2387цс15, за змістом частини четвертої статті 613 ЦК України боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають iз суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку ( частина перша цієї статті). Якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов`язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, оскільки порушення грошового зобов`язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов`язання відстрочено на час прострочення кредитора (частина друга статті 613 цього Кодексу ). Таким чином, враховуючи суть взаємопов`язаних кредитних і заставних зобов`язань, факт прийняття кредитором від боржника предмета застави для його подальшої реалізації, що передбачено умовами пункту 7.3 укладеного між сторонами кредитно-заставного договору, породжує для кредитора обов`язок вчинити необхідні для цього дії протягом розумного строку (якщо відповідний строк не визначено законом або договором). Ухилення від учинення таких дій зумовлює виникнення прострочення з боку кредитора. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач не лише не вчинив усіх необхідних дій щодо звернення стягнення на предмет застави протягом розумного строку, а і своїми умисними та протиправними діями допустив істотне зменшення вартості предмету застави. Такі дії визнані судом недобросовісними та розцінені як прострочення з боку кредитора, що є підставою для звільнення боржника від сплати процентів за час такого прострочення (частина 4 статті 613, стаття 616 ЦК України), а тому у задоволенні позову АТ «КБ «Приватбанк» слід відмовити.

Outcome: dismissed