Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Гребенюк О.С. у травні 2020 року звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] із метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у зв`язку з чим підписав заяву №\~б/н від 09.08.2010 року. Відповідач підтвердив, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складають між сторонами договір про надання банківських послуг. Позивач вважає, що указаною заявою підтверджується, що відповідач був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Станом на 12.03.2020 відповідач має заборгованість 149661,09 грн., яка складається з наступного: 88637,27 грн. заборгованість тілом кредита; 33396,68 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625; 27627,14 грн. нарахована пеня. Ураховуючи, що відповідач, не виконуючи належним чином зобов`язання за договором, порушує його умови, представник позивача просить суд стягнути із відповідача на його користь 149661,09 грн. заборгованості за договором та судовий збір в сумі 2102,00 грн. Ухвалою суду від 12.05.2020 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.73). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся належним чином про час і місце судового розгляду, у тому числі шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із таких мотивів. \~ \~ \~ \~ Судом установлено, що 09.08.2010 [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 17). У вказаній Заяві зазначено, що разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, вони складають договір про надання банківських послуг, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування. До позовної заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 18, 19-44). Проте, указані Витяг, Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. З довідки позивача про видані [PERSON] кредитні картки установлено, що відповідач отримав картки: номер [NUMBER] з датою відкриття 09.08.2010 і з терміном дії до 04/11 року, номер [NUMBER] з датою відкриття 25.10.2014 і з терміном дії до 01/18 року, номер [NUMBER] з датою відкриття 22.03.2014 і з терміном дії до 02/18 року, номер [NUMBER] з датою відкриття 01.02.2018 і терміном дії 05/20, [NUMBER] і терміном дії до 02/22. Розмір кредитного ліміту Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 09.08.2010 не містить. Доказів розміру кредитного ліміту до 09.12.2016 року позивач не надав. Відповідно до довідки, наданої суду позивачем з 09.12.2016 року відповідачу установлено кредитний ліміт до 8000 грн, з 19.07.2017 - до 25000 грн., з 01.04.2018 до 26500 грн, з 03.10.2018 до 50000 грн., з 28.03.2019 зменшено до 0 грн. (а.с.34) Згідно розрахунку заборгованості, складеного позивачем станом на 12.03.2020 відповідач має за договором від 09.08.2010 загальну заборгованість 16252,89 грн., яка складається з 149661,09 грн., яка складається з наступного: 88637,27 грн. заборгованість тілом кредита; 33396,68 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625; 27627,14 грн. нарахована пеня (а.с.5-13). За розрахунком заборгованості до 01.01.2017 року відповідач заборгованості за кредитним договором не мав, що також підтверджується випискою про рух коштів по кредитним карткам, сальдо після операцій було позитивним. Починаючи з січня 2017 року сума витрат за кредитною карткою перевищила суму, на яку позивач поповнював. Всього відповідно до виписки про рух коштів по рахункам з 01.01.2017 по 12.03.2020 (дата, станом на яку позивачем визначена спірна заборгованість) [PERSON] шляхом зняття готівки у банкоматі, оплати послуг у ресторані, товарів у магазинах м.Києва, оплати палива на АЗС, переказу коштів через додаток Приват24 на рахунок інших осіб, поповнення рахунку мобільного телефону, оплату послуг таксі тощо, всього використав 624109 грн.66 коп. (а.с.14-33). До складу витрачених відповідачем коштів, які зараховувались позивачем до боргу за тілом кредиту, судом не віднесено страхові платежі за договором «Страхування кредитного ліміту», оскільки його укладення з [PERSON] позивачем не доведено. При цьому за даними указаної виписки про рух коштів у період з 01.01.2017 по 12.03.2020 на карткові рахунки відповідача ним шляхом поповнення готівковими коштами через термінал самообслуговування або безготівкого поповнення сплачено 562902,98 грн. Сплачені відповідачем кошти позивач зараховував на погашення боргу за тілом кредиту, а також на погашення відсотків, які нараховувались за ставкою 3,5 % у період з 01.01.2017 по 12.03.2020, а також на відсотки, які нараховувались за ставкою 84 % з 01.11.2019 по 01.03.2020 на загальну суму 30955,52 грн., та на оплату пені. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення з відповідача боргу за тілом кредиту у заявленому розмірі, обґрунтованості нарахування позивачем відсотків за ставкою 3,5 % у період з 01.01.2017 по 12.03.2020, відсотків, які нараховувались за ставкою 84 % з 01.11.2019 по 01.03.2020 відповідно до статті 625 та пені., суд виходить з такого. Згідно з частиною першою статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За приписами статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги на відсотки відповідно до статті 625, пені, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 09.08.2010 року посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору. Умови договору приєднання повинні бути зрозумілі, доведені до відома споживачів, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на положення статей 633, 634 ЦК України, суд вважає, що відповідач приєднується лише до тих умов, з якими ознайомлений під підпис в день укладення договору. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, неустойки саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. В Анкеті-заяві позичальника від 09 серпня 2010 відсутні умови договору про встановлення обов`язку [PERSON] оплачувати відсотки в розмірі 3,5 % та за статтею 625 у розмірі 84 %, а також про його відповідальність у вигляді неустойки (пені). Відтак, сторонами кредитного договору умови кредитування та відповідальність за прострочення виконання зобов`язань не обумовлена, а доказів на підтвердження зворотного позивачем до суду не надано. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг за кредитною карткою «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вимогами частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачу листом від 15.06.2020 року роз`яснювався його обов`язок доказування, пропонувалось надати суду докази на підтвердження узгодження з відповідачем належним чином умов кредитування (а.с.86), але таких письмових доказів позивач до суду не подав. За таких обставин, надані позивачем Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачем, та якщо ці умови прямо не передбачені в заяві-анкеті позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих умов та приєднання як другої сторони договору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Отже,\~підстави для\~сплати \~відповідачем відсотків та неустойки у виді пені, які нараховані позивачем на підставі Тарифів, Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку не узгоджених з відповідачем відсутні. Таким чином, вимоги позивача про стягнення 33396,68 грн. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 та 27627,14 грн пені є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем безпідставно спрямовувались кошти, які сплачував [PERSON] на оплату відсотків та пені, і не зарахування їх у повному обсязі на оплату зобов`язань відповідача за тілом кредиту. Ураховуючи, що відповідач всього використав кредитних коштів в сумі 624109 грн. 66 коп., а повернув 562902 грн. 98 коп., позовні вимоги про стягнення боргу за тілом кредиту є обґрунтованим на 61206,68 грн. (624109,66 грн. 562902,98 грн.). Отже, позов підлягає задоволенню в частині стягнення боргу за тілом кредиту в сумі 61206,68 грн., в іншій частині позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 61206,68 грн., тобто на 40,9%, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 859 грн. 72 коп. (2102,00 грн.* 40,9%) судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial