Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON], з позовною заявою про визнання поруки припиненою, в частині платежів, які підлягають д сплати станом на 26.05.2015 року, на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України. В обгрунтування позову представник позивача посилається на наступне. На данний час ПАТ « УкрСиббанк» звернувся до [PERSON] та [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору. За позовом провадження відкрито Ізюмським міськрайонним судом Харківської області. Позивач вважає, що порука за вказаним договором поруки в силу вимог закону припинилась в певній частині. Договором поруки строк припинення поруки не встановлений. Умовами договору строк припинення не встановлений, а договором про надання споживчого кредиту ( п.1.2.2, 1.3.3,4.2) визначено, що кредитні платежі мають сплачуватися шляхом внесення щомісячних ануїтетних платежів, враховуючи те, що погашення окремого щомісячного платежу визначені сторонами у договорі про надання споживчого кредиту, вони вважаються такими, що настали у відношенні кожного щомісячного платежу станом на останній день відповідного місяця, таким чином вимогу до поручителя про виконання ним солідарно з боржником зобов'язання за договором повинного бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шесті місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.1,2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання. Таким чином з посиланням на закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладання договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя, на думку представника позивача, договір поруки має бути припиненим в частині платежів, які підлягають до сплати станом на 26.05.2015 року. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. В судове засідання позивача не з'явився, про день та час розгляду повідомлений належним чином. Представник першого відповідача проти задоволення позову заперечував з посиланням на те, що позовні вимоги є необгрунтованими, оскільки термін виконання основного зобов'язання встановлений 19.08.2022 року. Несплата чергового платежу, на умовах договору про надання споживчого кредиту, положень ст. 1050 ЦК України надає кредитору право на пред1явлення вимог щодо повного погашення заборгованості. При укладанні договору поруки сторони не укладали будь-яких графіков платежів, натомість п.1.1,1.2 договору поруки сторонами підтврджено, що поручитель відповідає за поврнення всієї суми кредиту, тнрмін повернення якого становить 19.08.2022 року, якщо згідн основного договору не буде застосовано інший термін виконання такого зобов'язань( інший термін передбачений розділом 12 договору). Тобто, поручитель відповідає за всю суму кредиту, а не його частину чи виконання частинами, відтак припинення поруки в частині зобов'язань суперечить як суті поруки як способу забезпечення зобов'язань, так і умовам договору поруки. Крім того, положення ст. 559 ЦК України не передбачають можливості часткового припинення поруки. Припинення поруки пов'язується з настанням строку виконання основного зобов'язання, а не після строку виконання частинами. Отже, перебіг шестимісячного строку для припинення поруки розпочинається з настання строку виконання основного зобов'язання у повному обсязі 19.08.2022 року, або у разі застосування кредитором права на дострокове повернення кредитних коштів згідно розділу 12 кредитного договору. Банком були направлені вимоги боржнику та поручителю, які залишені без відповіді та задоволення, та на протязі 6 місячного строку банк звернувся до останніх з позовом про стягнення заборгованості. Другий відповідач у призначене судове засідання не з1явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком « УкрСиббанк» - з 21.12.2009 року ПАТ « УкрСиббанком» ( згідно вимог ЗУ « Про акціонерні» та внесення змін до статуту нове повне наіменування банку ПАТ « ПАТ « УкрСиббанк») та [PERSON] 20.08.2008 року укладений договір споживчого кредиту № 11384566000, відповідно до якого [PERSON] було надано кредитні кошти у сумі 24000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,85% річних строком до 19.08.2022 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 11384566000, 20.08.2008 року між позивачем та [PERSON] укладений договір поруки № 223920, відповідно до якого поручитель [PERSON] зобов'язався відповідати перед позивачем за виконання зобов'язань [PERSON] в повному обсязі. Відповідальність позичальника та поручителя є солідарною. Відповідно п. 3.1 договору поруки, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за договором кредиту. Згідно п. 1.2.2. договору про надання споживчого кредиту позичальник зов'язався повернути кредит у повному обсязі не пізніше 19.08.2022 року , та відповідно до п.1.2. договору поруки поручителю відомий термін виконання основного зобов'язання до 19.08.2022 року. На день вирішення спору зобов'язання [PERSON] не припинені, кредит не виплачено, що не заперечувалось представником позивача. 25.11.2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням ( заочним) Ізюмського районного суду Харківської області від 21.01.2016 року позов задоволений. Ухвалою Ізюмського районного суду Харківської області від 02.03.2016 року заочне рішення Ізюмського районного суду Харківської області від 21.01.2016 року скасоване. На данний час ухвалою Ізюмського районного суду Харківської області від 06.04.2016 року провадження зупинено до розгляду данної справи. Відповідно до вимог ст. 553 ч.1; 554 ч.1,2; 559 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, а за п. 7 ч. 2 цієї статті - припинення правовідношення. За положеннями ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. У разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ст.559 ЦК України, таке право підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (статті 3,12-15,20 ЦК України, статті 3-5,11,15,31 ЦПК України). Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55,124 Конституції та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (висновок міститься у постановах ВСУ: від 21 травня 2012 року у справі №6-18цс11, від 21 травня 2012 року у справі №6-20цс11, від 21 травня 2012 року №6-69цс11, від 21 листопада 2012 року у справі №6-134цс12, від 05 грудня 2012 року у справі №6-147цс12). Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, відповідно до п.7 ч.2 ст.16 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі №6-69цс11), а не про визнання поруки припиненою в частині платежів. Крім того, з позовної заяви вбачається, що позивач вважає, що порука за вказаним договором поруки в силу вимог закону припинилась в певній частині. Договором поруки строк припинення поруки не встановлений. Умовами договору строк припинення не встановлений, а договором про надання споживчого кредиту ( п.1.2.2, 1.3.3,4.2) визначено, що кредитні платежі мають сплачуватися шляхом внесення щомісячних ануїтетних платежів, враховуючи те, що погашення окремого щомісячного платежу визначені сторонами у договорі про надання споживчого кредиту, вони вважаються такими, що настали у відношенні кожного щомісячного платежу станом на останній день відповідного місяця, таким чином вимогу до поручителя про виконання ним солідарно з боржником зобов'язання за договором повинного бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шесті місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.1,2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання. Таким чином з посиланням на закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладання договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя, на думку представника позивача, договір поруки має бути припиненим в частині платежів, які підлягають до сплати станом на 26.05.2015 року. Судом встановлено, що згідно розділу 12 кредитного договору, банк направив вимогу як боржнику за № 30-11/8571 від 02.09.2015 року та і поручителю № 30-11/8572 від 02.09.2015 року, в яких зокрема було зазначено, що при невиконанні цих вимог, а саме погашення простроченного зобов'язання, на протязі 32 календарного дня з моменту їх отримання. Банк вимогатиме дострокове виконання зобов'язання щодо поернення всієї заборгованості, при цбому у випадку відсутності підтвердження отримання даних вимог право вимоги на достракове повернення виникає у кредитора з 41 календарного дня з дати відправлення даної вимоги. Як свідчать матеріали справи дані вимоги залишились без відповіді та задоволення. 26.11.2015 року банк звернувся з позовом про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту до [PERSON], та [PERSON] в межах 6-місячного терміну після отримання вимоги останніми, що свідчить про відсутність підстав для визнання поруки припиненою. Крім того, термін виконання основного зобов'язання встановлений 19.08.2022 року. Несплата чергового платежу, на умовах договору про надання споживчого кредиту, положень ст. 1050 ЦК України надає кредитору право на пред'явлення вимог щодо повного погашення заборгованості. При укладанні договору поруки сторони не укладали будь-яких графіков платежів, натомість п.1.1,1.2 договору поруки сторонами підтверджено, що поручитель відповідає за повернення всієї суми кредиту, термін повернення якого становить 19.08.2022 року, якщо згідно основного договору не буде застосовано інший термін виконання такого зобов'язань( інший термін передбачений розділом 12 договору). Тобто, поручитель відповідає за всю суму кредиту, а не його частину чи виконання частинами, відтак припинення поруки в частині зобов'язань суперечить як суті поруки як способу забезпечення зобов'язань, так і умовам договору поруки. Крім того, положення ст. 559 ЦК України не передбачають можливості часткового припинення поруки. Припинення поруки пов'язується з настанням строку виконання основного зобов'язання, а не після строку виконання частинами. Отже, перебіг шестимісячного строку для припинення поруки розпочинається з настання строку виконання основного зобов'язання у повному обсязі 19.08.2022 року, або у разі застосування кредитором права на дострокове повернення кредитних коштів згідно розділу 12 кредитного договору. Банком були направлені вимоги боржнику та поручителю, які залишені без відповіді та задоволення, та на протязі 6 місячного строку банк звернувся до останніх з позовом про стягнення заборгованості. Посилання позивача на ч.4 ст.559 ЦК України, згідно якої, якщо строк дії договору поруки не встановлений, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, та в разі не подання позову протягом одного року від дня укладення договору поруки в разі якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги є помилковим, оскільки банк вчасно звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими.

Outcome: dismissed