Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

Представник позивача - адвокат Запорожець А.І. в інтересах позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом до СТОВ «Агрофірма Чорноморська», який згодом уточнила з вимогами про розірвання Договору оренди землі № 28-16 від 01.12.2016 року та стягнення судових витрат. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю є власником земельної ділянки площею 6,65 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки. На підставі договору оренди землі [PERSON] передала СТОВ «Агрофірма Чорноморська» в строкове платне користування вищевказану земельну ділянку. Договір було укладено на 7 років. Однак в порушення умов договору орендар не сплатив орендну плату за 2018 рік. Крім того орендна плата за 2017 рік була сплачена частками та з великим затриманням. Крім того, на теперішній час позивачу відомо, що у 2018-2019 роках орендар взагалі не здійснював обробку її земельної ділянки та не вирощував сільськогосподарської продукції. [PERSON] неодноразово зверталася до відповідача з приводу внесення орендної плати або повернення земельної ділянки, письмово направляла заяву з проханням достроково розірвати договір оренди, однак ці звернення були залишенні без реагування, орендна плата не здійснювалася. В зв`язку з тим, що відповідач не виконує умови договору щодо внесення орендної плати, позивач наполягає на розірванні договору оренди землі на підставі ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про оренду землі». Позивач та її представник в судове засідання не з`явились та від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, просила задовольнити позовні вимоги, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 45). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, виклик учасника справи здійснювався за адресою визначеною матеріалами справи, але від нього повернувся конверт з відміткою Укрпошти повернуто за закінченням встановленого строку зберігання, тому судом було здійснено виклик відповідача до суду, шляхом створення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті Судової влади, що відповідає вимогам ст. 128 ЦПК України, але представник відповідача в судове засідання так і не з`явився. В установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що відповідача повідомлено належним чином про час та місце слухання справи, відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки, відповідач не подав відзив та враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за необхідне ухвалити рішення про заочний розгляд справи. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ознайомившись із долученими до матеріалів справи документами, вивчивши аргументи представника позивача, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 495526 від 24.10.2002 року зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 119, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,65 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки 5121082400:01:001:1025 (а.с. 7). На підставі договору оренди землі № 28-16 від 01.12.2016 року (далі - Договір) [PERSON] передала СТОВ «Агрофірма Чорноморська» в строкове платне користування вищезазначену земельну ділянку, договір укладено строком на 7 (сім) років. (а.с. 11-12) За умовами п.п. 4.1. Договору - орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі, що складає не менш ніж 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка вказана в пункті 2.4. цього Договору, яка становить 200616,31 гривень. Відповідно до п.п. 4.2. Договору - за письмовою заявою орендодавця та за наявності згоди орендаря розрахунки щодо орендної плати можуть здійснюватися у натуральній формі в межах розміру орендної плати вказаної в п.п. 4.1. цього Договору та згідно наявного у орендаря асортименту сільськогосподарської продукції, передача якої в рахунок Орендної плати оформлюється відповідним актом приймання-передачі, який підписується сторонами. Згідно з п.п. 4.4. Договору - орендар вносить орендну плату один раз на рік, за перший рік оренди, орендна плата сплачується до 31 грудня року, в якому укладено цей Договір пропорційний фактичній кількості календарних днів оренди, в подальшому орендна плата сплачується раз на рік до 25 грудня поточного року. Згідно з п.п. 9.4. Договору - орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно сплачувати орендну плату у терміни, визначені цим Договором. У п.п. 12.4. Договору зазначено, що сторони договору також передбачили дію договору, яка припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених Договором. Частиною 1 статті 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами ст. 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. У пункті «б» частини першої статті 90 ЗК України закріплено право власника земельних ділянок самостійного господарювання на землі. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частина 1 та 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» передбачають, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. У ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» зазначено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» істотною умовою договору в тому числі є: визначення орендної плати із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. З наведеного вбачається, що у Договорі належним чином не визначено розмір орендної плати (фактично відсутній), що не відповідає вимогам законодавства та є підставою для визнання Договору недійсним. Окрім того, на протязі 2017 р. відповідач здійснював виплату орендної плати у розмірі на свій розсуд, з великими затримками, а орендна плата за 2018-2019 роки взагалі не була сплачена. Позивач зверталась до відповідача із заявою про з приводу внесення орендної плати (а.с. 13) або повернення земельної ділянки, письмово направляла заяву з проханням достроково розірвати договір оренди (а.с. 14), однак ці звернення були залишенні без реагування, орендна плата не здійснювалася. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, відповідач будь-яких доказів, які б спростовували вимоги позивача щодо підстав для розірвання договору, не надав. Пунктом 12.4 Договору визначено, що дія договору припиняється в тому числі шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених Договором, враховуючи, що відповідач взяте на себе зобов`язання щодо виплати орендної плати в установлений договором термін не виконав без поважних причин, тому не дотримався умов договору, це дає підстави для розірвання договору, шляхом визнання його недійним. Згідно ст. 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову. У прохальній частині позовної заяви представник позивача - адвокат Запорожець А.І. також просила стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, остаточний розрахунок яких буде поданий до закінчення судових дебатів у справі. Однак доказів сплати та остаточного розрахунку понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу суду не були надані, тому суд стягує судові витрати, які відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, складаються в тому числі з судового збору. У відповідності зі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Звертаючись до суду із позовними вимогами, позивачем було сплачено судовий збір на суму 768,40 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.1526763419 від 18.11.2019 року (а.с. 1).

Outcome: approved