Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить визнати виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем від 07 жовтня 2019 року та зареєстрованого в реєстрі за № 768 про стягнення заборгованості в загальній сумі 30 607, 62 грн. з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» таким, що не підлягає виконанню та зобов`язати АТ «Банк Форвард» повернути кошти сплачені згідно з виконавчого напису і стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 768, 40 грн.. Мотивуючи свої вимоги, представник позивача вказує, що 07 червня 2019 року приватним нотаріусом Кондратюком Віктором Станіславовичем було видано виконавчий напис про стягнення з позивача [PERSON] заборгованості в загальній сумі 29 757,62 грн. користь АТ «Банк Форвард», який є правонаступником ПАТ «Банк Русский Стандарт», з яким у позивача було укладено договір 26 червня 2013 року строком дії на один рік. Нотаріусом позивача не було повідомлено про видачу виконавчого напису. Копію виконавчого напису позивач отримала у відповідача. При вчиненні оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом порушено вимоги ст.88 закону «Про нотаріат», оскільки сума заборгованості не була безспірною, оскільки стягувачем не було подано належного пакету документів, який дає підстави вважати про безспірність вимог стягувача. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердження безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого, поряд з цим, 16 вересня 2019 року АТ «Банк Форвард» було видано довідку про погашення позивачем заборгованості за кредитним договором в повному обсязі. Крім того, з матеріалів справи, вбачається, що строк за кредитним договором закінчився 27 червня 2014 року, а виконавчий напис видано 07 червня 2019 року, тобто поза строками позовної давності, який сплинув 27 червня 2018 року. За викладених обставин, вчинений виконавчий напис підлягає скасуванню. Ухвалою суду від 25 листопада 2019 відрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судвого засідання. Ухвалою суду від 20 лютого 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено слухання справи до судового розгляду. Будь-які інші процесуальні дії судом не проводилися. Представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні з підстав викладених у позові. Представник відповідача Акціонерного товариства «Банк Форвард» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Суд вважає, що, оскільки судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду незалежно від причин відповідач фактично відмовився надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв`язку із чим суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів у його відсутності оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спрору приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюк Віктор Станіславович в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів, що 07 червня 2019 року приватним нотаріусом Кондратюком Віктором Станіславовичем було видано виконавчий напис про стягнення з позивача [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 107280511 в загальній сумі 29 757,62 грн. користь АТ «Банк Форвард», який є правонаступником ПАТ «Банк Русский Стандарт», з яким у позивача було укладено договір 26 червня 2013 року строком дії на один рік. Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно п.19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Виходячи з положень ст.87 Закону України Про нотаріат, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. В пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідчені угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Відповідно до п.п.1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. З урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду, у Постанові від 16.05.2018 року у справі № 320/8269/15-ц, провадження № 14-83цс18, не відступила від наведених вище висновків Верховного Суду України щодо застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 - містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п.п.1, 3 гл.16 розд.ІІ Порядку). Згідно з п.п. 2.1 п.2 гл.16 розд.ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування й місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата й місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають стосунок до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (пп.2.2 п.2 гл.16 розд.ІІ порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу 30 днів з моменту надісланих повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень сторонам. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення (пп.2.3 п.2 гл.16 розд.ІІ порядку). Однак, як вбачається з наданих суду документів, Акціонерним товариством «Банк Форвард», звертаючись до приватного нотаріуса за виконавчим написом, не надало підтвердження про отримання [PERSON] вимоги про сплату боргу, оскільки. Тому позивач був позбавлений можливості дізнатись про наявність такої вимоги банку, надати на неї свої заперечення та перевірити підстави виникнення цієї вимоги. Крім того, з наданого Банком розрахунку заборгованості неможливо встановити наявність безспірності заборгованості,оскільки первинні облікові документи, оформлені упорядку визначеному «Про бухгалтерськийоблік тафінансову звітність в Україні» ст. 9 Закону України«Про бухгалтерськийоблік»,а саме банківська виписка, яка має статус первинного документу,що підтверджено переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12р.№ 578/5, нотаріусу надані не були, тому і підстав вважати, що розмір заборгованості позивача перед банком є безспірним-немає. Поряд з цим, судом встановлено, що нотаріус при видачі виконавчого напису не врахував пропуск АТ «Банк Форвард» строку позовної давності. Відповідно дост. 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно дост. 253 ЦК Україниперебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ятастатті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З матеріалів справи, вбачається, що строк за кредитним договором закінчився 27 червня 2014 року, а виконавчий напис видано 07 червня 2019 року, тобто поза строками позовної давності, який сплинув 27 червня 2018 року. Отже, на час звернення Акціонерного товариства «Банк Форвард» до нотаріальної контори сплив строк позовної давності. Натомість, суд не примає до уваги посилання представника позивача на відсутність заборгованості по визначеному в виконавчому написі кредитному договорі, в зв`язку з видачею Банком 16 вересня 2019 року довідки про відсутність вказаної заборговнасті, оскільки номер кредитного договору визначеному у виконавчому написі ( № 107280511) не відповідає номеру договору визначеному у вказаній довідці. Враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання. Позовні вимоги в частині зобов`язання АТ «Банк Форвард» задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів сплати нею коштів на користь Банку по оспорюваному виконавчому написі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені останнім і підтверджені документально судові витрати в сумі 768, 40 грн..

Outcome: partial