Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Представник позивача за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовом, уточненим останній раз 15.11.2017 року, до ПАТ «Альфа-Банк», треті особи: ТОВ «Кредитекспрес юкрейн ЕЛ.ЕЛ.СІ», ТОВ «ПрімоКолект. Центр грошових вимог», ТОВ «Вердикт Коллекшн», в якому просить: - зобовязати ПАТ «Альфа-Банк» виконати умови підпункту 2.8.1 пункту 2.8 Розділу №1 Базових умов кредитування та пункту 12 Розділу № 2 Загальних умов кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які є невідємною частиною кредитного договору № 500517556 від 29.09.2014 року, та припинити нарахування [PERSON] платежі, як по комісійній винагороді за управління кредитом, так і інших, з 08.02.2017 року, - з дати остаточного повернення нею кредиту за кредитним договором № 500517556 від 29.09.2014 року; - визнати незаконною заборгованість за кредитним договором № 500517556 від 29.09.2014 року у сумі 7 392,25 грн., нараховану ПАТ «Альфа-Банк» [PERSON] за період з 08.02.2017 року, - з дня дострокового остаточного повернення кредиту та комісійних; - стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» на користь [PERSON] 2 081,59 грн., стягнутих з неї зборів, не передбачених кредитним договором № 500517556 від 29.09.2014 року; - визнати незаконною вимогу ТОВ «Кредитекспрес юкрейн ЕЛ.ЕЛ.СІ», ТОВ «ПрімоКолект. Центр грошових вимог», ТОВ «Вердикт Коллекшн» та ПАТ «Альфа-Банк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 500517556 від 29.09.2014 року; - стягнути солідарно з ТОВ «Кредитекспрес юкрейн ЕЛ.ЕЛ.СІ», ТОВ «ПрімоКолект. Центр грошових вимог», ТОВ «Вердикт Коллекшн» та ПАТ «Альфа-Банк» на користь [PERSON] моральну шкоду у сумі 4 000,00 грн.; - стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» на користь [PERSON] 640,00 грн. судового збору, сплаченого нею за подачу позову; - стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» в дохід держави відстрочений судовий збір за подання позову. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що кредитно-фінансові відносини між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] виникли на підставі кредитного договору за № 500517556, укладеному між сторонами 29.09.2014 року, згідно з умовами якого сума кредиту становить 67 910,19 грн. і видається позивачу для власних потреб; тип процентної ставки - фіксована; термін, на який видається кредит, - 3 роки; 30.09.2017 року - день остаточного повернення кредиту, з якого припиняються нарахування відсотків та комісій; щомісячна комісійна винагорода банку - 2,52% від суми кредиту, яка нараховується, починаючи з дня надання кредиту або першого дня періоду по дату остаточного повернення. Також умовами договору передбачається право позивачки повернути кредит (його частину) достроково без згоди банку, а банк здійснює кінцевий розрахунок суми остаточного платежу, що підлягає оплаті за цим договором, на день остаточного повернення кредиту за цим договором. Ця домовленість стосовно порядку нарахування та сплати комісійної винагороди за управління кредитом встановлена також змістом пункту 12 розділу № 2 Загальних умов кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк». Позивачка до жовтня 2015 року вносила платежі у встановлені строки, а потім, скористувавшись своїм правом згідно умов п. 11 розділу № 2 договору, вирішила достроково погасити заборгованість по взятому кредиту, збільшивши суми періодичних виплат до 43 001,00 гри. та 2 157,11 грн., які відповідач зарахував 30.10.2015 року та 02.11.2015 року на рахунок № 29094500517556, відкритий банком для платежів по поверненню кредиту. Після сплати зазначених платежів, вважаючи за своїми розрахунками, що виконала зобовязання по поверненню кредиту, позивачка звернулася 05.11.2015 року до відповідача з листом про надання їй довідки про стан розрахунків та розірвання спірного кредитного договору, на що листом від 17.11.2015 року відповідач відмовив в наданні такої довідки, посилаючись на існуючу заборгованість, але суму боргу не зазначив, а звернувся з позовом до суду, додавши розрахунок заборгованості по кредиту станом на 29.06.2016 року, в якому нарахував суму для погашення договору в 14 888,52 грн., з яких 3 374,87 грн. - залишок по кредиту, враховуючи сплачені позивачкою на цю дату 64 535,32 грн. із 67 910,19 грн. - суми тіла кредиту. Рішенням Чугуївського міського суду від 02.02.2017 року з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ «Альфа-Банк» 14 888,52 грн., з яких 3 374,87 грн. заборгованість по залишку кредиту, 10 313,48 грн. - комісійна винагорода, 0,17 грн. - проценти за користування кредитом, 1 200,00 грн.штрафи. Виконуючи рішення суду, позивачка 07.02.2017 року сплатила через касу № 1 відділення «Харківське № 5» ПАТ «Альфа-Банк» присудженні до стягнення 14 888,52 грн., але відповідач, зараховуючи на свій рахунок сплачену позивачкою стягнуту по суду загальну суму 14 888,52 грн., повністю відніс її в рахунок погашення заборгованості комісійних за обслуговування кредиту, тим самим, в порушення приписів закону, в своїх інтересах, змінив зміст ухваленого рішення стосовно стягнутих за своїм призначенням сум, з приводу яких сторони подавали докази і давали пояснення. Таким чином, позивач вважає, що відповідачем було порушено її права та законні інтереси, оскільки, збільшення обсягу її зобовязань за спірним кредитним договором, а саме, одностороннє збільшення суми кредиту, є незаконним. Крім того, банк залишає 64 535,32 грн. сплати кредиту у такій же сумі, яка була нарахована станом на 29.06.2016 року, тобто, без врахування сплати остаточного платежу . Крім сплачених за рішенням суду 14 888,52 грн., позивачка 27.03.2017 року додатково сплатила 13 379,38 грн., з яких 11 979,38 грн. - комісійні за управління кредитом та 1 400,00 грн. - штрафи за прострочку платежів за зазначений період в 7 місяців користування залишком кредиту, за користування залишком кредиту в сумі 3 374,87 грн. за 7 місяців з 29.06.2016 року - дня нарахування позовної суми, до 07.02.2017 року - день дострокового повернення позики, які теж зараховані відповідачем на рахунок банку за № 29094500517556. Тобто, [PERSON] фактично виконала приписи банку по погашенню спірного кредитного договору оплатою цих сум, які зазначені в розрахунку заборгованості станом на 29.06.2016 року. Також позивачка за документом № 1461356 сплатила відповідачу 910,19 грн. за кредитним договором № 500517556 та 599,19 грн. за послуги страхування відповідно до документ № 1461357. Крім цього, відповідач при прийнятті платежів на виконання рішення суду від 02.02.2017 року стягнув з позивача за прийняття платежів комісії відповідно до зазначених платежів: 372,21 грн. та 50,00 грн., 150,00 грн. - за оформлення довідки про стан рахунку позивачки. Всього позивачка сплатила 2\~081,59 грн. зборів, які, як вона вважає, не передбачені спірним кредитним договором. В позовній заяві [PERSON] вказує також на те, що, починаючи з 2016 року, до сімї позивачки почали надходити листи від колекторських товариств з повідомленням про візити для огляду майна та його реалізації для погашення заборгованості за кредитним договором № 500517556 від 29.09.2014 року. При цьому, зазначаються суми заборгованості, які значно відрізняються від банківських. Крім цього, в листах вкладені судові повістки про виклик до суду, а також супровідні листи про підозру позивачки у шахрайстві та заяви до Управління МВС про порушення кримінальної справи проти неї у злочині по ознакам шахрайства. Різні суми боргу, зазначені колекторами у своїх повідомленнях-вимогах, свідчать про неправдиву інформацію, надану їм відповідачем ПАТ «Альфа-Банк», що забороняється Законом України «Про захист прав споживачів». Постійні загрози реалізувати майно, в тому числі житло, відкрити кримінальну справу за ст. ст. 190, 192, 222 КК України, звинувачення в шахрайстві, на думку [PERSON], принижують честь і гідність як позивачки, так і членів її сімї, тому вона вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди. Також, [PERSON] стверджує, що банк, надаючи третім особам у справі інформацію щодо кредитних правовідносин між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк», порушив умови договору та банківську таємницю. Відповідач позовні вимоги [PERSON] не визнав, про що представник ПАТ «Альфа-Банк»надав суду заперечення на уточнений позов, відповідно до яких відповідач вважає посилання позивача на норми Закону України «Про захист прав споживачів» такими, що не відповідають нормам цього Закону, оскільки він застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Натомість, з тексту позовної заяви і її прохальної частини вбачається, що вимоги позивача не мають відношення до порушень порядку надання інформації перед укладанням договору, а навпаки, зазначається про порушення з боку банку вже після укладання договору і після ухвалення рішення про стягнення заборгованість за кредитним договором. За таких обставин, в розрізі даної справи, будь-які посилання на норми Закону України «Про захист прав споживачів», на думку представника відповідача, є такими, що суперечать правовій позиції ВСУ. Також, представник відповідача вважає, що факт завдання банком моральної шкоди не має жодного обґрунтування, позивачем не надано жодного належного і допустимого доказу на підтвердження цього. Крім того, відповідач зазначає у запереченнях, що кредитний договір, укладений між сторонами по справі, продовжує свою дію, а заборгованість за ним на сьогоднішній день не є погашеною. Наявність раніше ухваленого судового рішення про стягнення заборгованості з [PERSON] не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Від ТОВ «Вердикт Коллекшн» також надійшли заперечення на позов [PERSON] Так, представник колекторської фірми вказує на те, що посилання позивача на порушення її прав тим, що відповідач без її згоди передав персональні дані іншим особам та розголосив банківську таємницю, спростовуються положення кредитного договору, а саме п. 21. А в п. 5 розділу 2 сторони погодили розкриття третім особам інформації про стан заборгованості. Таким чином, підписавши договір, позивач надав банку свою письмову згоду на надання та обробку інформації щодо прав та обовязків за кредитним договором, в тому числі, і ТОВ «Вердикт Коллекшн». Також, сама по собі передача вимог за кредитним договором іншій особі передбачена законом, якщо в судовому порядку не було встановлено іншого. Представник ТОВ «Вердикт Коллекшн» також зазначає, що правовідносини між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Вердикт Коллекшн» врегульовані Додатковою угодою № 7/14557 до Договору про надання послуг № 03547-КА6/АБ від 24.02.2012 року, укладеного 27.01.2017 року, відповідно до умов якого третю особу наділено правом представляти інтереси банку на всіх стадіях повернення заборгованостей шляхом надання юридичних послуг, необхідних для своєчасного повернення заборгованості боржників. Отже, з огляду на вказане, банк не розголошував інформації ТОВ «Вердикт Коллекшн» у порушення вимог закону. Щодо посилання позивача на порушення її прав шляхом застосування ТОВ «Вердикт Коллекшн» незаконних способів з метою примусу до виконання умов кредитного договору, то листи та повідомлення, які направлялись колекторською фірмою [PERSON], містять лише вимогу про необхідність погашення заборгованості та інформацію про можливі законні наслідки невиконання взятих на себе зобовязань за кредитним договором з метою досудового врегулювання спору та добровільного погашення заборгованості, а тому ТОВ «Вердикт Коллекшн» діяло відповідно до мов укладеного між сторонами договору та вимог закону, порушення прав позивача діями ТОВ «Вердикт Коллекшн», на думку представника третьої особи, не було. Сторони в судове засідання не зявились, про місце, день та час розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення судових повісток. Від представника позивача та представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності на підставі раніше наданих письмових пояснень. Враховуючи думку сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. 29.09.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 500517556 (а.с. 100-102 т. 1). Відповідно до укладеного договору, банк надав [PERSON] кредит у сумі 67\~910,19 грн. під процентну ставку за користування кредитом 0,01%. Дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій, визначена як 30.09.2017 року. Кредит надавався позичальнику для власних потреб шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника № 26256002414664, який відкритий позичальнику в ПАТ «Альфа-Банк», суми грошових коштів у розмірі 60\~311,00 грн.; на рахунок № 26504010601605, відкритий позичальнику в ПАТ «Альфа-Банк» для оплати страхового платежу згідно з умовами комплексного договору добровільного страхування коштів позичальника, в сумі 7\~599,19 грн. (п. 2.4 розділ № 1 договору). Днем надання кредиту є день списання грошових коштів з позичкового рахунку банку з метою їх подальшого зарахування на рахунки, що вказані в цьому пункті. Пунктом 2.6 розділу № 1 кредитного договору встановлено порядок повернення кредиту, сплати процентів, комісійної винагороди та інших платежів за договором, а саме: щомісячно, рівними частками у сумі та в терміни, в порядку та умовах, визначених договором та відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до договору та його невідємною частиною. В пункті 2.8 розділу № 1 договору визначено, що позичальник сплачує комісійну винагороду банку: за управління кредитом 2,52%; за період з 1 місяця користування кредитом по 60 місяць 2,52% від суми кредиту; за виконання операцій переказу коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування агентів банку 1,8% без ПДВ; за прийняття готівкових коштів з перерахунком для зарахування на рахунок в касах банку у випадку, якщо сума платежу становить до 1\~500 грн. 35 грн.; за переказ коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування ПАТ «Альфа-Банк» у випадку, якщо сума платежу становить до 1\~500 грн. 10 грн. Пунктом 3 розділу № 1 кредитного договору передбачено, що всі відносини між сторонами, які випливають на підставі цього договору, врегульовуються розділом № 2 «Загальних умов кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» за № 1577 від 10.06.2014 року. Вказані в цьому пункті загальні умови є невід`ємною частиною цього договору та визначають інші істотні умови цього договору тощо. Зі змісту п. 4 розділу № 1 кредитного договору слідує, що позичальник повинен у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати % за користування ним та/або комісії, якщо сплата комісії передбачена розділом № 1 та/або інших платежів за договором, сплата яких передбачена договором сплатити банку штраф у розмірі 50 грн. за кожне порушене прострочення платежу, що триває від 1 до 4 календарних днів з моменту виникнення прострочення. При цьому, якщо прострочення платежу триває 5 і більше днів, додатково до вищевказаного штрафу позичальник зобовязаний сплатити штраф у розмірі 150 грн. за кожний випадок допущеного прострочення (п. 4 розділ\~ № 1 договору). У разі прострочення більше ніж на 1 місяць терміну сплати обовязкового платежу за кредитом, а також у випадках порушення інших істотних умов договору, банк має право вимагати, у тому числі у судовому порядку, дострокового виконання всіх зобовязань позичальника (п. 15 розділ\~ № 2 договору). Пунктом 6 передбачено, що цей договір вважається укладеним та набуває чинності\~ з моменту підписання сторонами розділу № 1 договору та скріплення печаткою банку. Інші аркуші не потребують додаткового (окремого) проставлення підписів сторін.\~ В п. 5 розділу № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» зазначено, що у день укладання договору банк відкриває позичальнику рахунок в ПАТ «Альфа-Банк» для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за договором, а також переказу сум страхових виплат за договором страхування у разі настання страхового випадку. При здійсненні позичальником будь-якого з платежів за договором на рахунок, банк надає позичальнику інформацію про стан заборгованості шляхом направлення смс-повідомлення або шляхом телефонного звязку. У п. 6 та п. 6.1 розділу № 2 договору вказано, що повернення кредиту, сплата процентів за користування, комісій та/чи інших платежів за договором здійснюється шляхом внесення позичальником належних до сплати сум грошових коштів готівкою через касу банку чи каси його структурних підрозділів на рахунок та/або шляхом безготівкового перерахування відповідних сум на рахунок, використовуючи сервіс «My Alfa Bank». Днем повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/чи комісій та/чи інших платежів за цим договором вважається, в тому числі, достроково в будь-який інший термін, що передує даті платежу . Як встановлено судом під час розгляду справи № 636/2617/16-ц, [PERSON] в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідачка станом на 29.06.2016 року мала прострочену заборгованість у розмірі 14\~888,52 грн., яка складалась із заборгованості за кредитом 3 374,87 грн., за відсотками 0,17 грн., по комісії 10 313,48 грн. та штраф 1 200,00 грн., що підтверджується відповідним розрахунком. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 02.02.2017 року з [PERSON] за невиконання умов кредитного договору № 500517556 від 29.09.2014 року стягнута на користь ПАТ «Альфа-Банк» вищевказана заборгованість у розмірі\~ 14\~888,52 грн.: 3\~374,87 грн. заборгованість за кредитом; 0,17 грн. заборгованість за відсотками; 10\~313,48 грн. заборгованість по комісії; 1\~200 грн. штраф. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд визначає, що обставини, які вже були встановлені рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 02.02.2017 року, при розгляді даної справи не потребують доказуванню. Виконуючи рішення Чугуївського міського суду від 02.02.2017 року, [PERSON] сплатила заборгованість за кредитним договором № 500517556 від 29.09.2014 року у розмірі 14 888,52 грн. на рахунок ПАТ «Альфа-Банк» № 37396000000004, що підтверджується квитанцією № 70-60К від 07.02.2017 року (а.с. 109 т. 1). 27.03.2017 року [PERSON] сплачено банку на рахунок № 29094500517556 13\~379,38 грн. за користування залишком кредиту за 7 місяців з 29.06.2016 року по 07.02.2017 року (а.с. 111 т. 1). Також, [PERSON] сплатила банку 372,21 грн. комісійних за прийняття 14 888,52 грн. в рахунок погашення боргу; 50,00 грн. комісійних за прийом готівкового платежу; 150,00 грн. за оформлення довідки про стан рахунку позивача (а.с. 119-121 т. 1). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитом від 13.03.2017 року ПАТ «Альфа-Банк» та листа від 27.04.2017 року № 32046-23.1-б/6, сплачені [PERSON] 07.02.2017 року та 27.03.2017 року суми заборгованості, зараховані банком в якості погашення заборгованості по комісії, в той час, як за рішенням суду стягнутий борг по комісії становить 10 313,48 грн., про незарахування банком остаточного платежу [PERSON] по поверненню кредиту в сумі 3 374,87 грн. після його сплати позивачем 07.02.2017 року свідчить стовпчик 15 розділу «Комісія за обслуговування кредиту» розрахунку заборгованості за кредитом за спірним кредитним договором станом на 13.03.2017 року, в якому зазначені повністю сплачені 14 888,52 грн. (а.с. 110, 112 т. 1). 29.03.2017 року позивачем на адресу ПАТ «Альфа-Банк» направлявся лист-пропозиція про розірвання кредитного договору № 500517556 від 29.09.2014 року, на підставі того, що [PERSON] здійснила остаточні платежі по заборгованості та фактично виконала умови зобовязань по поверненню кредиту у відповідності до п. 12 розділу 2 «Загальних мов кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», однак отримала відмову банку (а.с. 113-116 т. 1). Після постановлення Чугуївським міським судом Харківської області рішення від 02.02.2017 року банк продовжував нараховувати [PERSON] відсотки та комісійні винагороди, оскільки дія договору, на думку банку, не припинилася, оскільки зобовязання перед банком позивачем не виконані в повному обсязі. Однак, суд не погоджується з цим твердження ПАТ «Альфа-Банк», оскільки [PERSON] 30.09.2014 року сплатила на рахунок банку № 29094500517556 ПАТ «Альфа- Банк» суму кредиту у розмірі 67\~910,19, що підтверджується випискою по особовим рахункам банку з 29.09.2014 року по 29.06.2016 року (а.с. 118 т. 1). І, як вже зазначалось вище, 07.02.2017 року сплатила 14\~888,52 грн. за рішенням суду та 27.03.22017 року 3 374,87 грн. за користування залишком кредиту з дня нарахування ПАТ «Альфа-Банк» суми заборгованості, вказаної у рішенні суду від 02.02.2017 року по день повернення позики 07.02.2017 року. Незважаючи на виконання умов договору та рішення суду зі сторони [PERSON], від ТОВ «Кредитекспрес юкрейн ЕЛ.ЕЛ.СІ», ТОВ «ПрімоКолект. Центр грошових вимог» та ТОВ «Вердикт Коллекшн» продовжували надходити на адресу позивача претензії-вимоги щодо сплати ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 500517556 від 29.09.2014 року(а.с. 126-127, 129-131, 135 т. 1). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зі ст. 527 цього Кодексу слідує, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Отже, принцип належного виконання зобов'язання, передбачений\~ст. 526 ЦК України, охоплює виконання його належними суб'єктами, у належному місці, в належний строк, щодо належного предмета та належним способом.\~ У відповідності до ч. 1 та ч. 2\~ст. 598 ЦК України\~зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях\~599-601,\~604-609 ЦК України: припинення зобов'язання виконанням; припинення зобов'язання переданням відступного; припинення зобов'язання зарахуванням; припинення зобов'язання за домовленістю сторін (новація), припинення зобов'язання прощенням боргу; припинення зобов'язання поєднанням боржника і кредитора в одній особі; припинення зобов'язання неможливістю його виконання; припинення зобов'язання смертю фізичної особи; припинення зобов'язання ліквідацією юридичної особи тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Виходячи з аналізу зазначених умов кредитного договору, укладеного між сторонами по справі, а також враховуючи положення\~ЦК України, що передбачають припинення зобовязання, суд приходить до висновку, що за загальним правилом зобовязання припиняється виконанням, що має місце в даному випадку, оскільки зобовязання за кредитним договором № 500517556 від 29.09.2014 рокує виконаними, заборгованості за користування грошовими коштами у [PERSON] не існує. Нарахування ПАТ «Альфа-Банк» [PERSON] заборгованості у розмірі 7 392,25 грн. з 08.02.2017 року - дня дострокового остаточного повернення кредиту та комісійних, є незаконною. Як судом вже зазначалось вище, суми платежів по комісії були нараховані повністю необґрунтовано, адже зарахування проведених позивачем платежів мало відбуватися виключно в тому розмірі та порядку, які визначені рішенням суду від 02.02.2017 року. Тобто, в разі правильного зарахування проведених позивачем платежів підстав для нарахування заборгованості виникнути не могло. Із урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що існують достатні підстави для визнання припиненими зобов'язань за кредитним договором № 500517556 від 29.09.2014 року, у зв'язку із виконанням зобов'язань боржником належним чином та у повному обсязі. Таким чином, дії ТОВ «Кредитекспрес юкрейн ЕЛ.ЕЛ.СІ», ТОВ «ПрімоКолект. Центр грошових вимог», ТОВ «Вердикт Коллекшн» зі стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 500517556 від 29.09.2014 року за період з 09.11.2016 року також слід визнати незаконними. Підстав для направлення позивачеві вимог та попереджень не було. Однак, стягнення з [PERSON] комісій за отримання послуг з управління кредитом суд не вважає незаконними. Сплата комісії за надання розрахунку чергового платежу, надання довідок щодо розрахунково-касового обслуговування, виписок з рахунків, розшук (запити), уточнення, повернення, анулювання, зміни умов переказів, передбачається п. 4 розділу № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб» кредитного договору, а саме: за надання вищевказаних послуг позичальник сплачує банку комісію за управління кредитом (а.с. 101 т. 1). Щодо позовних вимог в частині компенсації [PERSON] моральної шкоди в розмірі 4\~000 грн., суд не вбачає підстав для їх задоволення. Положеннями ст. 23 ЦК України передбачене право особи на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та моральних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року (з наступними доповненнями та змінами) моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльності інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, спричинена фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її спричинила за наявності її вини. Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. В п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов'язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України. Позивач [PERSON] посилається на те, що протиправними діями відповідача та третіх осіб у справі їй були завдані немайнові втрати, що виразились у перебуванні в стресовому стані її та членів її родини, перенесенні душевних страждань. Внаслідок пережитого стресу батько позивача був змушений звертатись за медичною допомогою. Однак, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та не підлягають задоволенню судом, оскільки факт завдання позивачу моральної шкоди в результаті винних дій відповідача не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні та позивачем не надано будь-яких доказів на обґрунтування викладеного в позові. На підставі викладеного,

Outcome: partial