Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Представник позивача 23.06.2014 року звернувся з позовом до відповідача про відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, мотивуючи тим, що позивачем було виплачено страхове відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобі №АВ/7952442 від 31.08.2012 року, укладеним між АТ «ПРОСТО-страхування» та відповідачем [PERSON] Зазначає, що відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 07.05.2013 року [PERSON] було визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124, ст.124-4 КпАП України, у зв'язку з тим, що 17.03.2013 року о 13-50 год. в м. Києві на Одеському шляхопроводі [PERSON], керуючи автомобілем «Suzuki», д.н.з. [NUMBER], внаслідок порушення ПДР спричинив ДТП за участю автомобіля «Volkswagen polo», д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів. На момент ДТП між [PERSON] та ПАТ «СК «ПЗУ Україна» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № АМ 055563 від 18.01.2013 року, відповідно до якого був застрахований автомобіль «Volkswagen polo», д.н.з. [NUMBER]. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] як власник автомобіля «Volkswagen polo», д.н.з. [NUMBER], зазнав матеріальної шкоди. Відповідно до платіжного доручення №12078 від 24.04.2013 року ПАТ «СК «ПЗУ Україна» виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 1512,56 грн. 17.06.2013 року ПАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулась до АТ «ПРОСТО-страхування» з вимогою про виплату страхового відшкодування у розмірі 1512,56 грн. Посадовими особами АТ «ПРОСТО-страхування» 07.08.2013 року було складено розрахунок страхового відшкодування №83430 із сумою у розмірі 1002,56 грн. для виплати ПАТ «СК «ПЗУ Україна», яке на підставі платіжного доручення №23290 від 09.09.2013 року було виплачено, що і є фактичними витратами страхової компанії. В судове засідання представник позивача надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про місце та час судового засідання, причини неявки суду не повідомив. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, врахувавши письмову заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. На підставі ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за винятком випадків, передбачених законом. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Судом встановлено, що 31.08.2012 року між ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] - власником автомобіля марки «Suzuki», д.н.з. [NUMBER], був укладений договір, оформлений полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобі №АВ/7952442 строком дії з 31.08.2012 року до 30.08.2013 року. Так, 17.03.2013 року за участю автомобіля марки «Suzuki» д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] сталася ДТП. Однак, [PERSON] не повідомив АТ «ПРОСТО-страхування» про вказану дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 07.05.2013 року по справі № 752/6006/13-п [PERSON] було визнано винним у вчинені правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 124-4 КпАП України, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляду штрафу у розмірі 425,00 грн., у зв'язку з тим, що [PERSON] 17.03.2013 року о 13-50 год. в м. Києві на Одеському шляхопроводі, керуючи автомобілем «Suzuki», д.н.з. [NUMBER], не витримав безпечної дистанції під час руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen polo», д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON], що призвело до пошкодження обох транспортних засобів. Після чого, [PERSON] з місця ДТП зник, чим порушив п. 13.1, п. 2.10 ПДР. Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На момент дорожньо-транспортної пригоди між [PERSON] та ПАТ «СК «ПЗУ Україна» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № АМ 055563 від 18.01.2013 року, відповідно до якого був застрахований автомобіль «Volkswagen polo», д.н.з. [NUMBER]. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] як власник автомобіля «Volkswagen polo», д.н.з. [NUMBER], зазнав матеріальної шкоди. ПАТ «СК «ПЗУ Україна» 24.04.2013 року на підставі платіжного доручення №12078 виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 1512,56 грн. та, в свою чергу, 17.06.2013 року звернулась до АТ «ПРОСТО-страхування» з вимогою про виплату страхового відшкодування у розмірі 1512,56 грн. 07.08.2013 року АТ «ПРОСТО-страхування» було складено розрахунок страхового відшкодування №83430 із сумою у розмірі 1002,56 грн. для виплати ПАТ «СК «ПЗУ Україна», яка 09.09.2013 року на підставі платіжного доручення №23290 була виплачена останньому, що і є фактичними витратами страхової компанії. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно з п.п. 38.1(ґ) п.38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки. Відповідно до п.п. 33.1.14 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] взагалі не було повідомлено АТ «ПРОСТО-страхування» про настання 17.03.2013 року дорожньо-транспортної пригоди, то у відповідності до п.п. 38.1(ґ) п.38.1 ст. 38 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до позивача у порядку регресу перейшло право вимоги до страхувальника в розмірі виплаченого страхового відшкодування. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно з ч.4 ст. 60 доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. За таких обставин, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що відповідач є відповідальним за завдану шкоду, а тому пред'явлений позов до нього в порядку регресу про відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, в розмірі 1002,56 грн. є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Також згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: approved