Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, на обґрунтування якого вказав, що 12.08.2014 року між позивачем, та співзасновниками (учасниками) ТОВ «Грушів Агрозахід» [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства № 872, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до зазначеного договору, сторонами досягнуто домовленості про те, що не пізніше 01.10.2014 року буде укладено основний договір-купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Грушів Агрозахід» в розмірі 100%. Відповідачі не виконали взяті на себе зобов'язання, встановлені договором. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.04.2015 року № 442/9379/14-ц, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20.11.2016 року, в задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Грушів Агрозахід», зацікавлених осіб - [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів відмовлено. Зазначає, що на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання Основного договору, [PERSON] передала, а відповідачі отримали грошову суму в розмірі 532000грн., що була еквівалентна 30000 Євро, згідно з офіційним курсом гривні станом на 12.08.2014 року як передоплату за 100% частку в статутному капіталі Товариства. Відповідно до умов договору, у разі, коли Основний договорі не відбудеться з причин, які залежать від відповідачів, вони повинні у трьохденний строк повернути позивачу отримані грошові кошти в сумі, яка зазначена в п.п.2 договору, а також додатково сплатити неустойку (штраф) у розмірі 532000грн. При несвоєчасному поверненні грошової суми відповідачами сплачується неустойка в розмірі 1% від суми, що підлягає поверненню за кожен день прострочення виконання. Отримання грошових коштів [PERSON] в присутності [PERSON], [PERSON] підтверджено в судовому засіданні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.12.2014 року, рішенням цього суду від 15.04.2015 року та підтверджується розпискою про отримання завдатку. Основний договір купівлі продажу в строк встановлений договором не укладений, зобовязання, встановлені попереднім договором припинені. Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобовязання навіть за постановленим судовим рішенням про стягнення заборгованості та не припиняє грошових зобов'язань боржника, тому не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Вважає, що відповідачі не виконали взяті на себе зобовязання, порушили умови договору та повинні повернути отриману грошову суму, та відповідно до умов завдатку та вимог п.2.4. договору, грошову суму в розмірі 532000грн., що разом складає 1064000грн. (60000 Євро). Станом на день подання позову курс Євро, встановлений НБУ на 12.01.2016 року становить 25,59грн., тобто 60000Євро еквівалентно 1535400грн. Строк для нарахування неустойки у розмірі 1% від суми, що підлягає поверненню за кожен день прострочення виконання починається з 04.10.2014 року. Тому загальна сума боргу на день подання позову складає 3537800грн. У звязку з наведеним просив суд стягнути солідарно з відповідачів зазначену суму заборгованості та судові витрати. 25.07.2016 року представник позивача уточнив позовні вимоги (а.с.158-160 т.1), а саме суму заборгованості яка станом на 19.07.2016 року складає 4543280грн. 15.12.2016 року представник позивача знову збільшив позовні вимоги (а.с.241-243 т.1), а саме щодо розміру заборгованості, яка станом на 30.11.2016 року становить 5256160грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням уточнених підтримав, посилаючись також на додаткові письмові пояснення (а.с.103-107 т.1, 216-219 т.1,140-144 т.2), просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, посилаючись на письмові пояснення (а.с.8-10 т.2), вважає що позов підлягає до часткового задоволення по поверненню позивачу авансу в розмірі 532000грн. як безпідставно отриманих коштів. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила, посилаючись на письмові пояснення (а.с.204-205 т.1), пояснила, що саме з провини позивача домовленості досягнуто не було, оскільки встановлено факт домовленості позивача та відповідача [PERSON] про те, що до моменту підписання Основного договору, [PERSON] бере на себе обовязок орендувати певну кількість гектарів земельної ділянки для ведення господарської діяльності ТОВ «Грушів Агрозахід», хоча умовами Попереднього договору це не передбачено. Позивач заявила що без виконання вищевказаної домовленості вона не буде вчиняти правочин купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства, що і призвело до не укладення Основного договору, та свідчить про небажання саме позивача укласти даний договір. Крім цього саме відповідач [PERSON] особисто отримав кошти та самостійно розпорядився ними, хоча не був уповноважений на їх отримання від імені інших учасників Товариства, тому не може йти мова про виникнення будь-яких зобов'язань у [PERSON] та [PERSON] та їх солідарну відповідальність поряд із [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив, посилаючись на письмові заперечення (а.с.59 т.1, 79 т.1, 151-154 т.1, 186-189 т.1, 202 т.1, 213-214 т.1,153 т.2), пояснив що він як один із засновників ТОВ «Грушів Агрозахід» вказаний позивачем [PERSON] договір не укладав, не підписував, повноваження на відчуження належного йому майна нікому не передавав, та не одержував кошти від позивача, тому ніяких зобовязань перед [PERSON] не має, Вважає вказаний попередній договір нікчемним та недійсним з моменту його укладення. Просив у задоволенні позову відмовити. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. [PERSON] договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до копії [PERSON] з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців засновниками юридичної особи ТзОВ «Грушів Агрозахід» є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.15-16 т.1). Згідно протоколу № 5 зборів засновників ТОВ «Грушів Агрозахід» від 11.08.2014 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вирішено підписати договір про наміри продажу корпоративних прав ТОВ «Грушів Агрозахід» та передачі частки 100% покупцю (а.с.14,111 т.1). Відповідно до свідоцтва № 1 Про формування статутного капіталу ТОВ «Грушів Агрозахід» від 11.08.2014 року, (а.с.112 т. 1) сформовано статутний капітал товариства, а саме: [PERSON] 8000грн. що становить 40% від Статутного капіталу Товариства; [PERSON] - 4000грн. що становить 20% від Статутного капіталу Товариства; та [PERSON] 8000грн. що становить 40% від Статутного капіталу Товариства. 12.08.2014 року між [PERSON],[PERSON], [PERSON], який діє від імені [PERSON] (Сторона 1) та [PERSON]Г.(Сторона 2) було укладено [PERSON] договір, за яким сторони домовились про те, щоб не пізніше 01.10.2014 року укласти договір купівлі-продажу 100% частки в статутному капіталі ТзОВ «Грушів Агрозахід». На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення Основного договору Сторона 2 передала а Сторона 1 отримала грошову суму в розмірі 532000 грн. як передоплату (аванс) вищевказану частку в статутному капіталі ТзОВ «Грушів Агрозахід». Зазначений Поперпедній договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером № 872 (а.с.8-9 т.1). Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Як вбачається з копії розписки від 12.08.2014 року, [PERSON] отримав від [PERSON] завдаток згідно попереднього договору від 12.08.2014 року про купівлю-продаж частки статуту в капіталі ТОВ «Грушів Агрозахід» в розмірі 532000грн. (а.с.12). Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Пунктом 2.4 попереднього договору передбачено, коли Основний договір не відбудеться з причин, які залежать від «Сторони 1», вона повинна у трьохденний строк повернути «Стороні 2» отримані грошові кошти в сумі, яка зазначена в п.п. 2.2 цього Договору, а також додатково сплатити неустойку (штраф) у розмірі 532000грн. та при несвоєчасному поверненні грошової суми «Стороною 1» сплачується неустойка у розмірі 1% від суми, що підлягає поверненню, за кожен день прострочення виконання. У разі, коли Основний договір не відбудеться з причин, які залежать від «Сторони 2», отримана «Стороною 1» грошова сума за п.п.2.2 цього Договору «Стороні 2» не повертається. Ці кошти зараховуються як неустойка (штраф). 26.09.2014 року ТзОВ «Грушів Агрозахід», засновники [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись з клопотанням до [PERSON] про перенесення дати підписання основного договору купівлі-продажу корпоративних прав підприємства до 20.10.2014 року у звязку з технічними причинами по оформленню договорів оренди землі фірмою ТОВ «Грушів Агрозахід» з власниками земельних паїв (а.с.13,113 т.1). Отже з вищезазначеного клопотання вбачається, що між сторонами існувала усна домовленість про те, що до укладення Основного договору купівлі-продажу корпоративних прав підприємства, відповідачі повинні були здійснити дії, повязані з реєстрацією договорів оренди, взяття їх на баланс Товариства, однак даних дій не здійснили, що вбачається з копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.116-122 т.1). В строк визначений попереднім договором договору купівлі-продажу 100% частки в статутному капіталі ТзОВ «Грушів Агрозахід» між сторонами укладено не було. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.04.2015 року в позові [PERSON] до ТзОВ «Грушів Агрозахід», зацікавлених осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів відмовлено (а.с.10-11). Даним рішенням встановлено, що порушити цивільні права позивача, про захист яких вона просить, могла лише сторона договору, а саме сторона продавця, якою є засновники (учасники) ТзОВ «Грушів Агрозахід» - [PERSON], [PERSON], [PERSON] у звязку з чим підстав для стягнення коштів у звязку з невиконанням умов договору саме з ТзОВ «Грушів Агрозахід» суд не знайшов. Відповідно до ст. ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Таким чином, в силу наведених статей ЦК України, зміст права вимоги за попереднім договором, зобов'язання за яким припинені, трансформується у право вимоги повернення грошових коштів, переданих стороною договору в забезпечення виконання зобов'язання, оскільки підстава, на якій воно було набуте, відпала, та процентів за користування грошовими коштами. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Судом достовірно встановлено, що відповідачами умови попереднього договору у визначений термін як і протягом наступних років фактично виконано не було, а тому не укладення Основного договору сталося саме з вини останніх, що тягне за собою відповідальність, встановлену саме умовами п.2.4 попереднього договору та є підставою для стягнення із них суми отриманих коштів в розмірі в розмірі 532000 грн. як передоплату (аванс) вищевказану частку в статутному капіталі ТзОВ «Грушів Агрозахід». Статтями 526, 610, 611 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання \\неналежне виконання\\. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 2.4 попереднього договору передбачено, коли Основний договір не відбудеться з причин, які залежать від «Сторони 1», вона повинна додатково сплатити неустойку (штраф) у розмірі 532000грн. та при несвоєчасному поверненні грошової суми «Стороною 1» сплачується неустойка у розмірі 1% від суми, що підлягає поверненню, за кожен день прострочення виконання. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина пята статті 261 ЦК України). Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Отже аналіз наведених норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Разом з тим спеціальна позовна давність застосовується за умови подання стороною у спорі відповідної заяви, зробленої до винесення судом рішення. Строк предявлення вимоги про сплату неустойки розпочався у звязку з невиконання попереднього договору 01.10.2014 року, а до суду позивач звернулася лише 18.01.2016 року. Відповідачем [PERSON] подано заяву про застосування позовної давності про вимогу про стягнення пені, а тому суд вважає, що в задоволенні позову в часті стягнення неустойку (штраф) у розмірі 532000грн. відповідно до п.2.4. Попереднього договору слід відмовити через пропуск строку позовної давності. Крім того, пунктом 2.4 попереднього договору передбачено, коли Основний договір не відбудеться з причин, які залежать від «Сторони 1», вона повинна також додатково при несвоєчасному поверненні грошової суми «Стороною 1» сплатити неустойку у розмірі 1% від суми, що підлягає поверненню, за кожен день прострочення виконання. На підставі викладеного, враховуючи, що до теперішнього часу зобов»язання відповідачами перед позивачем в повному обсязі не виконане, а тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути неустойку у розмірі 1% від суми за кожен день прострочення виконання зобовязання в межах позовних вимог з урахуванням строків позовної давності за період з 18.01.2015 року по 30.11.2016 року у розмірі 3468640 гривень 00 копійок, ( 532000 гривень Х 1/100 Х 652 дні прострочення (з 18.01.2015 року по 30.11.2016 року включно). Суд не приймає до уваги доводи відповідачів [PERSON] Та [PERSON] про те,що вони не отримували грошові кошти за даним договором, а тому вимога про стягнення з них коштів за договором є безпідставною, суд не приймає до уваги, оскільки відповідачі були стороною договору, договір укладений у встановленому законом порядку та п.2.3. Договору підтверджено передачу грошей. Посилання відповідача [PERSON] про те,що він не знав про укладення договору суд також не приймає до уваги, оскільки від його імені діяв представник, який представляв його інтереси на підставі нотаріальної довіреності, його права та обовязки були перевірені нотаріусом. Також, суд не приймає до уваги посилання відповідачів про те,що договір не був укладений з їх вини, оскільки такий факт не знайшов підтвердження в досліджених судом доказах. Крім того, п.3.1. Договору передбачений порядок продовження терміну для укладення Основного договору, що сторонами не було погоджено, а тому такі доводи на думку суду є безпідставними. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, згідно якої, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2296 гривень 67 копійок з кожного. На підставі наведеного та

Outcome: partial