Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Представник позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником домоволодіння [ADDRESS]. У цьому домоволодінні з 18 червня 2012 року зареєстрований ї їсин [PERSON], який проживав в ньому до травня 2015 року включно. У травні 2015 року відповідач залишив домоволодіння та поїхав проживати до Російської Федерації, проте з місця реєстрації не знявся, до України більше не повертався. Таким чином відповідач не проживає за місцем реєстрації без поважних причин більше трьох років. Визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням необхідно для зняття його з реєстрації з місця проживання, оскільки її наявність створює позивачці обмеження у розпорядженні своїм майном. Отже, враховуючи викладене, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS]. Ухвалою суду від 18 вересня 2018 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з'явився,про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. 23 жовтня 2018 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на позов, згідно якого він позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення. Просив справу розглянути за його відсутності. Представник Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Дослідивши письмові докази по справі та давши їм оцінку в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом установлено, що згідно витягу про реєстрації права власності на нерухоме майно [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою [ADDRESS] (а.с.5). Відповідно до копії паспорту відповідача [PERSON], останній з 18 червня 2012 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про народження відповідач [PERSON], [INFO], являється сином позивачки [PERSON] (а.с.10). Судом також встановлено, що відповідач не проживає за спірною адресою з травня 2015 року. Дана обставина підтверджується, зокрема, актом голови квартального комітету Ртолової А.С. за підписами сусідів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про не проживання відповідача в домоволодінні за адресою [ADDRESS], та безпосередньо поясненнями відповідача зазначеними у відзиві на позов, згідно яких він підтверджує ту обставину, що з травня 2015 року не проживає у зазначеному домоволодінні. Права власника житлового будинку, квартир визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 41 Конституції кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За положеннями ст. 391 ЦК, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. За таких обставин, встановивши факт відсутності відповідача в спірному житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, суд вважає, що [PERSON] на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи вищевикладені обставини суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved