Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду з позовом та вимоги мотивує тим, що [PERSON] та її сім`я добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується земельною ділянкою № [NUMBER] , загальною\~площею 0,10 га, цільове\~призначення для\~ведення садівництва,\~яка розташована\~в садівничому\~товаристві «Опорядник». Весною у 2006 році вона звернулась\~до садівничого\~товариства «Опорядник»\~з проханням\~надати їй\~земельну у\~користування для\~ведення садівництва.\~Керівництвом садівничого\~товариства була\~надана земельна\~ділянка № [NUMBER] , загальною\~площею 0,10 га,\~у зв`язку\~з тим,\~що вона\~багато років\~ніким не\~оброблялась та\~ніхто нею\~не користувався. Відповідно до рішення 16 сесії 21 скликання Піщанської сільської ради народних депутатів Ковпаківського району м. Суми від 26.11.1993 дана земельна ділянка передавалась [PERSON] . Але\~дана особа\~ніколи не\~зверталась до\~садівничого товариства\~за заведенням\~членської книжки,\~не сплачувала\~членські внески,\~ніколи не\~обробляла та\~не користувалась\~даною земельною\~ділянкою. В той час, як [PERSON] з травня 2006 року і по теперішній час добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується земельною ділянкою, розчистила від чагарників, зробила облагородження. Добросовісність та відкритість заволодіння нею вищезазначеною земельною ділянкою підтверджується тим,\~що вона користується\~земельною ділянкою\~№ [NUMBER] , загальною площею 0,10 га, цільове\~призначення:\~для ведення\~садівництва,\~яка розташована\~в садівничому\~товаристві «Опорядник»\~з 2006\~року і\~по теперішній\~час; весь час володіння земельною ділянкою, вона користувалася нею відкрито, здійснила поліпшення\~шляхом проведення\~оздоблювальних робіт,\~зокрема розчищення\~земельної ділянки,\~постійно здійснює\~догляд,\~підтримує у\~належному стані; безперервність, відкритість\~та добросовісність\~підтверджується довідкою\~№ 5\~від 17.04.2021\~та членською\~книжкою № 38 від 21.05.2006 про те, що вона є\~членом садівничого\~товариства «Опорядник»,\~має у\~користуванні земельну\~ділянку № [NUMBER] , загальною площею 0,10 га,\~сплачує членські\~внески,\~заборгованість по\~внескам відсутня. За весь\~період користування\~земельною ділянкою\~№ 38 (15 років) жодна особа не зверталась до неї із заявою або вимогою про витребування земельної ділянки. Вона здійснює\~періодичні облаштування\~земельної ділянки,\~якою користується. У зв`язку з цим просить суд визнати за [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на\~земельну ділянку\~№ [NUMBER] , загальною\~площею 0,10 га, цільове призначення: для ведення садівництва, яка розташована в садівничому товаристві «Опорядник». Представник відповідача Сумської міської ради Титаренко В.В. в судовому засідання заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на наступне. Як вбачається\~з довідки\~громадської організації\~Садівничого товариства\~«Опорядник» від 17.04.2021\~ [PERSON] є\~членом цієї\~організації та\~користується земельною\~ділянкою № [NUMBER] , орієнтовною\~площею 0,108\~га,\~садовий будинок\~на ній\~відсутній,\~заборгованість по\~внескам відсутня. Відповідно до витягу з рішення Піщанської сільської Ради народних депутатів Ковпаківського району м. Суми Сумської області від 26.11.1993 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок» земельна ділянка для садівництва, площею 0,10 га, за адресою: кооператив «Опорядник» передана у приватну власність [PERSON] . Однак, оскільки [PERSON] не зверталась до органу місцевого\~самоврядування із\~клопотанням про\~передачу у\~власність земельної\~ділянки № [NUMBER] , орієнтовною площею 0,108 га, розташованої за адресою: кооператива «Опорядник», на підставі статті 119 ЗК України, немає підстав вважати порушеним, невизнаним або оспорюваним право [PERSON] на користування чи володіння спірною земельною ділянкою, відтак відсутні підстави\~для визнання\~за нею права\~власності на\~земельну ділянку\~№ [NUMBER] , орієнтовною площею 0,108 га, розташовану за адресою: кооператива «Опорядник», за набувальною давністю, а тому позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є сусідом по земельній ділянці з [PERSON] , яка користується ділянкою у кооперативі «Опорядник» більше 10 років. На даній земельній ділянці вона разом зі своїм чоловіком посадила садок, огородили ділянку. Хто раніше користувався спірною ділянкою він не пам`ятає і не бачив. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступні обставини. Судом встановлено, що рішенням Піщанської сільської Ради народних депутатів Ковпаківського району м. Суми Сумської області Шістнадцятої сесії двадцять першого скликання від 26.11.1993 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок» земельну ділянку для садівництва, площею 0,10 га, за адресою: кооператив « [INFO] » передано у приватну власність [PERSON] (а.с. 12). З Довідки громадської\~організації Садівничого\~товариства «Опорядник»\~№ 5\~від 17.04.2021,\~-\~ [PERSON] є\~членом цієї\~організації та\~має земельну\~ділянку № [NUMBER] , орієнтовною площею 0,108 га. Садовий будинок відсутній. Заборгованість по внескам відсутня, що також підтверджується членською книжкою № 38 (а.с. 13, 14-15). Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, - особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. У пунктах 5, 9 Постанови №5 Пленуму «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року3 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних прав роз`яснив, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування, набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Верховний Суд України у постанові від 27.09.2018 по справі № 571/1099/16-ц, зауважив, що при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність, володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном, факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Визнаючи поняття «умови набуття права власності на чужі речі», Верховний Суд України в Постанові від 04.07.2018 по справі № 201/12550/16-ц, був більш лаконічний та визначив, що набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Відповідно до п. 6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», - для набуття права власності на нерухоме майно, перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, прийшов до висновку, що виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і які повинен довести позивач, є такі: 1) майно може бути об`єктом набувальної давності; 2) добросовісність володіння; 3) відкритість володіння; 4) давність володіння та його безперервність; 5) відсутність інших осіб, які претендують на це майно; 6) відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Зокрема добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Цей висновок Верховний Суд зробив у Постанові від 27.09.2018, по справі № 571/1099/16-ц та Постанові від 31.10.1018, по справі № 683/2047/16-ц. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого, його власнику було відмовлено. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі № 296/6949/17. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Тобто, виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння. Вказана позиція, висловлена Верховним судом в Постанові від 06.09.2018 по справі № 205/1178/16-ц. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, - право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 264 ЦПК). Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 344 ЦК, - набуття права на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом і має свою специфіку. Таким спеціальним законом є Земельний кодекс. Відповідно до статті 119 ЗК України, - громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом п`ятнадцяти років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання в користування. Передання земельної ділянки на підставі ст. 119 ЗК України здійснюється у порядку передбаченому ст. 118 ЗК України. Аналіз цих правових норм дає підстави для висновку про те, що конструкція ст. 119 ЗК України значно відрізняється від конструкції ст. 344 ЦК України та не передбачає жодних переваг для осіб, зазначених у ч. 1 цієї статті, оскільки, навіть, дотримання всіх умов набувальної давності не приводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (ст. ст. 118, 123 ЗК). Ця норма надає таким особам лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передання земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов`язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів. Згідно 5 ЦПК України, - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд виходить з того, що позивачем не наведено та не доказано обставин заволодіння спірною земельною ділянкою, умовами набуття, переходу від попереднього власника, також не було доведено обґрунтованості позову саме до заявленого відповідача, адже власником ділянки є [PERSON] , а тому суд вважає необхідним відмовити у задоволенні даного позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed