Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Представник заявника звернулась до суду із зазначеною заявою. В обґрунтування позову зазначено, що заявник є донькою [PERSON] , яка померла на тимчасово окупованій території у Луганській обл. [INFO]. При цьому [PERSON] була зареєстрована у [ADDRESS] . 05.02.2020 р. заявник звернувся до зацікавленої особи із проханням зареєструвати факт смерті [PERSON] , але їй було відмовлено. Тому заявник просить суд встановити факт смерті [PERSON] гр. України, [INFO] , яка була зареєстрована [ADDRESS] та померла [INFO] у м. Луганськ у віці 82 р., причина смерті - гостра недостатність кровообігу, дифузний дрібновогнищевий кардіосклероз. З урахуванням приписів ст. 317 ЦПК України про невідкладність розгляду даної категорії справ, суд вважає за можливе проводити її розгляд за відсутності усіх учасників. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.12.1962 р., а/з № 4452 у [PERSON] та [PERSON] народилась [INFO] [PERSON] . У відповідності до свідоцтва про укладення шлюбу від 01.09.1990 р., а/з № 5 було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] та присвоєно прізвище « [PERSON] ». З лікарського свідоцтва про смерть форми №106/у за № 1636 від 05.12.2019 р. убачається, що [PERSON] 1937 р.н. помер у Луганській обл., м. Луганськ, причина смерті: гостра недостатність кровообігу, дифузний дрібновогнищевий кардіосклероз. Згідно з листом Києво-Святошинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 23.15.14-133 від 05.02.2020 р. представнику [PERSON] - [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON] , так як документи, пред`явлені для реєстрації смерті, видані на тимчасово окупованій території України, стверджуючи про існування «квазідержави» -ЛНР. У даному випадку суд вважає за доцільне послатись на Лист ВССУ від 11.04.2017 №9-697/0/4-17 щодо недопустимості використання назв ДНР та ЛНР. Так з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Тиrkey», «Cyprusv v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. The Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Other v. Moldova and Russia») у зазначеному листі зроблено висновок, що документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. «Результати аналізу судової практики щодо питань, які були предметом зазначеного листа, свідчать про те, що у цілому суди належним чином реалізують положення статті 257-1 ЦПК України та здійснюють розгляд по суті заяв, регламентованих цією правовою нормою. У цьому контексті слід зважати на те, що така практика є неприпустимою, оскільки факт існування ані так званої «Донецької народної республіки», ані так званої «Луганської народної республіки» не визнається органами влади України, а окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, визнані тимчасово окупованими територіями відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 252-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями». За правилами п. 5 ч. 2 ст. 294 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Статтею 315 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть встановлюватись факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У відповідності до роз`яснень, викладених у листі Верховного Суду України від 01.01.2012, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Згідно із ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважається незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Як убачається з матеріалів справи, реєстрація смерті [PERSON] 1937 р.н. в органах реєстрації актів цивільного стану не проводилась. Заявник позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію смерті [PERSON] в позасудовому порядку. Встановлення даного факту прав та інтересів третіх осіб не порушує та не пов`язано з подальшим вирішенням спору про право. Оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Таким чином, виходячи із вищенаведеного та

Outcome: approved