Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Представник відповідача - Орлівської сільської ради Ренійського району позовні вимоги визнав, заперечень не надав, просив розглянути справу у його відсутності. Позивачка на заявлених вимогах наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO]р.; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS]; копія рішення Орлівської сільради від 03.11.1993р. про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд; копія довідки КП «Ренійське БТІ» від 27.05.2011р. про належність житлового будинку [PERSON]; копія довідки Орлівської сільради про склад сім'ї [PERSON] на день його смерті; копія рішення Ренійського районного суду від 14.03.2014р. про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.05.2014р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] з 1975р. по [INFO]р. перебувала у фактичних шлюбних відносинах із нині померлим [PERSON] За життя [PERSON] збудував будинок [ADDRESS], у якому з 1975 р. мешкав разом із позивачкою без оформлення відповідних правовстановлюючих документів. Факт належності будинку [PERSON] підтверджується: копією технічного паспорту на будинок на його ім'я; рішенням Орлівської сільради від 03.11.1993р. про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд; довідкою КП «Ренійське БТІ» про належність нерухомості. За життя [PERSON] належним йому майном на випадок своєї смерті не розпорядився, заповіту не залишив, [INFO]р. - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], позивачка до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом не зверталася. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення позивачки за прийняттям спадщини, оформити її було б неможливо у зв'язку із тим, що за життя [PERSON] не було оформлено та видано свідоцтво про право власності на вищевказаний житловий будинок. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. На момент смерті [PERSON] разом із ним мешкала позивачка. Після смерті [PERSON] спадщину в порядку черг за законом ніхто не прийняв, оскільки у нього не було спадкоємців першої, другої та третьої черг. Єдиний, хто залишився мешкати у спадковому будинку - це позивачка, вона доглядає за будинком, сплачує комунальні послуги та ін. Таким чином, позивачка фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до п. 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. [PERSON] помер у [INFO]р., проте після його смерті спадщину ніхто зі спадкоємців не прийняв, сама ж позивачка також не могла оформити прийняття спадщини до встановлення судом юридичного факту проживання однією сім'єю із [PERSON] без реєстрації шлюбу. Таким чином, в даному випадку до вищевказаних правовідносин можуть бути застосовані положення ЦК України 2003р. щодо спадкування. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, позивачка у справі є спадкоємицею четвертої черги за законом. Після смерті [PERSON] та встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивачка оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво не має можливості також, оскільки, як з'ясувалося, нині померлий за своє життя не зареєстрував належним чином своє право власності на нерухомість. З цих причин позивачка не може надати нотаріусу витяг про реєстрацію права власності на спадкове нерухоме майно, у зв'язку із чим вимушена звернутися із позовом до суду. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (догляд за спадковою нерухомістю, сплата витрат по утриманню будинку та ін.). Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб'єктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved