Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Шматько Т.М. звернулася до суду в інтересах позивача з позовною заявою в якій просить визнати дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна складського приміщення б/н від 09.12.2003 року, загальною площею 16,2 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та ВАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе» в особі заступника Голови правління заводу Гудзя С.П., що діяв на підставі довіреністю. В обґрунтування позовних вимог позивач, посилається на те, що 09 грудня 2003 року між [PERSON] та ВАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе» в особі заступника Голови правління заводу - Гудзя С.П., що діяв на підставі довіреності, укладено договір купівлі-продажу № б/н у простій письмовій формі, відповідно до якого відповідач продав, а [PERSON] купив нежитлове складське приміщення загальною площею 16,2 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 Договору купівлі-продажу № б/н від 09.12.2003 року покупець зобов`язався провести оцінку нежитлового приміщення з метою встановлення його ринкової вартості, використовувати нежитлове приміщення під стоянку автомобілю. Відповідно до ч. 2 Договору купівлі-продажу № б/н від 09.12.2003 року покупець зобов`язався сплатити вартість нежитлового приміщення шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця згідно до оціночної вартості, виконаної за рахунок покупця. 10.12.2003 року між ВАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе» (Замовник) та СПД [PERSON] (Виконавець) було укладено договір № 65 про проведення робіт з незалежної оцінки. Відповідно до ч. 1 вищевказаного договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання робіт з оцінки складського приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , площею 16,2 кв.м. 15.12.2003 року між ВАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе» (Замовник) та СПД [PERSON] (Виконавець) було укладено акт приймання-здачі робіт (послуг) згідно до договору № 65 від 10.12.2003 року, в якому зазначено, що робота виконана якісно та в повному обсязі та звіт про оцінку майна передано замовнику. Відповідно до звіту про оцінку вартості майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] для оформлення договору купівлі-продажу від 15.12.2003 року, вартість майна станом на 15.12.2003 року складала 1 300 грн. без ПДВ. 08.04.2004 року [PERSON] сплатив на розрахунковий рахунок відповідача кошти в сумі 1300 грн. з призначенням платежу: сплата за нежитлове приміщення по [ADDRESS] , що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 153. Але після укладення Договору купівлі - продажу від 09.12.2003 року, укладеного у простій письмові формі між [PERSON] та ВАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе» та виконання його умов щодо сплати вартості нежитлового приміщення, договір не було нотаріально посвідчено та зареєстровано. Позивач зазначає, що з 2003 року [PERSON] у встановленому законом порядку займав вказане нежитлове приміщення та весь час використовував його, робив в ньому поточний та капітальний ремонт. [INFO] року [PERSON] помер. У встановлений законом строк дружина спадкодавця [PERSON] звернулась до Державного нотаріуса Четвертої Харківської міської Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини № 760. Діти спадкодавця: [PERSON] та [PERSON] , від належної їм частки у спадщині відмовились на користь дружини спадкодавця [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи. 01.11.2019 року постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори - Козєєвою С.М. , відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та повідомлено позивачу, що наданий правовстановлюючий документ на нежитлове складське приміщення на підставі договору купівлі продажу № б/н від 09.12.2003 року, укладено у простій письмовій формі, а тому він є нікчемним. Таким чином, позивач стверджує, що після отримання вказаної постанови державного нотаріуса, їй стало відомо про необхідність нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення. В позовній заяві, позивачем також зазначено, що після укладення Договору купівлі-продажу б/н від 10.12.2003 року та виконання його умов 08.04.2004 року між її покійним чоловіком [PERSON] та ВАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе», вказаний договір не було нотаріально посвідчено та зареєстровано, оскільки відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення договору, а [PERSON] в подальшому помер. Позивач зазначає, що з договору купівлі -продажу вбачається, що сторони договору досягли згоди відносно усіх істотних умов, договір укладено у письмовій формі, але без нотаріального посвідчення. Вказаний договір купівлі-продажу ніким не оспорювався, але оформити його на теперішній час в нотаріальному порядку неможливо, зокрема через те, що одна із сторін договору [PERSON] помер. На підтвердження викладених в позовній заяві обставин в якості обґрунтування позовних вимог, позивачем до позовної заяви додано: копію договору купівлі-продажу від 09 грудня 2003 року, копію договору № 65 від 10 грудня 2003 року, копію звіту про оцінку вартості майна від 15 грудня 2003 року, копію акту здачі-приймання робіт (послуг) від 15 грудня 2003 року, копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 153 та копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01 листопада 2019 року. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати дійсним договір № б/н від 09.12.2003 року купівлі - продажу нерухомого майна складського приміщення, загальною площею 16,2 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та ВАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе» в особі заступника Голови правління заводу Гудзя С.П., що діяв на підставі довіреності. Ухвалою суду від 23.12.2019 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження у зв`язку з чим призначено підготовче судове засідання. У визначений судом строк до закінчення підготовчого судового засідання, відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому представник відповідача зазначає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. В обґрунтування своїх заперечень, які зазначені у відзиві на позовну заяву представник відповідача - Приватного акціонерного товариства «Харківський тракторний завод» - адвокат Тюменцев В.Ю. зазначає, що ПрАТ «Харківський тракторний завод» підтверджує обставини, викладені у позовній заяві щодо укладення договору купівлі-продажу від 09.12.2003 року нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] та проведення розрахунку [PERSON] за майно, що є предметом договору. Разом з тим, представник відповідача зазначає, що форма договору відповідала законодавству, яке діяло на момент його укладення. На час укладення договору купівлі-продажу діяв Цивільний кодекс УРСР, стаття 47 якого передбачала обов`язковість нотаріального посвідчення угод лише у випадках, зазначених у законі. Цивільний кодекс УРСР не визначав обов`язковість нотаріального посвідчення договору, який було укладено між [PERSON] та відповідачем. Умова про нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу майна з`явилася в Цивільному кодексі України, який набрав чинності 01.01.2004 року, тобто після укладення спірного правочину. Правовими наслідками недодержання вимоги про нотаріальне посвідчення договору, відповідно до ст. 220 Цивільного кодексу України, є нікчемність такого договору. Проте, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Представник відповідача зазначає, що відповідач ПрАТ «Харківський тракторний завод» не погоджується з твердженнями позивача щодо ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження викладених обставин. Представником відповідача також зазначено, що ні сторона договору [PERSON] , ні позивач по справі, не зверталися до відповідача з питанням оформлення в нотаріальному порядку спірного договору купівлі-продажу нежитлового приміщення. На підставі викладеного, представник відповідача зазначає, що відповідачем є особа, яка порушила права та законні інтереси позивача. Позивачем не доведено обставин, які б могли свідчити про порушення його майнових прав саме відповідачем, яким виступає ПрАТ «Харківський тракторний завод». Таким чином, відповідач зазначає про відсутність будь-яких доказів щодо ухилення від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, укладеного 09.12.2003 року між [PERSON] та ВАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе». Протягом встановленого строку представником позивача [PERSON] - адвокатом Шматько Т.М. суду надано відповідь на відзив, в якому представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві та відповіді на відзив. В обґрунтування своєї позиції викладеної у відповіді на відзив, представником позивача зазначено, що відомості зазначені у відзиві відповідача не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим просить позовні вимоги задовольнити. Відповідачем письмові заперечення проти позову, після подання відповіді на відзив не подавалися. Ухвалою суду від 17.06.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Шматько Т.М. до суду надійшла заява в якій вона просить розглядати справу без її участі та участі позивача та задовольнити позовні вимоги повністю. Представник відповідача - ПрАТ «Харківський тракторний завод» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином,в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи. Від третьої особи - завідувача Четвертої Харківської державної нотаріальної контори до суду надійшла заява в якій завідувач просить розглядати справу без участі їхнього представника та при ухваленні рішення покладалася на розсуд суду. Заперечень проти позовних вимог Четверта Харківська державна нотаріальна контора не має. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 09 грудня 2003 року між [PERSON] та ВАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе» в особі заступника Голови правління заводу Гудзя С.П., що діяв на підставі довіреності, укладено договір купівлі-продажу № б/н у простій письмовій формі, відповідно до якого відповідач продав, а [PERSON] купив нежитлове складське приміщення загальною площею 16,2 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 Договору купівлі-продажу № б/н від 09.12.2003 року покупець зобов`язався провести оцінку нежитлового приміщення з метою встановлення його ринкової вартості, використовувати нежитлове приміщення під стоянку автомобілю. Відповідно до ч. 2 Договору купівлі-продажу № б/н від 09.12.2003 року покупець зобов`язався сплатити вартість нежитлового приміщення шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця згідно до оціночної вартості, виконаної за рахунок покупця. 10.12.2003 року між ВАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе» (Замовник) та СПД [PERSON] (Виконавець) було укладено договір № 65 про проведення робіт з незалежної оцінки. Відповідно до ч. 1 вищевказаного договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання робіт з оцінки складського приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , площею 16,2 кв.м. Відповідно до ч. 1 вищевказаного договору результатом виконання робіт за договором є звіт про ринкову вартість складського приміщення. Відповідно до ч. 1 вищевказаного договору здача-приймання робіт здійснюється сторонами за актом на протязі 2-ї доби з моменту повідомлення замовника про готовність звіту. 15.12.2003 року між ВАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе» (Замовник) та СПД [PERSON] (Виконавець) було укладено акт приймання-здачі робіт (послуг) згідно до договору № 65 від 10.12.2003 року, в якому зазначено, що робота виконана якісно та в повному обсязі та звіт про оцінку майна передано замовнику. Відповідно до звіту про оцінку вартості майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] для оформлення договору купівлі-продажу від 15.12.2003 року, вартість майна станом на 15.12.2003 року складала 1 300 грн. без ПДВ. 08.04.2004 року [PERSON] сплатив на розрахунковий рахунок відповідача кошти в сумі 1300 грн. з призначенням платежу: сплата за нежитлове приміщення по [ADDRESS] , що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 153. [INFO] року [PERSON] помер. У встановлений законом строк дружина спадкодавця [PERSON] звернулась до Державного нотаріуса Четвертої Харківської міської Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини № 760. Діти спадкодавця: [PERSON] та [PERSON] , від належної їм частки у спадщині відмовились на користь позивача [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи. 01.11.2019 року постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори - Козєєвою С.М. , відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та повідомлено позивачу, що наданий правовстановлюючий документ на нежитлове складське приміщення на підставі договору купівлі продажу № б/н від 09.12.2003 року, укладено у простій письмовій формі, а тому він є нікчемним. Таким чином, позивачу стало відомо про необхідність нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення, після отримання вказаної постанови державного нотаріуса. Спірні правовідносини між сторонами виникли 09 грудня 2003 року, до набрання чинності 01.01.2004 рокуЦивільним кодексом України, а тому при вирішенні спору підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу Української РСР (1963 року). Відповідно до положень статей 44, 45, 47, 224, 227 ЦК УРСР 1963 року (в редакції на момент укладення договору купівлі-продажу) повинні укладатись у письмовій формі угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають. Недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. За договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Аналіз вказаних положень ЦК УРСР (1963 року) вказує на те, що, за загальним правилом, договори купівлі-продажу нерухомого майна між фізичними особами повинні були укладатися у простій письмовій формі. І лише у випадку укладення договору купівлі-продажу жилого будинку, така угода підлягала нотаріальному посвідченню. Відповідач, як на правову підставу своїх заперечень, посилається на положення ЦК України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, тобто після укладення між сторонами договору. При цьому, відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Крім того, згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. У зв`язку з цим є безпідставним посилання відповідача на положення ЦК України, оскільки правовідносини щодо укладення договору купівлі-продажу нежилого об`єкту виникли до набрання чинності даним законом, договір був укладений та фактично виконаний на підставі відповідних положень ЦК УРСР (1963 року), тому і оцінка його дійсності має надаватись у відповідності до положень ЦК УРСР (1963 року). Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між сторонами 09.12.2003 року було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу нежилого приміщення, у зв`язку з чим вказана угода на момент її укладення відповідно до положень ЦК УРСР (1963 року) не підлягала нотаріальному посвідченню, що вказує на відсутність установлених законом підстав вважати укладену між сторонами угоду недійсною та свідчить про її дійсність за законом, оскільки вона була укладена у передбаченій законом простій письмовій формі. На підставі 2 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. Факт виконання угоди підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 153 від 08.04.2004 року. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, ч. 3 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Щодо строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до приписів ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Відповідно до статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути видане після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Підпунктом 4.10 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Судом встановлено, що позивач є дружиною померлого [PERSON] , який є стороною вищевказаного договору, є спадкоємцем за законом першої черги (ст. 1261 ЦК України) та подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлений законом строк. 01.11.2019 року позивачем було отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козєєвою С.М. Таким чином, суд вважає, що позивач звернулася до суду в межах строку позовної давності, після того як дізналась про порушення свого права, а тому строк позовної давності на момент подачі позову до суду не сплив. На підставі викладеного та

Outcome: approved