Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Представник позивача в інтересах позивача звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що після смерті батька позивача [PERSON], який помер [INFO], відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS], на який вона має спадкове право як спадкоємець першої черги. Однак, з тієї причини, що відсутній правовстановлюючий документ на домоволодіння і спадкодавець за життя не здійснив його державну реєстрацію, позивач не може успадкувати його в нотаріальному порядку , а тому просить суд визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування за законом. Представник позивача в судовому засіданні присутнім не був, надав суду заяву, в якій просив позов задовольнити та проводити розгляд справи без його участі. Відповідач- Гірська сільська рада Бориспільського району Київської області, в судове засідання не з»явився, але направили суду заяву, в якій просили проводити розгляд справи без участі представника сільської ради, при вирішенні позову покладаються на думку суду відповідно до норм чинного законодавства. Дослідивши матеріали по справі, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, [INFO] помер батько позивача [PERSON], про що свідчить Свідоцтво про смерть. ( а.с.6). Позивач є рідною дочкою померлого, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу.( а.с.12,13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків( спадщини) від фізичної особи, яка померла( спадкодавця), до інших осіб( спадкоємців). Спадкоємцями 1 черги за законом після смерті [PERSON] є: дочка, позивач по справі, [PERSON], дружина [PERSON] та дочка [PERSON] Згідно з приписами ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя, батьком позивача [PERSON] заповіт складено не було. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцю на момент смерті. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач [PERSON] спадщину прийняла у встановлений шестимісячний термін шляхом звернення з відповідною заявою до державного нотаріуса Бориспільської районної державної нотаріальної контори, що підтверджується копією спадкової справи № 63 за 2013 рік та витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі. [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття належної їм частки спадщини на користь позивача, про що подали заяви до нотаріальної контори. Таким чином, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна за законом та у відповідності до ст.. 1261 ЦК України має право на спадкування. Інших спадкоємців, які б мали право на спадкування в суді не встановлено. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок позивачу було відмовлено, оскільки на житловий будинок відсутній правовстановлюючий документ та спадкодавець за життя не здійснив його державну реєстрацію. Згідно довідки № 140 виданої 24.03.2015 року Гірською сільською радою Бориспільського району, житловий будинок , 1986 року побудови, розташований в [ADDRESS], згідно записів по господарської книги за № 0229-1 належав [PERSON]. На час будівництва будинку, забудова села проводилася без оформлення будівельної документації.( а.с.31). Технічний паспорт на спадкове домоволодіння, виданий на ім»я позивача, був виготовлений КП Бориспільської райради «Бориспільське районне «БТІ» лише 19.03.2015 року, тобто після смерті спадкодавця.( а.с.8-10). Вказаний будинок перебував у фактичному володінні, користуванні та розпорядженні [PERSON] Однак за життя спадкодавець не отримав відповідні правовстановлюючі документи на нерухоме майно та не здійснив його державну реєстрацію в відповідних органах, що стало перешкодою для позивача при успадкуванні майна та оформлення свого права власності на житловий будинок. А тому порушене право позивача підлягає визнанню в судовому порядку. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5. Відповідно до вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини, пов»язані з виникненням права власності на споруджений будинок у спадкодавця [PERSON] виникло право власності на вказане домоволодіння. Пунктом 5 ст.19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» визначено, що реєстрація прав власності проводиться на підставі судових рішень. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved