Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом ,в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, щомісяця (але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку), починаючи стягнення з моменту розірвання шлюбу 12 липня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття . На підтвердження своїх вимог, посилалася на те, що позивачка [PERSON] знаходилась у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 05.08.2006 року, який рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 07.05.2014 року - було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час вони мешкають окремо один від одного. Син проживає з нею та знаходиться на її утриманні. З моменту розірвання шлюбу відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсясі та надав пояснення аналогічні обгрунтуванню позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Надав до суду заперечення проти позову в яких зазаначено, що в позовній заяві [PERSON] зазначає, що після розірвання їхнього шлюбу, 12.06.2014 року, вона неодноразово зверталася до нього з проханнями надати дитині матеріальну допомогу, однак, звернення [PERSON]О,, відповідно до її позовної заяви, залишалися без задоволення. У позовній заяві [PERSON] також зазначає, що з моменту розлучення (12.06.2014 року), він матеріальної допомоги дитині не надавав, а також у вихованні сина - [PERSON] участі не бере. Однак, позивач не підтвердила свої слова жодними доказами. Матеріальну допомогу їхній дитині він надавав як під час перебування у шлюбі з [PERSON], так і після розлучення. Регулярно він купує їхній дитині усе для нього необхідне, включаючи продукти та одежу, а також допомагає [PERSON]О, утримувати дитину, шляхом надання грошової допомоги. Також, зазначає, що їх син, [PERSON], неодноразово проводив з ним час на канікулах, у вихідні та святкові дні, під час яких він не обмежував сина у покупках необхідних продуктів харчування та інших необхідних для дитини речей. На даний момент він офіційно не працює, має мінливий, нерегулярний дохід за підробіток, тому він не має можливості виплатити [PERSON] аліменти за останні три роки. Проте, оскільки весь час, він дбав за свого сина, матеріально, вважає, що позов [PERSON] є безпідставним та не обґрунтованим. Оскільки позивач жодних доказів на підтвердження своїх слів не надала, а він, [PERSON], жодного разу, жодним чином не ухилявся від матеріальної допомоги для утримання дитини, вважає, що позов є безпідставним в частині вимог про стягнення аліментів починаючи з 12.07.2014 року та заперечує проти позову [PERSON] в частині вимог про стягнення аліментів починаючи з 12.07.2014 року. Оскільки він не працює офіційно, доходу, як такого, не отримує, а внаслідок заробіток має мінливий та нерегулярний, вважає, що прохання [PERSON] стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 від всіх доходів щомісяця (але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) є недоцільним. На даний момент він має можливість сплачувати аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі, в розмірі 700,00 (сімсот) грн. щомісяця. Згоден на сплату аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 гривень. (а.с.22-23). Суд, враховуючи думку сторін, дослідив письмові матеріали справи, суд вважає, позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступне. Сторони проживали в шлюбі зареєстрованому 05.08.2006 року Новосільською сільською радою Городоцького району Львівської області, який рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 07.05.2014 року - було розірвано. (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про народження , виданого 10 липня 2007 року Новосільською сільською радою Городоцького району Львівської області, сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] року народження ( а.с.5). Син мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується актом про проживаня. (а.с.30). У відповідності до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об'єм їх прав та не звільняє від обов'язків відносно дитини. У відповідності до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому ч.2 ст. 182 СК України, передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи викладене вище та обставини, що мають істотне значення відповідно до вимог ч.1 ст. 182 СК України та пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року № 3, суд вважає, що позов частково обґрунтований у зв'язку з чим його необхідно задовольнити і стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Частиною 2 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Таким чином, позивач має довести, що мали місце: а) дії відповідача щодо ухилення від надання утримання дитині або непрацездатній особі; б) свої власні дії, спрямовані на одержання аліментів. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені судом не більш ніж за три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження ухилення відповідача від сплати аліментів, окрім того зазначені обставини спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами, тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення аліментів за минулий час. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд рахує необхідним допустити негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Також відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 640,00 грн. Повний текст рішення викладено 27 червня 2017 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial