Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

Представник позивача - [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю з [PERSON] , померлою [INFO] , та [PERSON] , померлим [INFO] , починаючи з 2010 року по день смерті останніх за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог зазначив, що, на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , який більшу частину свого життя мешкав в ньому зі своєю дружиною. З 2010 року в зазначеному помешканні разом з подружжям [PERSON] однією сім`єю мешкала їх племінниця - [PERSON] , проте, документи на підтвердження родинних зв`язків за давністю не збереглись. Під час сумісного проживання зазначені особи вели спільне господарство, мали спільний бюджет та в силу своїх можливостей піклувались один про одного. [PERSON] та його дружина [PERSON] були людьми похилого віку, дітей та інших родичів не мали, у зв`язку з чим позивач допомагала їм вести господарство, підтримувала матеріально, приймала участь в утриманні спільного помешкання, забезпечувала медикаментами та продуктами харчування. З 2010 року позивач фактично проживала разом з подружжям Ледній в квартирі [ADDRESS] , де мешкає до теперішнього часу. [INFO] [PERSON] померла і всі турботи по господарству позивач ( [PERSON] ) повністю поклала на себе. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на все майно, що належало йому за життя на праві власності. До теперішнього часу за оформленням спадщини після померлого до нотаріальної контори ніхто, окрім позивача, не звертався. За результатом звернення до нотаріуса, позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та запропоновано підтвердити або родинні стосунки з померлим, або факт спільного проживання однією сім`єю не менше п`яти років на момент смерті спадкодавця. Зазначена обставина на теперішній час є перешкодою в реалізації права позивача на прийняття спадщини, що стало приводом для звернення позивача до суду за захистом даного права. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю, просив останні задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши, що на даний час є рішення суду з аналогічним предметом та з аналогічних підстав, що набрало законної сили (постанова Донецького апеляційного суду від 18.12.2019 року у справі №225/3902/19), яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю - відмовлено. Отже, на думку відповідача, позивачем при зверненні з теперішнім позовом порушено вимоги п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, що є правовою підставою для закриття провадження у справі. Свідки [PERSON] та [PERSON] під присягою викладені в позові обставини, зокрема, факт проживання позивача однією сім`єю з подружжям [PERSON] у період з 2010 року по день смерті останніх, повністю підтвердили. Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення заяви, судом встановлено наступне: відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 31.10.1954 року, що видане Дзержинським райбюро ЗАГС Сталінської області, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.10.1954 року (а.с. 11). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , що видане Торецьким міским відділом РАЦС 12.07.2017 року за № 462, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а.с.12). На підставі свідоцтва про право власності, що видане виконкомом міської ради м.Дзержинськ 06 березня 2008 року серії [NUMBER] (зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 31.03.2008 року), та свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 лютого 2018 року серії НМІ № 300964, що видане державним нотаріусом Торецької державної нотаріальної контори Садановим О.В. за реєстровим № 2-105 (спадкова справа №534/2017), квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с.7-9). В свою чергу, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , що видане Торецьким міским відділом РАЦС 21.09.2018 року за № 670, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с.13). Актом вуличного комітету ВЦА м. Торецьк Донецької області від 03.10.2018 року підтверджено факт проживання племінниці [PERSON] - [PERSON] , разом з нею та її чоловіком - [PERSON] , яка вела з ними спільне господарство, була пов`язана спільним побутом, зокрема, ремонтувала квартиру, доглядала подружжя, забезпечувала продуктами харчування тощо з 2010 року по день смерті останніх (а.с.14). З наявного в матеріалах справи акту ВЦА м. Торецьк Донецької області про фактичне проживання (не проживання) особи від 27.12.2019 року також вбачається, що [PERSON] з червня 2010 року проживала разом із подружжям [PERSON] , мала з ними спільне господарство, побут, видатки та доглядала за ними, займалась їх похованням. На теперішній час [PERSON] фактично продовжує мешкати за цією ж адресою: [ADDRESS] , доглядає за будинком, здійснює ремонт, сплачує комунальні послуги. Свідок [PERSON] , яка була сусідкою подружжя [PERSON] близько 50 років до їхньої смерті, під присягою повністю підтвердила викладені в позовній заяві факти. Зокрема, свідок зазначила, що [PERSON] (позивач) постійно гостювала у подружжя [PERSON] , допомогала по господарству, доглядала за ними, допомагала матеріально, а з 2010 року до смерті подружжя проживала разом з ними в квартирі [ADDRESS] , займалась організацією поховання. З приводу існування у подружжя [PERSON] інших родичів свідку нічого не відомо. Свідок [PERSON] , яка була сусідкою подружжя [PERSON] з 1968 року до їхньої смерті, під присягою також підтвердила зазначені в позовній заяві обставини. Зазначила, що позивач доглядала за померлими, вела з ними спільне господарство, була пов`язана спільним побутом, з 2010 року постійно проживала разом з подружжям Ледній в квартирі [ADDRESS] . Після смерті подружжя займалась їх похованням. Окрім матері позивача, яка вже померла, та самого позивача, за весь час сусідства свідок нікого з родичів подружжя [PERSON] не бачила та не знає про їхнє існування. Також, слід зазначити, що відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №60269203 від 21.05.2020 року, спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] в місті Торецьк Донецької області, не заводилась (а.с. 65). За результатом звернення позивача до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину, отримано відмову у вигляді листа - роз`яснення від 27.12.2019 року № 1302/01-16, в якому зазначено, що, за відсутності документів на підтвердження родинних відносин зі спадкодавцем, необхідно встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини (а.с. 17). Таким чином, встановлення факту проживання однією сім`єю для заявника має юридичне значення, оскільки даний факт безпосередньо породжуватиме юридичні наслідки, в даному випадку право на прийняття спадщини. Іншого порядку встановлення зазначеного факту, аніж шляхом звернення до суду, законом не визначено. Отже, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного: згідно з ч. 1 ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. В свою чергу, відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, судом встановлюються факти, які породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. За п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частина 1 ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, як встановлено судом, позивач постійно проживала разом з [PERSON] , померлою [INFO] , та [PERSON] , померлим [INFO] , починаючи з 2010 року по день смерті останніх за адресою: [ADDRESS] , а отже вважається такою, що прийняла спадщину. Протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, відмова від спадщини заявлена не була (докази зворотного в матеріалах справи відсутні). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Частиною першою ст. 1297 ЦК України, в свою чергу, передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Аналогічних правових висновків дотримується Верховний Суд в постанові від 23 квітня 2020 року му справі № 686/8440/16-ц, зазначивши, зокрема, що законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. З огляду на наведе, суд дійшов висновку висновку щодо обгрунтованості позовних вимог про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю [PERSON] (позивача) з [PERSON] , померлою [INFO] , та [PERSON] , померлим [INFO] , починаючи з 2010 року по день смерті останніх за адресою: [ADDRESS] , та наявності правових підстав для їх задоволення. Водночас, суд вважає безпідставними твердження відповідача з приводу порушення позивачем вимог п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, наявності правових підстав для закриття провадження у справі, у зв`язку з існуванням такого, що набрало законної сили рішення суду з аналогічним предметом та з аналогічних підстав (постанова Донецького апеляційного суду від 18.12.2019 року у справі № 225/3902/19), яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю - відмовлено. Так, з зазначеного рішення суду апеляційної інстанції вбачається що правовою підставою для скасуванння рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову в позові послугувало саме звернення позивача до суду з заявою про встановлення факту постійного сумісного проживання однєю сім`єю зі спадкодавцем за відсутності доказів звернення до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину (тобто, відсутність відмови нотаріуса у видачі даного свідоцтва). Теперішнє ж звернення позивача до суду з позовом про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю дійсно має аналогічний зазначеному вище рішенню предмет, проте, обставини звернення з даним позовом є іншими. Зокрема, позивач звернулась до суду вже за наявності відмови нотаріуса (саме на відсутність якої, відмовяючи в позові, вказав суд апеляційної інстанції) у вигляді листа - роз`яснення від 27.12.2019 року № 1302/01-16, в якому зазначено, що, за відсутності документів на підтвердження родинних відносин зі спадкодавцем, потрібно встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Вказані обставини, на думку суду, свідчать про необхідність надати позивачеві можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Outcome: approved