Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Представник Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дмитрівська - 45» (далі позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості по орендній платі, пені та 3% річних. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.02.2008 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди нежитлового приміщення . Відповідно до п.2.1 договору строк оренди складає 10 років з моменту прийняття приміщення. Згідно акту приймання-передачі орендоване приміщення було передано відповідачу 03.02.2008року. Відповідно до ч.1 ст.794 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. В порушення положень ЦК України договір оренди нежитлового приміщення не був посвідчений нотаріально та не була здійснена його державна реєстрація. В порушення умов договору відповідач не сплачує оренді платежі. Таким чином, утворилась заборгованість у розмірі 20824грн. У зв'язку із неналежним виканням взятих на себе грошових зобов'язань , відповідач зобов'язаний сплатити позивачеві пеню у розмірі 3300, 54 гр. та 3% річних 7149,41 грн. Під час розгляду справи представник позивача зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути 15610,33 грн. заборгованість по орендній платі, 2338,46 грн. пені, 2812,15 грн. інфляційні втрати та 3% річних у розмірі 714,81 грн. Відповідач заперечуючи проти позовних вимог, звернувся до суду із зустрічним позовом про застосування наслідків недійсного правочину та стягнення з позивача за первісним позовом на свою користь 173954,53 грн. вартості витрат на ремонт орендованого приміщення. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що орендоване приміщення передавалось відповідачеві у неналежному стані та потребувало проведення ремонту. Зі згоди позивача, відповідачем було проведено ремонт орендованого приміщення, але в подальшому рішенням Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 2-1777/08 від 06.07.2010р. встановлено, що договір укладений між позивачем та відповідачем від 03.02.2008р. на оренду нежитлового дахового приміщення - є нікчемним у відповідності до положень ч.1 ст.220 ЦК України, та на цій підставі-недійсним згідно вимог ч.2 ст.215 ЦК України, з правовими наслідками передбаченими ст..216 ЦК України, яка визначає загальним наслідком недійсності нікчемних правочинів двосторонню реституцію. Відповідач зазначає, що на виконання пункту 1.1 договору оренди, позивач за актом приймання-передачі від 03.02.2008р. передав, а відповідач прийняв в тимчасове платне користування нежитлове приміщення. При цьому вказане приміщення було передане у непридатному для використання стані. До липня 2009 року приміщення перебувало в стадії ремонту внаслідок відсутності можливості його оперативного підключення до загально будинкових мереж опалення, водопостачання та електроживлення, що потребувало від відповідача окремих проектів та їх узгодження з позивачем. На ремонт орендованого приміщення відповідачем було витрачено 64624,04 грн. Крім цього, на виконання умов договору, відповідачем було сплачено 6890грн. оплати за орендоване приміщення. Згідно з актом державного виконавця від 22.02.2011р. відповідач звільнив приміщення. Під час розгляду справи, відповідач зменшував або збільшував позовні вимоги за зустрічним позовом. Остаточно, заявою від 30.09.2013р. просив стягнути з позивача на свою користь 36063грн., з яких 32123 грн. - вартість ремонтних робіт, 2040 грн. - плату за орендоване приміщення, 4707,84 грн. витрати пов'язані із проведенням судової будівельно-технічної експертизи, та судові витрати у загальному розмірі 1321грн. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримали позовні та просили їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог за первісним позовом, зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача за первісним позовом, пояснення відповідача, прийшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем 03.02.2008 року укладено договір оренди нежитлового приміщення загальною площею 22,0кв.м., яке розташоване на даху будинку за адресою: [ADDRESS], ліве крило. Позивачем передано приміщення в оренду відповідачу строком до 03.02.2018р. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що до якої встановлено ці обставини. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.07.2010року gj встановлено, що договір оренди нежитлового приміщення від 03.02.2008р. є нікчемним, а отже не створює для сторін юридичних наслідків. Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а вразі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за ціанами, які існують не момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Відповідно до пунктів 7,10,11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. При цьому в разі застосування реституції за недійсним договором, у якому не встановлена вартість майна і вона не може бути визначена виходячи з його умов, вартість майна визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на момент укладення договору. Крім цього, виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків. Таким чином, суд приходить до висновку, що у зв'язку із нікчемністю договору оренди від 03.02.2008р., необхідно застосувати наслідки такої недійсності, а саме реституцію, тобто кожна із сторін повинна повернути іншій стороні все, що вона одержала на виконання умов договору, зокрема відповідач за первісним позовом зобов'язаний повернути приміщення яке було надано в оренду позивачем, а позивач в свою чергу - зобов'язаний повернути всі платежі, які були ним отримані на виконання нікчемного договору оренди, а саме орендну плату у розмірі 2940 грн., що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 121-123) та відшкодувати вартість ремонтно-будівельних робіт та вартість матеріалів по усуненню недоліків приміщення, які були виконані та придбані на виконання договору оренди та у відповідності до його умов. Державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Сабадаш Л.І. складено акт про повне виконання виконавчого листа № 2-1777 виданий 06.09.200р. Шевченківським районним судом м. Києва про зобов'язання відповідача за первісним позовом звільнити нежитлове неопалювальне приміщення загальною площею 22,00кв.м. розташоване на даху будинку за адресою: [ADDRESS], ліве крило, а постановою від 22.02.2011р. виконавче провадження закінчено .у зв'язку з його повним виконанням. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складеного експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Тітенко І.О., встановлено, що за результатами проведеного візуально-інструментального дослідження визначено вартість лише тих ремонтно-будівельних робіт (включаючи варітьсь будівельних матеріалів), проведених в нежитловому неопалювальному приміщенні площею 22,0 кв.м. на даху будинку над ліфтовою шахтою, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], які можливо фактично обстежити, зафіксувати та провести відповідні вимірювання станом на час проведення дослідження , яка становить 32123грн. При цьому, відповідачем за зустрічною позовом сплачено 4707,84 грн. згідно платіжних доручень від 20.11.2012р. на суму 2000грн., та від 01.12.2012р. на суму 2707,84грн. Разом з тими, позивач просить стягнути заборгованість по сплаті орендних платежів за період з 03.02.2008р. по день складання акту державного виконавця про передачу приміщення від відповідача позивачу, тобто до 22.02.2011р. з нарахуванням пені та 3% річних у зв'язку з несплатою останнім відповідних сум всупереч умовам укладеного договору від 03.02.2008р. Відповідно до положень ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, позивач не має право вимагати від відповідача за первісним позовом сплати орендної плати за договором оренди за період з 03.02.2008р. по 22.02.2011р., оскільки нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення та не створює юридичних наслідків, окрім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Протягом усього часу розгляду справи, представниками позивача за первісним позов не надано належних та допустимих доказів які б вказували на обов'язок відповідача вносити плату за орендоване приміщення, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved