Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що згідно кредитного договору № 001/2703 від 06.12.2016 року кредитна спілка надала [PERSON] кредит у розмірі 24000,00 гривень на термін до 06 грудня 2019 року на умовах щомісячної сплати процентів за користування кредитом та повернення кредиту. Також, кредитна спілка уклала з [PERSON] та [PERSON] договори поруки №005/2355 та № 005/2356 від 06.12.2016 року . Стверджує, що відповідно до п. 3.1. кредитного договору № 001/2703 від 06 грудня 2016 року, плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою і становить 45% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом (починаючи з дня отримання кредиту і закінчуючи в день остаточного розрахунку за кредитом) і підлягають сплаті не пізніше 24-го числа кожного місяця, за повний календарний місяць. У разі своєчасного ненадходження (прострочення) повністю або частково, планового платежу встановленого графіком розрахунків, кредитодавець нараховує, а позичальник зобов'язується сплатити пеню в розмірі 2% за кожен день прострочення від суми несплаченого в строк платежу що передбачено п. 7.4. вищезгаданого договору. Додає, що відповідно до договорів поруки № 005/2355 та № 005/2356 від 06 грудня 2016 року укладених між КС «Буковина» та [PERSON], [PERSON] поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитодавцем. У разі невиконання умов кредитного договору, поручитель відповідає перед кредитодавцем всім належним йому майном за зобов'язаннями боржника у повному обсязі, який включає суму основного боргу, суму процентів за весь час користування кредитом, пеню за несвоєчасне надходження (прострочення) повністю або частково планового платежу, а також збитки завдані кредитодавцю невиконанням або неналежним виконанням боржником умов кредитного договору. Відповідальність поручителя перед кредитодавцем наступає з дня несплати позичальником кредиту відповідно до умов кредитного договору, через три дні після несплати процентів за користування кредитом та у зв'язку з невиконанням інших зобов'язань у строки та на умовах передбачених кредитним договором. У зв'язку із невиконанням позичальником та поручителями зобов'язань за кредитним договором, кредитна спілка «Буковина» надіслала їм письмові вимоги про усунення порушення за вих. № 62, 63, 64 від 14.03.2017 року, вих. № 110, 111, 112 від 07.06.2017 року. Проте умови кредитного договору № 001/2703 від 06 грудня 2016 року не виконано, а також на вимоги про усунення порушення, що були їм надіслані, належним чином не було відреаговано. Стверджує, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зобов'язані в солідарному порядку відшкодувати кредитній спілці «Буковина» заборгованість в сумі 31 737 (тридцять одна тисяча сімсот тридцять сім) гривень 70 копійок, що складається з: 5111 грн. 73 коп. - пеня; 3292 грн. 96 коп. - проценти; 23 333 грн. 01 коп. - сума кредиту та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився. Від нього до суду надійшла заява, в якій просив суд справу слухати у його відсутності. Позов підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо винесення по справі заочного рішення. В судове засідання відповідачі не з'явилися, хоча своєчасно та належним чином двічі були повідомлені про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомили. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за їхньої відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. На підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дане правило також закріплене у ст. 60 цього ж Кодексу Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного: Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 00182703 від 06.12.2016 року, відповідно до якого кредитна спілка надала [PERSON] кредит у розмірі 24000,00 гривень на термін до 06 грудня 2019 року на умовах щомісячної сплати процентів за користування кредитом та повернення кредиту.( а/с 4-6). Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Кредитна спілка уклала з [PERSON] та [PERSON] договори поруки №005/2355 та № 005/2356 від 06.12.2016 року .(а/с 8-9). У разі невиконання умов кредитного договору, поручитель відповідає перед кредитодавцем всім належним йому майном за зобов'язаннями боржника у повному обсязі, який включає суму основного боргу, суму процентів за весь час користування кредитом, пеню за несвоєчасне надходження (прострочення) повністю або частково планового платежу, а також збитки завдані кредитодавцю невиконанням або неналежним виконанням боржником умов кредитного договору. Відповідальність поручителя перед кредитодавцем наступає з дня несплати позичальником кредиту відповідно до умов кредитного договору, через три дні після несплати процентів за користування кредитом та у зв'язку з невиконанням інших зобов'язань у строки та на умовах передбачених кредитним договором. Згідно з ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Зі змісту наведеної норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття перед третьою особою на себе обов»язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобовязання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобовязання боржником шляхом відшкодування у грошовій формі того, що не було виконане боржником. Відповідно до вимог ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобовязання; договір поруки не створює обов»язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором; в договорі поруки кредитор наділений лише правами, а поручитель обов»язками; у разі невиконання боржником основного зобов»язання, забезпеченого порукою, поручитель зобов»язується виконати борг боржника замість останнього; обов»язок поручителя полягає не лише у виконанні обов»язку замість боржника, а у відшкодуванні збитків, завданих невиконанням обов»язку боржником. Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог п. 3.1. кредитного договору № 001/2703 від 06 грудня 2016 року плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою і становить 45% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом (починаючи з дня отримання кредиту і закінчуючи в день остаточного розрахунку за кредитом) і підлягають сплаті не пізніше 24-го числа кожного місяця, за повний календарний місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені, штрафу). У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. З розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник належним чином своїх зобов'язань за договором не виконував , в результаті чого, станом на 08.08.2017 рік утворилась заборгованість у сумі 31 737 (тридцять одна тисяча сімсот тридцять сім) гривень 70 копійок, що складається з 5111 грн. 73 коп. - пеня; 3292 грн. 96 коп. - проценти; 23 333 грн. 01 коп. - сума кредиту.(а.с.16) Частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Крім того, наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 554 ЦК передбачено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом договорів поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й позичальник, у тому числі за повернення основної суми боргу, процентів, комісій за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, зазначених у кредитному договорі. Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У справі, яка розглядається, предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники. Також умовами договорів поруки передбачено право кредитора пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя. Судом встановлено, що 14.03.2017 року та 07.06.2017 року позивачем на адресу позичальника та поручителів направлялась досудова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором (а/с 11-15). З моменту направлення вказаної вимоги до часу звернення до суду з даним позовом шестимісячний трок передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України не сплив та судом в ході судового розгляду справи не здобуто будь-яких належних та допустимих доказів, які б вказували на припинення поруки. Доказів належного реагування відповідачів на вказану вимогу та погашення заборгованості матеріали справи не містять. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати, тому підлягають стягненню з відповідача, витрати позивача по зверненню до суду. Враховуючи положення ст. 214 ЦПК України, згідно якої під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, враховуючи той факт, що відповідачі належно не виконали свої зобов'язання,

Outcome: partial