Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

Представник за дорученням [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] 3\~768 000 гривень боргу за борговою розпискою від 01.07.2010 року.В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 01.07.2010 року відповідач [PERSON] отримав у позивача [PERSON] позику під розписку на суму 150\~000 доларів США, яку зобовязувався повернути та гарантував своїм майном. Між позивачем та відповідачем неодноразово виникали розмови з приводу повернення боргу, однак окрім обіцянок повернути борг відповідач жодних інших конкретних дій в цьому плані не вчиняв та кошти не повертав. Уповноважені представники позивача [PERSON] та адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задоволити та стягнути з відповідача [PERSON] 3\~786\~000 грн. боргу за борговою розпискою. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про причини неявки не повідомив і заяви про відкладення судового засідання чи розгляд справи у його відсутності не подав. Факт належного повідомлення відповідача [PERSON] про дату, час та місце судового засідання, підтверджується оголошення у друкованому виданні газеті центральних органів виконавчої влади «Урядовий курєр». Відповідно до ч. 1 ст. 224, ч. 1 ст. 225 ЦПК України суд визначив причини неявки відповідача неповажними, та з урахуванням думки представника позивача, ухвалив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, давши належну оцінку доказам по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] заборгував грошові кошти позивачу [PERSON] в сумі 150\~000 доларів США, що станом на 25.05.2016 року еквівалентно 3\~768000 гривень, про що 01.07.2010 року написав власноручно боргову розписку. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений момент предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його у будь-який час. Із матеріалів справи вбачається, що строк повернення боргу у борговій розписці не був зазначений, а, відтак, уповноваженим представником позивача [PERSON] адвокатом [PERSON] було надіслано боржнику [PERSON] письмову вимогу про повернення боргу за борговою розпискою від 01.07.2010 року. Факт надіслання останньому вищевказаної письмової вимоги про повернення боргу підтверджується чеком про оплату відправки цінного листа та описом щодо вмісту листа, в якому зазначено, що відповідачу [PERSON] було надіслано письмову вимогу про повернення боргу, копію договору та копію довіреності. Відтак, у даній письмовій вимозі, відповідачу [PERSON] була поставлена вимога у тридцятиденний термін повернути позивачу [PERSON] борг у сумі 150\~000 доларів США. У відповідності до\~ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається зі змісту\~ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей, а також згідно вимог\~ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю правовою природою, договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, так як після укладення такого виду договору всі обовязки за договором позики, в тому числі й повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, в свою чергу, позикодавець набуває за цим договором тільки право. Розписка про тримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи, як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Суд надає віри доказам сторони позивача, та вважає, що на даний час відповідач своє зобовязання належним чином не виконав, свідченням чого є наявність в матеріалах справи оригіналу розписки та письмової вимоги щодо повернення боргу, представлених суду представником позивача, так як відповідач ухиляється від повернення боргу, що в результаті й стало підставою для звернення позивачки до суду для захисту свого порушеного права. Згідно вимог ст. ст. 525,\~526,\~530 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, так як зобовязання повинно виконуватись належним чином та у встановлені строки у відповідності до умов договору або вимог чинного законодавства. Відповідно до\~ст. 524 ЦК України\~валютою зобовязання є грошова одиниця України\~гривня. Згідно\~ст. 533 ЦК України\~грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на наведене, враховуючи, що між сторонами виникло зобовязання із договору позики, за умовами якого відповідач повинен повернути позивачці суму боргу за розпискою, заборгованість відповідача повинна складати суму в гривнях, що еквівалентно сумі, яка підлягає стягненню, а саме\~150\~000 доларів США. Як вбачається із позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача 3\~768\~000 грн. (еквівалентно 150\~000 доларів США на момент подання позову до суду), однак станом на 12.08.2016 року (тобто станом на дату ухвалення судом рішення по даній справі) офіційний курс НБУ гривні до долара США\~24,8504 грн..Відтак, згідно боргової розписки з відповідача в користь позивачки підлягає стягненню 3\~727 560 грн. (150 000 х 24,8504). Оскільки, відповідач добровільно повернути борг не бажає, суд, враховуючи правову позицію Верховного суду України, викладену у постанові від 02.07.2014 року № 6-79цс14, приходить до висновку, що\~\~позовні вимоги\~про стягнення суми заборгованості відповідно\~\~до\~\~договору позики є підставними,\~\~а\~\~тому\~\~\~\~позов\~\~підлягає\~\~задоволенню частково. Крім\~\~цього, з відповідача\~\~ відповідно\~\~до\~\~вимог\~ст. 88\~\~ЦПК\~\~України\~\~стягненню\~\~ підлягає судовий збір сплачений позивачем за подання заяви до\~\~суду.

Outcome: approved