Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON], повноваження якої підтверджуються довіреністю від 31.05.2018 року, звернулася до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з даним цивільним позовом у якому просить визнати за позивачем [PERSON] у порядку спадкування за заповітом після смерті його баби [PERSON], померлої [INFO] року, право власності на належні їй земельні ділянки: кадастровий номер [NUMBER] розміром 2,0056 га, кадастровий номер [NUMBER] розміром 0,3948 га, та земельні ділянки кадастровий номер [NUMBER] розміром 1,5036 га, кадастровий номер [NUMBER] розміром 0,2699 га та кадастровий номер [NUMBER] розміром 0,2962 га, які вона успадкувала після смерті її чоловіка [PERSON]. Дана позовна заява мотивована тим, що [INFO] року померла баба позивача [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина, у тому числі на земельні ділянки площею 2,0056 га, кадастровий номер [NUMBER], та площею 0,3948 га,кадастровий номер [NUMBER]. Крім того, до складу її спадщини увійшли земельні ділянки площею 1,5036 га, кадастровий номер [NUMBER], та площею 0,2699 га, кадастровий номер [NUMBER], та площею 0,2962 га кадастровий номер [NUMBER], які вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON], але не оформила своїх спадкових прав. Померла залишила заповіт, яким усе своє майно заповіла позивачу, який спадщину після смерті [PERSON] прийняв, шляхом подачі нотаріусу в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину на вказані земельні ділянки позивач не може, оскільки втрачено оригінали правовстановлюючих документів на них. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у підготовче засідання не з'явилися. Позивач у підготовче засідання не з'явився. Представник позивача, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача та підтримання позовних вимог. Представник відповідача надав до суду письмову заяву про визнання позовних вимог [PERSON] та розгляд даної справи за відсутності представника органу місцевого самоврядування. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки жоден із учасників справи у засідання не з'явився. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч.ч. 3, 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову за результатами підготовчого провадження, в порядку, встановленому ст. 207 ЦПК України. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов'язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 17.03.2017 року Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. [PERSON] за життя належалидві земельні ділянки площею 2,0056 га, кадастровий номер [NUMBER], згідно державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий 24.03.2002 року на підставі рішення сесії Квітчанської сільської ради № 22-1 від 22.03.2002 року (вартість земельної ділянки 54 953 грн.); площею 0,3948 га, кадастровий номер [NUMBER], згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 03.08.2007 року на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки (ВЕК554204) № 1400 від 12.06.2007 року (вартість земельної ділянки 12 436 грн.). Крім того, [PERSON] належали земельні ділянки, що вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції): -площею 1,5036 га, кадастровий номер [NUMBER], згідно державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий 24.03.2002 року на підставі рішення сесії Квітчанської сільської ради № 22-1 від 22.03.2002 року (вартість земельної ділянки 41 048 грн.); -площею 0,2699 га, кадастровий номер [NUMBER], та площею 0,2962 га, кадастровий номер [NUMBER], згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 20.02.2006 року на підставі рішення Квітчанської сільської ради № 21/4 від 26.01.2006 року (загальна вартість двох земельних ділянок 16 643 грн.). Право власності [PERSON] та [PERSON] на вказані земельні ділянки підтверджується довідкою Відділу у Корсунь-Шевченківському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 0-23-0.280-520/106-18 від 01.10.2018 року. [PERSON] була спадкоємцем майна [PERSON] першої черги за законом, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 05.09.2018 року, та прийняла спадщину після [PERSON] шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, підтверджується довідкою виконавчого комітету Карашинської сільської ради № 16 від 11.01.2019 року. Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України суд вважає загальновідомим той факт, що Квітчанська сільська радаКорсунь-Шевченківського району Черкаської областіпісля об'єднання територіальних громад увійшла до складу Карашинської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Згідно копії дублікату заповіту від 23.10.2015 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Квітчанської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, зареєстрованого в реєстрі за № 64, померла [PERSON]належне їй на день смерті майно заповідала внукові [PERSON] Позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки протягом шести місяців з дня відкриття спадщини звернувсь до приватного нотаріуса Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Митрофанової Л.П. із заявою про прийняття спадщини, де 21.04.2017 року заведено спадкову справу № 55/2017, що підтверджується довідкою № 255/02-31 від 12.09.2018 року та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 47499525 від 21.04.2017 року. Водночас, постановою вказаного нотаріуса від 12.09.2018 року [PERSON] відмовлено, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначені земельні ділянки, оскільки втрачено оригінали правовстановлюючих документів, про що позивачем розміщено оголошення у газеті «Надросся» від 27.04.2017 року № 31. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно змісту п. 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений ст. 392 ЦК України. Положеннями ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно змісту ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, крім іншого, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом її відкриття є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Положеннями ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги майна [PERSON], та прийняла спадщину після його смерті шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно змісту п.п. 4.15, 4.20 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, зокрема земельна ділянка, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку та витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика Європейського суду з прав людини, при розгляді справ судами застосовується як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) численними рішеннями (у справах «Воловік проти України», «Копецький проти Словаччини», «Суханов та Ільченко проти України», «Беєлер проти Італії» та інших) сформувала позицію, що поняття «майно» та «власність», які міститься у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, є значно ширшим, ніж закріплено у ст. 41 Конституції України та чинному ЦК України, та мають автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, певні інші права та інтереси, які становлять майно, можуть також розглядатись як «право на власність» та відповідно як «власність» для цілей цієї статті. Крім іншого, до майна у розумінні Конвенції належать також визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування правом. Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Таким чином, характеристика очікувань як легітимних поєднує у собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй суб'єктивного права, 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин. Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011року, вказано, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Таким чином, якщо суть вимоги пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя. З огляду на вказане та враховуючи досліджені судом докази, які подані представником позивача, а також те, що відповідачем, визнано позовні вимоги, у суду відсутні сумніви про те, що померлому [INFO] року [PERSON] за життя на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] належала земельна ділянка розміром 1,5036 га, кадастровий номер [NUMBER], та на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], належали дві земельні ділянки розміром 0,2699 га (кадастровий номер [NUMBER]) та 0,2962 (кадастровий номер [NUMBER]), які увійшли до складу його спадщини, та які, шляхом постійно проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, успадкувала після нього [PERSON], якій на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] належала земельна ділянка розміром 2,0056 га, кадастровий номер [NUMBER], та на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], належала земельна ділянка розміром 0,3948 га, кадастровий номер [NUMBER], які також увійшли до складу її спадщини, а позивач має право на спадкування вказаних земельних ділянок за заповітом, та прийняв спадщину шляхом подачі протягом шести місяців з дня відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини до нотаріуса, що свідчить про наявність підстав для визнання за ним права власності на вказані земельні ділянки у порядку спадкування за заповітом. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Водночас з урахуванням позиції представника позивача щодо залишення судових витрат по сплаті судового збору за позивачем, суд не стягує їх з відповідача на користь позивача. Крім вказаного, вирішуючи питання про судові витрати суд вважає, що оскільки відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову відповідно до квитанції ПАТ АБ «Укргазбанк» від 30.11.2018 року № 37199976, що становить 625 (шістсот двадцять п'ять) грн. 40 коп., підлягають поверненню йому з державного бюджету. На підставі викладеного та

Outcome: approved