Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Представник Миронівської центральної районної лікарні у серпні 2015 року звернувся до Миронівського районного суду Київської області із вказаним позовом до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу. У своєму позові позивач стверджує, що рішенням Миронівського районного суду Київської області від 24 березня 2015 року з позивача стягнуто на користь [PERSON] 50 000 грн. Вказаної шкоди було завдано позивачу внаслідок дій відповідача, який працює в Миронівській ЦРЛ на посаді завідувача хірургічного відділення. З огляду на викладене представник позивача просить суд стягнути завдану шкоду з відповідача в порядку регресу. У судовому засіданні представник позивача Товмач І.М. позовні вимоги підтримав з мотивів і підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник [PERSON] позовні вимоги визнали частково на суму 10 000 грн. У своїх заперечення представник відповідача посилався на те, що до правовідносин, які виникли між сторонами, слід застосовувати норми КЗпП України, а не норми ЦК України стосовно регресних вимог, також представник відповідача просив в силу ст. 137 КЗпП України зменшити розмір відшкодування заподіяних збитків на суму, що визнає відповідач. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] з 14.09.2001 по даний час працює в Миронівській ЦРЛ на посаді завідувача хірургічного відділення /а.с. 21/. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 22.05.2013 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КК України (неналежне виконання професійних обов'язків медичним працівником своїх професійних обов'язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого), кримінальне провадження відносно нього закрито на підставі Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року /а.с. 5-12/. Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 24 березня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Київської області, було частково задоволено позов [PERSON] до Миронівської центральної лікарні Київської області та стягнуто з відповідача на користь позивача 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди/а.с.13-20/. Згідно вказаного рішення встановлено, що ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 22 травня 2013 року, залишеною без змін колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області від 2 липня 2013 року, [PERSON] звільнений від кримінальної відповідальності за ст. 140 ч.1 КК України на підставі п. «е» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувався [PERSON], вчинене за обставин: 3 серпня 2008 року після поступлення хворого [PERSON] до приймального відділення Миронівської ЦРЛ, що в м. Миронівка Київської обл., вул. Комсомольська, 96, [PERSON], який є завідуючим хірургічним відділенням лікарні, невірно встановлений діагноз та призначено неправильне лікування. В подальшому лікар [PERSON] не організував належних обстежень, не проконтролював роботу лікарів-хірургів з приводу проведення всіх обстежень з метою встановлення вірного діагнозу і, як наслідок цього, [PERSON] помер [INFO] у Миронівській ЦРЛ. Відповідно даних, які містяться в свідоцтві про смерть серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області 6 серпня 2013 року, [PERSON] помер [INFO]. Позивач [PERSON] є матір'ю [PERSON], що підтверджується даними, які містяться в свідоцтві про народження серії [NUMBER], виданого 28 січня 1963 року Старчинківським рай бюро ЗАГС на ім'я [PERSON], [INFO], де у графі батьки матір'ю зазначена [PERSON]. [PERSON] позивачу [PERSON] спричинена моральна шкода під час виконання ним трудових обов'язків, а саме під час виконання ним трудових обов'язків на посаді завідувача хірургічним відділенням Миронівської ЦРЛ відповідно до наказу № 159-к від 21 вересня 2001 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Водночас судом встановлено, оскільки відповідач перебуває у трудових відносинах з позивачем то до правовідносин, які виникли між сторонами, слід застосовувати норми спеціального законодавства, а саме положення КЗпП України, а не законодавства, яке регулює правовідносини про відшкодування шкоди в порядку регресу, як наполягає позивач. Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Відповідно до ст. 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою. Згідно довідки головного лікаря Миронівської ЦРЛ Київської області від 27.10.2015 №1723 завідувач терапевтичного відділення, лікар з ультразвукової діагностики [PERSON] перебував у щорічній відпустці з 04.08.2008 року терміном на 31 календарний день, лікар-ендоскопіст [PERSON] перебувала у черговій щорічній відпустці з 04.08.2015 терміном на 5 календарних днів. Таким чином судом встановлено, що відповідачем шкода завдана за відсутності умов для належного виконання ним своїх трудових обов'язків. Згідно із ст.. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Судом встановлено відповідно до довідки №138 від 11.08.2015 про розмір заробітної плати /а.с. 22/, що розмір позовних вимог значно перевищує розмір заробітної плати відповідача, водночас відповідач та його представник визнав позов частково на суму 10 000 грн. Згідно із ч. 4, 5 ст. 174 ЦПК України У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Визнання позову відповідачем частково не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З огляду на викладене, виходячи із фактичних обставин справи, досліджених судом, суд прийшов до висновку про задоволення позову частково на суму позовних вимог, визнаних відповідачем.

Outcome: partial