Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

Представник Малиновського ОУПФ України м. Одеси звернулась з позовною заявою до [PERSON] про стягнення сум незаконно отриманих пенсійних виплат, в якому просить суд стягнути переплату пенсії з відповідачки у розмірі 22539, 60 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що згідно заяви від 17.10.2011 року пенсія [PERSON] перераховувалась на картковий рахунок, відкритий в філії «Одеське РУ» АТ «Банк «[PERSON] та кредит». 15.04.2015 до управління надійшов лист з філії «Одеське РУ» АТ «[PERSON] та кредит» №1200 від 03.04.2015 р., в якому вказано, що [PERSON] не одержує пенсію за картковим рахунком більше як один рік. На підставі отриманої інформації пенсіонерці було надіслано запрошення №3524/07-1 від 28.04.2015 з питання продовження виплати пенсії. Проте Відповідач до Управління не зверталася. На підставі викладеного виплату пенсії з червня 2015 року було переведено на поштове відділення №59. 29.04.2015 року спеціалістами управління було здійснено перевірку факту проживання Відповідача за адресою та складено акт, було з'ясовано, що [PERSON] виїхала на постійне місце проживання за кордон. 06.05.2015 року було надіслано запит №3587/07-1 до відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області з проханням надати інформацію про реєстрацію пенсіонера. Згідно отриманої відповіді [PERSON] не зареєстровано в Україні. Згідно звітів відділення поштового зв'язку №59 Відповідач пенсію не отримує з 01.06.2015 року по теперішній час. З 01.01.2016 року виплату пенсії було припинено у зв'язку із тривалою неоплатою. 29.09.2015року [PERSON] звернулась до спеціалістів відділу обслуговування громадян з питання виплати пенсії та надала довідку з ЖКС «Черьомушки» та копію закордонного паспорту. Відповідно довідці, Відповідач знята з реєстрації з 19.11.2013 року по заяві, та в копії паспорту є печатка про виїзд на постійне місце проживання в США. 05.11.2015 року за №8747/03 до філії «Одеське РУ» АТ «[PERSON] та кредит» було надіслано лист щодо повернення зайво нарахованих коштів у зв'язку з виїздом пенсіонерки за кордон у сумі 22539,60 грн. за період з 01.12.2013 р. по 31.05.2015 р. на рахунок Управління. 23.11.2015 до Управління надійшла відповідь банку, в якій повідомлялося, що за період з 01.12.2013 по 31.10.2014 були зняті з карткового рахунку та станом на 17.11.2015 на картковому рахунку клієнта наявний залишок у розмірі 8532,07 грн. але у зв'язку з введенням 18.09.2015 р. тимчасової адміністрації повернення коштів неможливе. Відповідно до ст. 47 Закону України Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.2003 року пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 49 Закону № 1058-ІУ виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Згідно ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку особи, який отримує пенсію або надання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті особою, яка отримує пенсію у добровільному або стягуються в судовому порядку. Абзацом 2 ст. 102 вищевказаного Закону передбачено, що у разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії заподіяну шкоду. Посилаючись на вищевикладене представник УПФ України в Малиновському районі м. Одеси звернувся до суду з наведеним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу в її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачка в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання копії ухвали та позову з додатками. За таких обставин суд, зі згоди представника позивача, відповідно до положень статті 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви представника позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст.\~10, ч.1 ст.60 ЦПК України\~кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON], [INFO], перебувала на обліку в УПФ України в Малиновському районі м. Одеси та отримував пенсію за віком з 14.04.1999 року. Відповідно до заяви від 17.10.2011 року пенсія [PERSON] перераховувалась на картковий рахунок, відкритий в філії «Одеське РУ» АТ «Банк «[PERSON] та кредит». 15.04.2015 року до управління надійшов лист з філії «Одеське РУ» АТ «[PERSON] та кредит» №1200 від 03.04.2015 р., в якому вказано, що [PERSON] не одержує пенсію за картковим рахунком більше як один рік. На підставі отриманої інформації пенсіонерці було надіслано запрошення №3524/07-1 від 28.04.2015 з питання продовження виплати пенсії. Проте Відповідач до Управління не зверталася. На підставі викладеного виплату пенсії з червня 2015 року було переведено на поштове відділення №59. 29.04.2015 року спеціалістами управління було здійснено перевірку факту проживання Відповідача за адресою та складено акт, було з'ясовано, що [PERSON] виїхала на постійне місце проживання за кордон. Згідно звітів відділення поштового зв'язку №59 відповідач пенсію не отримує з 01.06.2015 року по теперішній час. 29.09.2015року [PERSON] звернулась до спеціалістів відділу обслуговування громадян з питання виплати пенсії та надала довідку з ЖКС «Черьомушки» та копію закордонного паспорту. Відповідно довідці, Відповідач знята з реєстрації з 19.11.2013 року по заяві, та в копії паспорту є печатка про виїзд на постійне місце проживання в США. Зі змісту позовної заяви випливає, що грошові кошти (пенсія) нараховані відповідачці за період з 01.12.2013 року по 31.05.2015 року у сумі 22539 гривень 60 копійок мають бути стягнуті з відповідачки за рішенням суду за правилами статті 1212 ЦК України, тому що частина цих грошових коштів, а саме нарахована за період з 01.12.2013 року по 31.10.2014 року були зняти з карткового рахунку, а наявний на картковому рахунку [PERSON] залишок у розмірі 8532,07 гривень отримати неможливо у звязку з введенням 18.09.2015 року тимчасової адміністрації ПАТ [PERSON] «[PERSON] та Кредит» . Відповідно до ч.1\~ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правилами ч.1 ст.1215 ЦК України вбачається, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Позивачем не заперечувалося, що грошові кошти нараховані [PERSON] є пенсією. В ході розгляду справи, судом не встановлено факт рахункової помилки з боку позивача, недобросовісність з боку відповідачки, і позивач - не вказує ці факти як підставу позову. З цих підстав, суд позбавлений можливості прийти до висновку про недобросовісність дій з боку відповідача при нарахуванні [PERSON] пенсійних виплат за період з 01.12.2013 року по 31.05.2015 року у сумі 22539 гривень 60 копійок. Суд відмовляючи у задоволенні позову враховує наступне. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 51 цього Закону під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Частиною 2 статті 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено винятки для громадян, які проживають за кордоном, якщо пенсія їм призначена внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року визнано такими, що не відповідають Конституції України положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Відповідно до ч.3 ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені. Таким чином, визнані неконституційними положення п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» втрачають чинність з 07.10.2009 року, тобто саме з цієї дати відновлюються права громадян України на отримання пенсії під час перебування за кордоном у тому випадку, коли з відповідною державою не укладено міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення. У зазначеному рішенні Конституційного Суду України звернуто увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору. Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до ч.3 ст.2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишити будь-яку країну, включаючи свою власну. За вказаних обставин [PERSON] правомірно нараховувалася пенсія за період з 01.12.2013 року по 31.05.2015 року, у відповідності до статті 46 Конституції України яка передбачає соціальний захист у вигляді виплати пенсії. Оскільки позбавлення відповідачки такого права суперечить Конституції України, про вказано у Рішенні Конституційного Суду України, це є безумовною підставою для нарахування та виплати пенсії будь-якій особі. Відсутність нормативно-правових актів, що передбачають умови, норми та механізм виплати пенсій громадянам, що проживають за кордоном не може вважатися підставою для відмови в нарахуванні та виплати пенсії. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги Малиновського обєднаного Управління Пенсійного фонду України м. Одеси щодо стягнення сум незаконно отриманих пенсій є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 3 ст.212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд на підставі сукупності зібраних по справі доказів вважає, що твердження представника позивача є недоведеними та не підтвердженими, у зв'язку з чим відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed