Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Представник ПАТ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 03.12.2010 р. [PERSON] став клієнтом банку ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідач підписав заяву - анкету про приєднання до Умов та Правил та отримав кредитну картку «Універсальна». 24.12.2013 р. відповідачу було переоформлено кредитну картку на картку «Універсальна Gold» відповідно до якої відповідачу було відкрито кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При укладанні договору сторони керувались ст. 634 ЦК України. Умовами та Правилами визначено право Банку і клієнт надав свою згоду на змінення кредитного ліміту. Відповідач не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості по кредиту, внаслідок чого станом на 03.08.2017 р. має заборгованість у розмірі: 498,38 грн. заборгованість по кредиту; 21135,45 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3960,98 грн. заборгованість по пені та комісії. Також відповідачу було нараховано штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил - 500,00 грн. (фіксована частина), 1279,74 грн. (процентна складова). Зважаючи на викладене, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості у розмірі 27 374,55 грн. та судові витрати у розмірі 1 600,00 грн. В судовому засіданні 25.01.2018 р. у зв»язку із набранням чинності змін до ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) вирішено питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник позивача зазначив в позову про те, що в разі його неявки в судовому засідання не заперечує щодо розгляду справи за його відсутності. Про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач [PERSON] надав відзив на позов разом із доказами направлення останнього позивачу. Заперечення на відзив від ПАТ КБ «ПриватБанк» не надходило. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував щодо розгляду справи за відсутності представника ПАТ КБ «ПриватБанк» з огляду на викладене у позовній заяві. Відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову, застосував наслідки пропущення строку позовної давності. Зазначив, що як свідчить розрахунок, наданий представником позивача, заборгованість виникла 26.01.2014 р., строк позовної давності 3 роки, в той час як з відповідною заявою банк звернувся 14.08.2017 р. Крім того, позивачем не доведено факту укладання кредитної угоди за відсутності договору навіть у простій письмовій формі. Вислухавши пояснення відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленим наступне. Як свідчать матеріали справи, і не заперечується відповідачем, [PERSON] 03.12.2010 року було підписано Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та отримав кредитну картку «Універсальна» та в подальшому кредитну карту «Універсальна Gold». Відповідно до положень ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписуючи анкету-заяву, відповідач приєднався до запропонованих банком умов обслуговування, зважаючи на вимоги чинного законодавства України, зазначив, що згоден з Умовами та Правилами та ознайомився з існуючими тарифами. Таким чином, сторони уклали відповідну кредитну угоду, відповідно до положень ст. 634 ЦК України. Відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» клієнт надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку , і клієнт дає право банку в будь - який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Як зазначено у позові, такий ліміт було встановлено банком у розмірі 500,00 грн. Доказів про те, що зазначений ліміт становив іншу суму під час розгляду справи отримано не було. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» вказує на те, що позивач виконав умови договору та надав клієнту кредит у встановленому договором розмірі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 525 ЦПК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підтвердження заявлених вимог представником позивача надано розрахунок , з якого вбачається, що заборгованість за кредитним договором становить 27 374,55 грн. і складається з: 498,38 грн. заборгованість по кредиту; 21135,45 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3960,98 грн. заборгованість по пені та комісії. Також відповідачу було нараховано штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил - 500,00 грн. (фіксована частина), 1279,74 грн. (процентна складова). Не оспорюючи суму боргу, відповідач зазначає про те, що представником ПАТ КБ «ПриватБанк» пропущено встановлений законом строк для звернення до суду за захистом своїх прав і просить застосувати наслідки пропуску зазначеного строку. Відповідно до положень ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлюється у три роки. Позовна давність, відповідно до ст. 256 ЦК України, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В свою чергу ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Так приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. В свою чергу приписами ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.261 цього Кодексу, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов»язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й об»єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Обов»язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача. Як вбачається з наданого представником розрахунку, заборгованість по сплаті кредиту виникла - 26.01.2014 року. До Шевченківського районного суду м. Києва позовна заява направлена поштою - 17.08.2017 р. та зареєстровано канцелярією суду - 21.08.2017 р. Суд погоджується з доводами відповідача [PERSON] щодо порушення строку, встановленого законом для звернення до суду за захистом порушеного права. Згідно ч. ч. 3,5 ст. 267 ЦПК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Представник позивача в судове засідання не з»явився, проств суд в разі неявки розглядати справу за його відсутністю, заяву про поважність причин пропуску строку позовної давності не подавав. За таких обставин, беручи до уваги заяву відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, зважаючи на обставини встановлені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed