Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] 31.12.2020 року звернувся до суду з позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ірпінське АТП 13250», [PERSON] , Акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» провідшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яким просить стягнути з Акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» на користь [PERSON] 1234,34 грн. що становить ПДВ; стягнути з ТОВ «Ірпінське АТП 13250» на користь [PERSON] матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП в розмірі 14215,53 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ірпінське АТП 13250» та Акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» на користь [PERSON] судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.01.2018 року о 19 год. 25 хв. в м. Києві по вул. Єфремова сталося ДТП, за участі транспортного засобу «Рута», д.н.з. [NUMBER] , що належить ПАТ «ТАСКОМБАНК» під керування водія [PERSON] та автомобіля «Фіат», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, відтак позивачу завдано матеріальної шкоди. Постановою Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 13.06.2018 р. встановлено вину у даному ДТП водія [PERSON] . На момент ДТП водій [PERSON] працював в ТОВ «Ірпінське АТП 13250». Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Рута», д.н.з. [NUMBER] була застрахована в АТ «Акціонерна страхова компанія «Інго України» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до Звіту № 1655394 з визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного ФОП [PERSON] вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фіат», д.н.з. [NUMBER] становить 25654,58 грн., вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу становить 15498,47 грн. Позивач повідомив АТ «Акціонерна страхова компанія «Інго України» про настання страхового випадку. Зазначив, що відповідно до страхового акту від 17.08.2018 року та на підставі звіту № 1655394 від 30.04.2018 року з урахуванням франшизи, яка становить 2000,00 грн., страховиком було прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 12264,13 грн. Зазначив, що ним за ремонт автомобіля було сплачено грошові кошти в розмірі 26750,00 грн., а тому з ТОВ «Ірпінське АТП 13250» підлягає стягненню на його користь 13251,53 грн., виходячи із розрахунку ( 26750,00 грн. розмір фактичної матеріальної шкоди - 12264,13 грн. виплачене страхове відшкодування - 1234,34 грн. ПДВ). Крім того, вказав, що ним також понесені витрати з розглядом матеріалів справи про дорожньо-транспортну пригоду, що становить 1000,00 грн. за послуги судового експерта за складання консультативного висновку. Крім того, зазначив, що йому також було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 5000,00 грн. На підставі викладено просив позов задовольнити. Ухвалою судді від 11.01.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача ТОВ «Ірпінське АТП 13250» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на його необґрунтованість та на обставини викладені у поданому до суду відзиві. Представник відповідача АТ «СК «ІНГО» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду відзив, яким просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши представника позивача, представника відповідача ТОВ «Ірпінське АТП 13250», дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 12.01.2018 року о 19 год. 25 хв. в м. Києві по вул. Єфремова сталося ДТП, за участі транспортного засобу «Рута», д.н.з. [NUMBER] , що належить ПАТ «ТАСКОМБАНК» під керування водія [PERSON] та автомобіля «Фіат», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, відтак позивачу завдано матеріальної шкоди. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 01.03.2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення ( а.с. 19-20). Постановою Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 13.06.2018 р. провадження у справі відносно [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення ( а.с. 21). Відповідно до консультативного висновку складеного ФОП [PERSON] від 13.02.2018 року встановлено, що водій [PERSON] , в даній дорожньо-транспортній пригоді , що сталося 12.01.2018 року, не дотримався бокового інтервалу, що не відповідає вимогам п. 13.3 ПДР України (а.с. 22-24). На момент ДТП водій [PERSON] працював в ТОВ «Ірпінське АТП 13250», про що не заперечує останній. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Рута», д.н.з. [NUMBER] згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів була застрахована в АТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (а.с. 18). [PERSON] в зв`язку з настанням страхового випадку звернулась до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 28). Відповідно до Звіту № 1655394 з визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного ФОП [PERSON] та страхового акту № 1752925 від 17.08.2018 року потерпілій [PERSON] було виплачено страхове відшкодування в розмірі 12264,13 грн. за вирахуванням 1234,34 грн. ПДВ та 2000,00 грн. франшизи (а.с. 31, 33-46). Як вбачається з матеріалів справи позивачем за відновлення пошкодженого автомобіля марки «Фіат», д.н.з. [NUMBER] було сплачено 26750,00 грн., відповідно до наряду-замовлення № 1226102020 від 26.10.2020 року на надання послуг з технічного обслуговування і ремонту та товарного чеку від 26.10.2020 року (а.с. 61-62). Відповідно до підпункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України). Згідно з пунктом 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяні збитки. Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Таким чином, стягнення з відповідача як винуватця ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля є обґрунтованим, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Зазначений висновок узгоджується з висновками викладеними в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року №6-691цс15, постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 686/17155/15-ц, від 05 грудня 2018 року в справі № 752/19570/15-ц, та від 22 січня 2019 року в справі №676/518/17-ц. Враховуючи, що АТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 12264,13 грн., то з ТОВ «Ірпіньске АТП 13250» на користь позивача підлягає стягненню різниця між нанесеним матеріальним збитком та виплаченим страховим відшкодуванням, що становить 13251,53 грн. Крім того, з ТОВ «Ірпінське АТП 13250» на користь позивача підлягає стягненню витрати за надання консультативного висновку в розмірі 1000,00 грн., які документально підтверджені рахунком № 6 від 13.02.2018 року та квитанцією від 14.02.2018 року (а.с. 25, 26). Приписи статті 29 та пункту 32.7 статті 32 цього Закону передбачають, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом ТЗ з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Пунктами 1.6 та 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, визначено, що відновлювальний ремонт передбачає здійснення комплексу операцій через заміну складових частин або відновлення справності/роботоздатності ТЗ за формулою визначення вартості ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу ТЗ. Отже, якщо для відновлення пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди ТЗ ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого ТЗ. Абзац другий пункту 12.1 статті 12 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту. У постанові від 28 лютого 2018 року (у справі № 757/22706/15-ц (провадження № 61-4507св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відтворення застрахованого об`єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком. У постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 523/5890/15-ц (провадження № 61-18781св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду висловив такі правові висновки: всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. В зв`язку з цим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, що підлягає до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.4 статті 36 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), ПДВ не нараховується, окремим рядком не виділяється і страховики не є платниками ПДВ по таких операціях. У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відтворення застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, що мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. У випадку непроведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають. Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять із фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ (Висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, висловлені у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 910/9396/17, у пунктах 4.36-4.37 постанови від 6 липня 2018 року у справі № 924/675/17 ) Позивачем надано суду докази про фактичне здійснення ремонту автомобіля. Проте, як вбачається з наряду-замовлення № 1226102020 від 26.10.2020 року на надання послуг з технічного обслуговування і ремонту, виконавець робіт ФОП « [PERSON] ». не є платником ПДВ, а тому позовні вимоги в частині стягнення з АТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» ПДВ у розмірі 1234,34 грн. не підлягають задоволенню. Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди з ТОВ «Ірпінське АТП 13250» та [PERSON] , судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зав`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що дана позовна вимога підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача [PERSON] , як заповідача шкоди підлягає стягненню 3000,00 грн. моральної шкоди на користь позивача. Таким чином позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за подання позову до суду підлягає стягненню з відповідачів ТОВ «Ірпінське АТП 13250» та [PERSON] в солідарному порядку на його користь у розмірі 840,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial