Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулася з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист авторських права та стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав, посилаючись на те, що у 2015 році позивач створив збірку творів образотворчого мистецтва під назвою «[INFO]», присвячену символіці українських міст. Користуючись своїм право, позивач звернувся до Державної служби інтелектуальної власності із заявою про реєстрацію збірки творів образотворчого мистецтва та отримав свідоцтво про реєстрацію авторського права на збірку творів образотворчого мистецтва № [NUMBER] від 05.07.2016 року. 13 вересня 2016 року представник позивача придбав у магазині «[INFO]», який знаходиться у [ADDRESS] (навпроти «Фуршету») обкладинку на паспорт, вартістю 13 гривень, на якій було відтворено твір образотворчого мистецтва позивача, однак останній жодного дозволу на використання свого твору образотворчого мистецтва відповідачу не надавав, а тому такі дії відповідача порушують майнові та немайнові права позивача, як автора та правовласника. Просить суд, поновити порушені її авторські права шляхом стягнення із відповідача компенсацію за порушення виключних майнових авторських прав у розмірі 20 мінімальних розмірів заробітних плат, встановлених законом на час ухвалення рішення у справі, що станом на дату звернення до суду становить 32000,00 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати в сумі 551,20 грн. В судове засідання представник позивача позовні вимоги підтримала та просила позов задоволити у повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, просили відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] в 2015 році створено збірку творів образотворчого мистецтва під назвою «[INFO]», присвячену символіці українських міст. 05 липня 2016 року позивач отримав свідоцтво про реєстрацію авторського права на збірку образотворчого мистецтва № [NUMBER], видане Державною службою інтелектуальної власності України (а.с. 7). Відповідно до ст.ст. 435, 437 ЦК України, ст.11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» первинним суб'єктом авторського права є автор твору. Авторське право виникає з моменту створення твору. Автору твору належать особисті немайнові права, а також майнові права, визначені ст.440 ЦК України та ст.15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», зокрема виключне право дозволяти використання твору та виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. За змістом ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом також встановлено, що відповідачем, яка є фізичною особою підприємцем [PERSON] (а.с 11-12 - відомості з ЄДР), було здійснено реалізацію товарів 13.09.2014 року - обкладинок на паспорт, на яких було відтворено твір образотворчого мистецтва позивача, факт реалізації даного товару відповідачем підтверджується товарним чеком (а.с. 9 - товарний чек), а також відео фіксацією порушення авторського права (а.с. 17 CD-диск з відеозаписом). Як зазначено в ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків показань свідків, письмових доказів речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Таким чином, фіксація порушень авторських прав позивачки здійснювалась представником позивача особисто відкрито на мобільний телефон у громадському місці, що також він підтвердив під час судового розгляду, яким є магазин роздрібної торгівлі, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 96, що не заборонено чинним законодавством, і не є порушенням особистих майнових чи немайнових прав будь кого зображених на відео. Відповідно до ч.1 ст.307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку лише за її згодою. Разом з тим згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах чи інших заходах публічного порядку. Діяльність відповідача підпадає під поняття публічного характеру, оскільки вона здійснює роздрібну торгівлю у магазині, що є загальнодоступним для покупців громадським місцем. На відео відсутня будь-яка інформація про відповідачку, її майновий стан чи про діяльність належного їй магазину. Відповідачем не заперечувалось, що автором творів образотворчого мистецтва «[INFO]» є [PERSON], як і не оспорювалось, що на обкладниках на паспорт міститься зображення саме цих творів. У відповідності з п.«г» ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій. Згідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04.06.2010 р. «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи; шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди. В судових засіданнях представник позивача довів наявність у позивача авторського права на твори образотворчого мистецтва «[INFO]» та факт його порушення, оскільки він не надавав згоди на використання цього твору на обкладниках на паспорт та його реалізацію (продаж). Відповідно до роз'яснень, викладених у абз.2 п.44 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010 р. «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами. Вирішуючи питання розміру компенсації, суд враховує, що даний розмір відшкодування повинен бути адекватним відповідному порушенню, тому приймаючи до уваги об'єктивні критерії що свідчать про орієнтовний розмір шкоди заподіяної позивачу та розмір доходу отриманого відповідачем у наслідок правопорушення, суд, вважає за необхідне стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за порушення виключних майнових авторських прав у розмірі 15 грн. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 1,50 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог. Виходячи з обставин справи та зазначених норм чинного законодавства суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial