Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , звернувся до Лисичанського міського суду в інтересах [PERSON] з позовом до АТ «Лисичанськвугілля», в якому просив суд визнати незаконним та скасувати наказ № 262 від 24.06.2020 р. «Про скорочення штату виконавчого апарату управління ПАТ «Лисичанськвугілля», виданий в.о. генерального директора ПАТ «Лисичанськвугілля» Ігорем Малишевським; визнати незаконним та скасувати наказ № 129-к від 17.08.2020 р. «Про надання відпустки», виданий в.о. генерального директора АТ «Лисичанськвугілля» Ігорем Малишевським, в частині звільнення позивачки; поновити позивачку на посаді помічника генерального директора АТ «Лисичанськвугілля» з правових питань та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги вмотивовані тим, що [PERSON] прийнята на роботу у ПАТ «Лисичанськвугілля» 13.09.2016 р. на посаду помічника директора з правових питань, під час роботи на цій посаді позивачка народила дитину та перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. 02.06.2020 р. приступивши до виконання своїх обов`язків, позивачкою було подано у відділ кадрів копію рішення суду про розірвання шлюбу та довідку про те, що дитина знаходиться на її утриманні. 24.06.2020 р. на підстав наказу Міненерго України від 24.06.2020 р. № 395 ПАТ «Лисичанськвугілля» перейменовано у Акціонерне товариства «Лисичанськвугілля». 24.06.2020 р. в.о. генерального директора ПАТ «Лисичанськвугілля» винесено наказ № 262 «Про скорочення штату виконавчого управління» як в.о. генерального директора ПАТ «Лисичанськвугілля», тобто, враховуючи, наказ Міненерго України від 24.06.2020 р. № 395, фактично неіснуючої юридичної особи. Крім того, відповідно до вищезазначеного наказу, підставою для скорочення посади помічника генерального директора з правових питань вказано: оптимізація та упорядкування чисельності працівників, але жодним належним документом не підтверджується необхідність або виключність такої оптимізації та упорядкування чисельності; приведення штатного розпису виконавчого управління у відповідність до «Примірної структури управління, штатних розписів і нормативів чисельності керівників, фахівців та службовців вугледобувних підприємств», яка носить лише рекомендаційний характер; приведення штатного розпису у відповідність з виробничою потребою, але жодним чином не обґрунтовано будь-яку виробничу потребу; рекомендації головного державного аудитора у аудиторському звіті № 06-05/1 від 27.03.2020 р. є також лише рекомендаціями. Тому позивачка просить скасувати цей наказ як незаконний. Також, позивачка стверджує, що наказом № 262 начальнику відділу оргструктур та реформування наказано підготувати повідомлення про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням посади у профспілкову організацію виконавчого апарату управління, однак таке повідомлення не тільки не готовилося, не подавалось, а й не могло подаватись так, як ані в ПАТ, ані в АТ «Лисичанськвугілля» не існувало профспілкової організації виконавчого апарату управління. При цьому ніхто з належних посадових осіб не повідомляв позивачку належним чином про скорочення її посади. Складений акт про відмову від ознайомлення з попередженням про скорочення штату [PERSON] помічника генерального директора з правових питань від 25.06.2020 р. є, на думку позивачки, нікчемним, оскільки комісія, яка його складала не створювалась. Не дивлячись на «відмову» документи поштою їй також направлені не були. Відразу, як позивачка дізналась про її можливе звільнення, вона подала на ім`я в.о. генерального директора «Лисичанськвугілля» службову записку про те, що у АТ «Лисичанськвугілля» є вакантною посада начальника юридичного відділу. 01.07.2020 р. позивачкою було отримано відповідь, що станом на 25.06.2020 р. посада начальника юридичного відділу не є вакантною. Лише 17.08.2020 р., отримавши наказ в.о. генерального директора АТ «Лисичанськвугілля» від 17.08.2020 р. № 129-к «Про надання відпустки», позивачка офіційно дізналася, що її звільняють і зв`язку зі скороченням штату працівників ща п. 1 ст. 40 КзПП України. Після закінчення відпустки, 07.10.2020 р. її було звільнено та була вручена трудова книжка з відповідним записом. Таким чином, позивачка вважає своє звільнення незаконним та просить скасувати наказ про її звільнення та поновити її на попередній роботі. 07.12.2020 р. відповідачем подано відзив на позовну заяву, свої заперечення проти позовних вимог відповідач обґрунтовує наступним. На виконання наказу Міненергетики України від 24.06.2020 р. № 395 «Про зміну типу та перейменування ПАТ «Лисичанськвугілля», враховуючи постанову КМУ ВІД 27.05.2020 р. № 425 «Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» здійснене перейменування та зміна типу структури «Лисичанськвугілля» з ПАТ на АТ. Зміни набрали чинності 24.07.2020 р., тобто станом на 24.06.2020 р. правомірним видання наказу було ПАТ «Лисичанськвугілля». Таким чином, твердження позивача, що наказ № 262 від 24.06.2020 р. виданий неіснуючою юридичною особою є необґрунтованим. Проведення скорочення позивача було проведено у повній відповідності з діючим законодавством, про заплановане скорочення посади позивачки було повідомлено Лисичанську міську профспілкову організацію незалежної профспілки гірників України, було підготовлено попередження позивачки про скорочення штату. Одночасно з попередженням про скорочення штату позивачці було запропоновано ознайомитись з переліком вільних вакансій на підприємстві, однак остання відмовилась від ознайомлення з попередженням про скорочення штату від 25.06.2020 р., переліком вакансій та наказом № 262 від 24.06.2020 р., що було зафіксовано актом відмови від ознайомлення від 25.06.2020 р. Відмовою від запропонованих вакансій, на думку відповідача, можливо також вважати службову записку позивачку, в якій вона згодна на вакансію начальника юридичного відділу, але у відповідності до переліку вакансій станом на 25.06.2020 р. вказана посада не була вакантною, про що відповідач повідомив позивачку листом від 01.07.2020 р. № 01/12-471. Також, від Лисичанської міської профспілкової організації незалежної профспілки гірників України не було отримано у відповідний термін про прийняте рішення, тому у відповідності до діючого законодавства відповідач вважає, що профспілкова організація надала свою згоду на розірвання трудового договору. Таким чином, відповідачем дотримана в повному обсязі процедура звільнення позивачки в зв`язку зі скороченням штату. В судове засідання сторони не з`явились. Позивачка через канцелярію суду надала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином на офіційну електронну адресу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9), копії заочного рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 02.10.2019 р. (а.с.11), копії наказу ПАТ «Лисичанськвугілля» від 02.06.2020 р. № 87-к (а.с.12), копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , довідки від 05.04.2017 р. №\~924-10056 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.86), довідки № 271 від 23.11.2020 р. КП ЛЖЕК № 3 (а.с. 45), що [PERSON] [INFO] народила сина [PERSON] , 02.10.2019 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, 22.01.2021 р. [PERSON] вступила в шлюб з [PERSON] та взяла прізвище [PERSON] . [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своїм сином [PERSON] , [INFO] у період з жовтня 2020 р. по теперішній час. З копій диплому магістра серії [NUMBER] , виданого 30.07.2009 р. (а.с.22), з диплому магістра серії [NUMBER] , виданого 31.01.2018 р. (а.с.24), що [PERSON] має вищу юридичну та вищу економічну освіти. З копії трудової книжки, виданої на ім`я [PERSON] (а.с. 10), що позивачка перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Лисичанськвугілля», яке 24.06.2020 р. перейменовано в АТ «Лисичанськвугілля» з 13.09.2016 р., коли була прийнята на посаду помічника генерального директора з правових питань, а 07.10.2020 р. звільнена у зв`язку зі скороченням штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України. З наказу № 262 про скорочення штату виконавчого апарату управління ПАТ «Лисичанськвугілля» від 24.06.2020 р., виданого в.о. генерального директора [PERSON] (а.с.15), що з метою оптимізації та упорядкування чисельності працівників виконавчого апарату управління та приведення штатного розпису виконавчого апарату управління у відповідність до «Примірної структури управління, штатних розписів і нормативів чисельності керівників, фахівців та службовців вугледобувних підприємств» та у відповідність з фактичною виробничою потребою, враховуючи рекомендації головного держаного аудитора у аудиторському звіті, наказано скоротити з 25.08.2020 р. посаду помічника генерального директора з правових питань. З акту від 25.06.2020 р. про відмову з ознайомленням попередження про скорочення штату [PERSON] помічника генерального директора з правових питань (а.с.16), що 25.06.2020 р. о 09:20 год. В присутності члені комісії [PERSON] відмовилась ознайомлюватися з наказом про скорочення штату, попередженням про скорочення штату. З службової записки помічника генерального директора з правових питань [PERSON] на ім`я в.о. генерального директора від 25.06.2020 р. (а.с.17), що похивач зазначає, що їй запропоновано посади помічника директора з правових питань ВП «Шахта ім. П.Ф. Мельникова», провідного юрисконсульта ВП «Шахтобудівельне управління», юрисконсульта ВП «Автобаза», які не є рівнозначними посаді помічника генерального директора з правових питань. Водночас в ПАТ «Лисичанськвугілля» є вакантна посада начальника юридичного відділу і якщо ця посада буде запропонована їй, то вона надасть згоду на переведення. З відповіді в.о. генерального директора на службову записку [PERSON] від 01.07.2020\~р. (а.с.18), що [PERSON] було запропоновано всі вакантні посади на підприємстві відповідно до її кваліфікації та освіти, станом на 25.06.2020 р. посада начальника юридичного відділу ПАТ «Лисичанськвугілля» не є вакантною. Згідно наказу № 129-к від 17.08.2020 р. «Про надання відпустки» (а.с.20), в.о. генерального директора АТ «Лисичанськвугілля» наказав: п. 1 надати [PERSON] помічнику генерального директора з правових питань чергову відпустку тривалістю 51 календарний день з 17.08.2020 р. по 07.10.2020 р.; п. 2 звільнити [PERSON] помічника генерального директора з правових питань з 07.10.2020 р. в зв`язку з скороченням штату працівників, п.1 ст. 40 КЗпП України. З копії повідомлення ПАТ «Лисичанськвугілля» на ім`я голови первинної профспілкової організації виконавчого апарату управління ПАТ «Лисичанськвугілля» від 24.06.2020 р. (а.с.35), що керівництво виконавчого апарату управління ПАТ «Лисичанськвугілля» доводить до відома голову первинної профспілкової організації, що планується скорочення посади помічника генерального директора з правових питань. З копії попередження від 25.06.2020 р. (а.с.37-38), що адресовано [PERSON] , що на підставі наказу від 24.06.2020 р. за № 262 «Про скорочення штату виконавчого апарату управління ПАТ «Лисичанськвугілля», що з 25.08.2020 р. скорочується посада, яку вона займає й запропоновано вакантні посади й надано час до 30.06.2020 р. надати письмову відповідь щодо обраної вакансії. Підпис [PERSON] про ознайомлення з попередженням відсутній. Запропоновані посади: помічника директора з правових питань ВП «Шахта ім. П.Ф. Мельникова», провідного юрисконсульта ВП «Шахтобудівельне управління», юрисконсульта ВП «Автобаза». З копії попередження № 2 від 29.07.2020 р. (а.с.39-40), яке адресовано [PERSON] , що на підстав наказу від 24.06.2020 р. за № 262 «Про скорочення штату виконавчого апарату управління ПАТ «Лисичанськвугілля», з 25.08.2020 р. скорочується посада, яку вона займає й запропоновано вакантні посади й надано час до 30.07.2020 р. надати письмову відповідь щодо обраної вакансії. Підпис [PERSON] про ознайомлення з попередженням відсутній. Запропоновані посади: помічника директора з правових питань, нормувальника гірничого дільничного, інженера з організації нормування праці, провідного бухгалтера з обліку основних засобів, економіста відділу матеріально-технічного забезпечення, лампівника дільниці ВТБ, оператора АГЗ дільниці ВТБ «Шахта ім. П.Ф. Мельникова», провідного юрисконсульта, провідного технолога ВП «Шахтобудівельне управління», юрисконсульта, провідного інженера з ЦЗ, економіста з планування відділу організації праці і планування ВП «Автобаза», провідного інженера з питань ЦЗ ВП «Шахта «Новодружеська», провідного інженера відділу планово-договірної роботи, провідного бухгалтера-розрахувача, провідного економіста відділу збуту ВП «Управління по забезпеченню та збуту продукції». З відповіді АТ «Лисичанськвугілля» від 11.05.2021 р. на адвокатський запит (а.с.69), що на посаду начальника юридичного відділу АТ «Лисичанськвугілля» на підставі наказу № 93-к від 23.06.2020 р. за сумісництвом прийнято [PERSON] , яка не мала постійного основного місця роботи. Статутом АТ «Лисичанськвугілля» не передбачено погодження з профільним міністерством скорочення посади помічника генерального директора з правових питань. З копії наказу ПАТ «Лисичанськвугілля» № 93-к від 23.06.2020 р. «Про прийом на роботу за сумісництвом, режим роботи» (а.с.70), що [PERSON] прийнято на посаду начальника юридичного відділу виконавчого апарату управління за сумісництвом з 23.06.2020 р. з окладом відповідно штатного розкладу. З копії цивільно-правового договору від 02.03.2020 р. № 19/1-03-2020 (а.с.а.с.75-76), який укладений між ПАТ «Лисичанськвугілля» та адвокатом [PERSON] , що предметом договору є здійснення юридичного обслуговування за завданнями довірителя. Договор діє з 02.03.2020 р. по 31.12.2020 р. З відповіді Голови первинної профспілкової організації апарату управління ПАТ «Лисичанськвугілля» від 08.06.2021 р. на адвокатський запит (а.с.102), що [PERSON] не є членом первинної профспілкової організації управління ПАТ «Лисичанськвугілля». З відповіді Голови Лисичанської міської профспілкової організації незалежної профспілки гірників України від 06.07.2021 р. на адвокатський запит, що керівництво ПАТ «Лисичанськвугілля» у 2020 р. з Лисичанською міською профспілковою організацією незалежної профспілки гірників України не погоджувало звільнення з посади помічника генерального директора з правових питань [PERSON] та про звільнення не повідомляло. Водночас погодження на таке звільнення не було б надано, оскільки [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, проживала без чоловіка (розлучена) та мала на утриманні малолітню дитину. Інформація щодо реорганізації та скорочення у 2020 році штату ПАТ «Лисичанськвугілля» також не надходило. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Виходячи з принципу змагальності цивільного судочинства, обов`язок доведеності обставин, на які посилається сторона як на підставу пред`явлених позовних вимог, покладаються саме на цю сторону (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд в свою чергу розглядає позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2\~ст. 13 ЦПК України). Крім того, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Оцінивши зібрані у справі докази як в цілому, так і кожний окремо, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу № 262 від 24.06.2020 р. « Про скорочення штату виконавчого апарату управління ПАТ «Лисичанськвугілля», суд дійшов наступного. Відповідно до ст.\~62\~ч.\~1\~ГК України підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органам місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Згідно з ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Відтак, нормами трудового законодавства не передбачено здійснення судом перевірки доцільності скорочення працівників, ці питання стосуються суто внутрішньої господарської діяльності окремого суб`єкта господарювання та не є предметом доказування у судових спорах. Отже, суд не наділений правом вирішувати питання про доцільність змін в організації виробництва та наступне вивільнення працівників шляхом скорочення штату працівників, також наявність підстав для утворення інших структурних підрозділів та їх функціональне навантаження. Вирішення зазначених питань належить до виключної компетенції роботодавця (власника або уповноваженого ним органу). Враховуючи вищенаведене, у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити. Що стосується інших позовних вимог, то суд дійшов наступних висновків. При вирішенні питання щодо додержання роботодавцем встановленого законом порядку звільнення позивача суд враховує наступне. Важливою умовою при звільнені працівника на підставі п. 1 ст.\~40\~КЗпПУ є неможливість перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу, що передбачене частиною 2-ю вказаної статті. Тобто, звільнити працівника у зв`язку зі скороченням штату та/або чисельності працівників, можна тільки у випадку, якщо його не можливо за наявності його згоди перевести на іншу роботу. Іншою важливою умовою при проведенні скорочення штату працівників є обов`язок роботодавця запропонувати працівнику іншу роботу. За змістом ст.\~49-2\~КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Частиною другою статті 40\~КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті\~49-2\~КЗпП\~України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Відповідно до роз`яснень, які містяться в абз. 1 п. 19 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику розгляду\~судами трудових\~спорів» №\~9\~від 06\~листопада 1992\~року (надалі Постанова Пленуму ВСУ № 9), розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Сторонами визнавався той факт, що позивача було звільнено з займаної нею посади помічника генерального директора з правових питань наказом № 129-к від 17.08.2020 р. «Про надання відпустки». Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 3 ЗУ «Про відпустки» за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. Крім того, слід ураховувати також, що чинними правилами ведення діловодства на підприємствах (в установах, організаціях), зокрема Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженим\~наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5, передбачено, що\~управлінські дії, щодо документування яких установлено різні строки зберігання, фіксуються окремими документами. Так, накази про надання відпуски та про звільнення мають зберігатися, відповідно, 5 та 75 років. Щодо незаконності звільнення позивача, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що на момент звільнення [PERSON] в АТ «Лисичанськвугілля» існувала посада начальника юридичного відділу, яку за сумісництвом займала [PERSON] , яка одночасно надавала юридичні послугу підприємству на підставі цивільно-правової угоди, а позивач звертала увагу роботодавця щодо наявності на підприємстві рівнозначної посади та надавала згоду на переведення на посаду начальника юридичного відділу. Відповідно до положень ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається у тому числі особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком. Відповідно до положень ст. 43-1 КЗпП України підставою для розірвання договору з сумісником звільнення з суміщуваної роботи у зв`язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв`язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством. А тому суд не вважає доведеним відповідачем, що він запропонував позивачці всі наявні посади на підприємстві, оскільки в розумінні положень ст. 43-1 КЗпП України посада начальника юридичного відділу ПАТ «Лисичанськвугілля» була вакантною. Натомість відповідачем в порушення вимог ст.ст. 42, 43-1 КЗпП дану посаду позивачці запропоновано не було. Таким чином, наказ № 129-к від 17.08.2020 р. «Про надання відпустки» є таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки відповідачем порушено порядок звільнення позивачки, а тому є незаконним в частині звільнення позивача. Водночас, вимоги про скасування наказу не можуть бути задоволені, оскільки законом передбачено, що у випадку невідповідності вимогам закону наказ може бути визнаний незаконним ф до компетенції суду не віднесено вирішення питання про його скасування. Вчинення таких дій є обов`язком роботодавця або уповноважених ним осіб. А тому в позовній вимозі про скасування наказу № 129-к від 17.08.2020 р. «Про надання відпустки» в частині звільнення позивача слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст.\~235\~КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14 зроблено висновок, що відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом». Оскільки судом встановлено, що звільнення [PERSON] було здійснено з порушенням порядку установленого законом, вона має бути поновлена на попередній роботі, а саме на посаді помічника генерального директора Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» з правових питань, яка згідно штатного розкладу наявна у зв`язку з чим суд доходить переконливого висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Суд зазначає, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 808/2741/16 (адміністративне провадження № К/9901/21219/18) зазначено, що: «у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу ввести скорочену посаду, а якщо підприємство, установа реорганізовано рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником». Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 756/6746/16-ц (провадження № 61-17594св18). При цьому, згідно ч. 7 ст.\~235\~КЗпП рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Аналогічне положення міститься й у п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Отже, з урахуванням положень ч. 7 ст.\~235\~КЗпП та п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі [PERSON] на посаді помічника генерального директора Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» з правових питань. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст.\~235\~КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Оскільки під час розгляду вказаної справи судом встановлено, що позивач була звільнена з посади з порушенням встановленого законом порядку, суд вважає, що позивачу має бути виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу. У п. 21 Постанова Пленуму ВСУ № 9 роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.\~27\~Закону України\~від 24\~березня 1995\~р.\~№ 108/95-ВР\~«Про оплату\~праці» за правилами, передбаченими «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 8\~лютого 1995\~р.\~№ 100 (далі Порядок). Відповідно до п. 5 розд. ІV «Порядок розрахунку виплат у всіх випадках збереження заробітної плати» Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Відповідно до довідки № 08/94 від 30 червня 2021 року середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 599 грн. без утримання податків та зборів. Середній заробіток за час вимушеного прогулу має обчислюватись за період з 07 жовтня 2020 року, по день ухвалення судом цього рішення, тобто по 07 липня 2021 року. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 111414\~грн (599 грн х 186 робочих днів за вказаний період). Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Враховуючи викладене, суд визначив суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу без утримання з неї податків й інших обов`язкових платежів. Згідно п. 2 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць. Крім того, в силу ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі якщо, на користь позивача ухвалено рішення, якого звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду у листопаді 2020 року була звільнена від сплати судового збору, то з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 1114 грн. На підставі ст. 43 Конституції України, ст.ст. 38, 40, 42, 43, 49-2,\~233, 235, 240-1 КЗпП, ст.ст. 104, 105, 106 ЦК України,

Outcome: partial