Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Представник заявниці [PERSON] 23.03.2015 року звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з заявою про встановлення факту належності [PERSON] правовстановлюючого документа на земельну ділянку, а саме: Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого 21.07.2000 року на підставі рішення 12 сесії XXIII скликання Дмитрівської сільської ради народних депутатів Кілійського району Одеської області від 04.05.2000 року № 81. Відповідно до вищезазначеного акту земельна ділянка площею 3.33 га., що розташована на території Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області належить на праві приватної власності [PERSON]. У зв'язку з тим, що оригінал цього акту був втрачений, що стало перешкодою для оформлення заявницею права власності на спадщину, вона звернулась до Відділу Держземагентства у Кілійському районі Одеської області за отриманням дублікату. Однак в наданому дублікаті акта була виявлена помилка в написанні імені власника земельної ділянки, а саме: замість «[PERSON]» вказано «[PERSON]». Представник заявниці, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про те, що вимоги заявниці підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутності. Представник заінтересованої особи, а саме відділ Держземагентства у Кілійському районі Одеської області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення судового розгляду або проведення розгляду за його відсутності не надав. В зв'язку з тим, що розгляд справи проведено за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм не здійснювалось, що узгоджується з положеннями ст. 197 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Дослідивши та оцінивши надані докази, судом було достовірно встановлено: На підставі рішення 12 сесії XXIII скликання Дмитрівської сільської ради народних депутатів Кілійського району Одеської області від 04.05.2000 року № 81 [PERSON] була передана земельна ділянка для ведення сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Дмитрівської сільської ради, загальною площею 3,33 га., на підставі чого був виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 783. Однак, в вищезазначеному акті була виявлена помилка в імені власника, а саме: замість «[PERSON]», вказано «[PERSON]». Відповідно до п. 12 Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.95 № 5 при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникнення права власності на нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності і видається, зокрема, фізичним чи юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. На підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 9 вересня 2013 року № 537 втратила чинність Інструкція про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затверджена наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, якою було врегульовано, серед іншого, питання видачі нового державного акта взамін зіпсованого. Таким чином заявниця позбавлена можливості в позасудовому порядку внести виправлення до відповідного державного акту. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Дмитрівською сільською радою Кілійського району Одеської області 27.12.2002 р., [PERSON] помер [INFO] року, його ім'я вказано як «[PERSON]». Зважаючи на встановлені з досліджених доказів обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог заявника та, беручи до уваги, що в позасудовому порядку неможливо встановити відповідний юридичний факт, задовольняє заяву.

Outcome: approved