Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідачів, в якому просить: - встановити факт, що померла [INFO] [PERSON] є матір`ю позивача [PERSON] ; - встановити факт, що померлий [INFO] [PERSON] є братом позивача [PERSON] ; - визнати за позивачем [PERSON] право на земельну частку (пай) площею 8,56 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у власності КСП «Білолуцьке», яке належить [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) по КСП «Білолуцьке» за №605 від 10.02.1997 в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишалось спадкове майно у вигляді земельної частки (паю) в КСП «Білолуцьке» Новопсковського району Луганської області розміром 8,56 умовних кадастрових гектарів, яке було посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0058092, який спадкодавець [PERSON] за життя втратила. Представник позивача зазначає, що протягом життя [PERSON] заповідальних розпоряджень, заповіту не складала, тому право на спадкування мають спадкоємці за законом донька [PERSON] (позивач) та син [PERSON] . У встановлений законом строк [PERSON] звернувся до Новопсковської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, де була заведена спадкова справа №287, однак за життя не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину за законом та помер. Після смерті брата [PERSON] , який помер [INFO] , позивач звернулася до Новопсковської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій з посиланням на те, що разом з померлим на час відкриття спадщини проживали та були зареєстровані його дружина [PERSON] та син [PERSON] , які спадщину прийняли фактично. Представник позивача посилається на те, що 09.04.2020 [PERSON] та [PERSON] склали заяви про те, що відмовляються від прийняття спадщини після померлого [PERSON] на користь позивача. Окрім того представник позивача посилається на те, що під час підготовки документів для подання нотаріусу було виявлено, що в свідоцтві про народження та свідоцтві про одруження позивача її дівоче прізвище зазначено « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть прізвище матері зазначено « [PERSON] », в свідоцтві про смерть прізвище брата - « [PERSON] ». Зазначені розбіжності у прізвищах не дають можливості оформити спадщину належним чином. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 11.06.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 11.08.2020. 11.08.2020 в підготовчому судовому засіданні було оголошено перерву до 07.09.2020 у зв`язку із витребуванням доказів, продовжено строк проведення підготовчого провадження до 11.09.2020. 07.09.2020 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 07.10.2020. \~ \~ \~ \~07.10.2020 судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. Судове засідання призначено на 04.11.2020. \~ \~ \~ \~04.11.2020 судове засідання за клопотанням представника позивача відкладено до 25.11.2020. \~ \~ \~ \~25.11.2020 судове засідання відкладено до 11.12.2020. \~ \~ \~ \~Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, 25.11.2020 надала заяву про розгляд справи без її участі за участю її представника, на позовних вимогах наполягає. Представник позивача в судовому засіданні 25.11.2020 наполягав на позовних вимогах з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити. В судове засідання, призначене на 11.12.2020, не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами згоден в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, з позовними вимогами згодна в повному обсязі. Враховуючи заяви учасників справи, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Приймаючи до уваги, що визнання відповідачами позову суперечить закону, суд вважає необхідним відмовити у прийнятті визнання відповідачами позову. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Новопсковським РВ УМВС України в Луганській області 17.08.2000, позивач [PERSON] , російською мовою « [PERSON] », [INFO] , уродженка смт.Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про народження заявника серії [NUMBER] , виданого повторно Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 31.03.2020, позивач - [PERSON] , [INFO] , в графі мати зазначена « [PERSON] ». Як вбачається з свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Танюшівською сільською радою Новопсковського району Ворошиловградської області 03.02.1973, позивач [INFO] одружилася з « [PERSON] » (російською мовою), після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] » (російською мовою). Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Можняківською сільською радою Новопсковського району Луганської області 01.0.1997, [PERSON] померла [INFO] у віці 72 роки в с. Можняківка Новопсковського району Луганської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 6. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Можняківської сільської ради Новопсковського району Луганської області 21.09.2018, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в смт.Новопсков Новопсковського району Луганської області, про що складено відповідний актовий запис за № 14. Позивач посилається на те, що вона є рідною донькою померлої [PERSON] та рідною сестрою померлого [PERSON] , однак не може реалізувати свої спадкові права, так як не може довести родинні стосунки між нею та померлими [PERSON] та [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до\~роз`яснень\~Пленуму Верховного\~Суду України\~у Постанові\~№5\~від 31.03.1995\~«Про судову\~практику у\~справах про\~встановлення фактів,\~що мають\~юридичне значення»,\~в порядку\~окремого провадження\~розглядаються справи\~про встановлення\~фактів,\~якщо згідно\~із законом\~такі факти\~породжують юридичні\~наслідки,\~тобто від\~них залежить\~виникнення,\~зміна або\~припинення особистих\~чи немайнових\~прав громадян;\~чинним законодавством\~не передбачено\~іншого порядку\~їх встановлення;\~заявник не\~має іншої\~можливості одержати\~або відновити\~загублений чи\~знищений документ,\~який посвідчує\~факт,\~що має\~юридичне значення;\~встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони тривалий час знають позивача та знали її матір [PERSON] та брата [PERSON] , та підтвердили, що померла [PERSON] була рідною матір`ю позивача, а померлий [PERSON] її рідним братом, вона піклувалася про них, здійснила їх поховання. Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватись за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Надані позивачем та її представником докази в сукупності з поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] в достатній мірі підтверджують факт родинних відносин позивача та її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а також факт родинних відносин позивача та її брата [PERSON] , який помер [INFO] . Таким чином, вивчивши матеріали справи, відповідно п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд вважає вимоги позивача про встановлення факту родинних відносин такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони законні, обґрунтовані, підтверджені наявними в справі письмовими доказами та поясненнями допитаних свідків. При вирішенні вимог позивача про визнання за нею права на земельну частку (пай) площею 8,56 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у власності КСП «Білолуцьке», яке належить [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) по КСП «Білолуцьке» за №605 від 10.02.1997, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , суд приходить до такого. Зі змісту постанови державного нотаріуса Новопсковської державної нотаріальної контори Ковальова А.О. про відмову вчинення нотаріальних дій від 07.04.2020 вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , як спадкоємець першої черги за законом прийняв її син [PERSON] , та на частину спадкового майна (житловий будинок) отримав в Новопсковській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим №1752. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Можняківської сільської ради Новопсковського району Луганської області 21.09.2018, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в смт.Новопсков Новопсковського району Луганської області, про що складено відповідний актовий запис за № 14. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. 03.04.2020 позивач звернулася до Новопсковської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата [PERSON] , де була заведена спадкова справа № 65736530 (номер у нотаріуса 26) щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються заявою позивача [PERSON] про прийняття спадщини від 03.04.2020, витягом про реєстрації в Спадковому реєстрі №59954195 від 03.04.2020. Однак постановою державного нотаріуса про відмову вчинення нотаріальних дій від 07.04.2020 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) після померлого [INFO] [PERSON] у зв`язку з відсутністю документа, який підтверджує право на земельну частку (пай), а також у зв`язку з тим, що на час відкриття спадщини разом з померлим проживали та були зареєстровані його дружина [PERSON] та син [PERSON] . Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Суд встановив, що за життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №59954168 від 03.04.2020. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Отже, оскільки спадкоємці за заповітом після смерті [PERSON] відсутні, право на спадкування за законом одержали особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 ЦК України. При спадкуванні за законом спадкоємці одержують право на спадкування почергово, що передбачено ч. 1 ст. 1258 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Суд встановив, що спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та син [PERSON] . Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Так, згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї. Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Згідно з довідкою, виданою Можняківською сільською радою Новопсковського району Луганської області 26.03.2020 за вих № 312, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та знятий з реєстраційного обліку у зв`язку зі смертю. На час смерті з ним були зареєстровані: дружина [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , та онук [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини також встановлені державним нотаріусом в постанові про відмову вчинення нотаріальних дій. Таким чином відповідачі [PERSON] та [PERSON] є такими, що прийняли спадщину після [PERSON] , померлого [INFO] . Доводи позивача та її представника про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на користь позивача [PERSON] , подавши уповноваженій особі органу місцевого самоврядування відповідні заяви про це, суд не приймає з огляду на таке. За змістом ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до ст. ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно із ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Суд встановив, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , отже граничний строк для подання спадкоємцями заяви про відмову від прийняття спадщини відповідно до ст.1270 ЦК України сплинув 20.03.2019. Як вбачається з наданих представником позивача заяв спадкоємців [PERSON] та [PERSON] про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на користь [PERSON] , останні були подані до Можняківської сільської ради Новопсковського району Луганської області та зареєстровані секретарем сільської ради Запорожець Ю.М. в реєстрі за № № 24, 25 тільки 09 квітня 2020 року, тобто більш ніж через рік після закінчення визначеного законодавством строку для подання таких заяв. Крім того дослідженням спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що спадкоємці першої черги за законом [PERSON] та [PERSON] у визначений законодавством строк із заявами про відмову від прийняття спадщини після [PERSON] не зверталися. Таким чином суд встановив, що подані відповідачами [PERSON] та [PERSON] заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на користь позивача [PERSON] подані з порушенням вимог ст. ст. 1273, 1274 ЦК України та не мають жодних правових наслідків. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Суд встановив, що позивач як рідна сестра померлого [PERSON] , є спадкоємцем другої черги після його смерті. З огляду на вищенаведені норми законодавства, враховуючи, що дружина та син померлого [PERSON] [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом прийняли спадщину після смерті [PERSON] і у встановлений законом строк не відмовилися від неї, тому позивач [PERSON] , як спадкоємець другої черги за законом, не має права на спадщину, що залишилася після [PERSON] , померлого [INFO] . За змістом ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, надавши оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем та його представником в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити в повному обсязі. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з вищезазначених підстав, суд вважає недоцільним робити аналіз доводам позивача та його представника щодо входу до складу спадкової маси після смерті [PERSON] права на земельну частку (пай) у КСП «Білолуцьке» Новопсковського району Луганської області. У відповідності до ч. 7 ст. 294 ЦПК України понесений позивачем судовий збір за вимогу про встановлення факту родинних відносин не відшкодовується. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в частині визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом судовий збір, понесений позивачем при зверненні до суду за вказану вимогу, відшкодуванню не підлягає.

Outcome: partial