Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

представник позивача в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до Туричківської сільської ради Перечинського району про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки, що розташовані в с. Лумшори Перечинського району. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом [PERSON], який помер 05 січня 2016 року, оскільки інші спадкоємці першої черги спадщину не прийняли (син [PERSON] спадщину протягом шести місяців не прийняв, а син [PERSON] від спадщини відмовився). До складу спадщини [PERSON] входив належний йому житловий будинок, що знаходиться в с. Лумшори Перечинського району, вул. Болотинська, 20, а тому згідно ст. 1261 ЦК України був успадкований дружиною останнього (позивачем) як єдиним спадкоємцем за законом першої черги, про що приватним нотаріусом Ужгородського МНО [PERSON] 11 вересня 2017 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом та проведено реєстрацію права власності. Окрім того, за життя спадкодавця рішенням ХІ сесії V скликання Туричківської сільської ради № 250 від 12 грудня 2008 року, йому були передані у власність земельна ділянка, площею 0,0938 га в с.Лумшори по вул. Болотинській, 20, та земельна ділянка, площею 0,1562 га в с. Лумшори по вул. Болотинській, з цільовим призначенням земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Даним земельним ділянкам після визначення меж було присвоєно кадастрові номери 2123284504:01:001:0145 та 2123284504:01:001:0146 і видано Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЕ № 433347 та серії ЯЕ № 432078. Однак, з технічних причин процедура реєстрації до кінця проведена не була, а відтак на момент відкриття спадщини за наявності рішення органу місцевого самоврядування про виділення землі та правовстановлюючих документів на земельні ділянки, право власності [PERSON] на такі зареєстровано не було. На сьогоднішній день виникла ситуація, при якій внаслідок відсутності реєстрації права власності на земельні ділянки за спадкодавцем нотаріус не може видати позивачу свідоцтва про право на спадкування за законом на землю, а відділ Держземагенства у Перечинському районі внаслідок смерті особи, яка вказана у правовстановлюючих документах, не може провести реєстрацію таких актів та, відповідно, права, яке ними посвідчується. При цьому, житловий будинок, що розташований на цих земельних ділянках та для обслуговування якого такі було виділено рішенням сільської ради, у власність в порядку спадкування до позивача перейшов. На підставі наведеного та з врахуванням того, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], яка прийняла спадщину та не відмовилася від неї, просить позов задовольнити. Позивач у судове засідання не зявилася, однак її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила такі задовольнити, посилаючись на обставини заяви. У судове засідання представник відповідача не зявився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав у повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 05 січня 2016 року помер чоловік позивача [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ФМ №200357, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області 06 січня 2016 року (а. с. 5). Також встановлено, що після смерті [PERSON], приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] 13 червня 2016 року відкрито спадкову справу № 6/2016, спадкоємцем якого є його дружина [PERSON], [INFO], що стверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 44159387 від 13 червня 2016 року (а. с. 6). Крім того встановлено, що згідно ст. 1261 ЦК України спадкоємцями померлого є ще син [PERSON], [INFO], який не прийняв спадщину, так як не подав відповідну заяву про прийняття спадщини у шестимісячний термін відповідно до чинного законодавства, та син [PERSON], [INFO], який відмовився від прийняття спадщини, подавши нотаріусу відповідну заяву у шестимісячний термін відповідно до чинного законодавства (а. с. 7). Як вбачається із наявного у матеріалах справи свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 вересня 2017 року, позивач успадкувала за померлим чоловіком належний йому на праві приватної власності житловий будинок, що входив до складу спадщини та який розташований за адресою: Закарпатська область, Перечинський район, с. Лумшори, вул. Болотинська, № 20 (а. с. 8, 9). Разом з тим, рішенням ХІ сесії V скликання Туричківської сільської ради № 250 від 12 грудня 2008 року, спадкодавцю [PERSON] були передані у власність земельні ділянки, площею 0,0938 га в с. Лумшори по вул. Болотинській, 20 Перечинського району Закарпатської області, кадастровий номер 2123284504:01:001:0146, та площею 0,1562 га в с.Лумшори по вул. Болотинській Перечинського району Закарпатської області, кадастровий номер 2123284504:01:001:0145, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказані обставини підтверджуються Державними актами на право власності на земельні ділянки серії ЯЕ № 433347 та серії ЯЕ №432078 (а. с. 10, 11). Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Як вбачається з реєстраційних карток земельних ділянок серії АБЕ № 066267 та №132635 Центру Державного земельного кадастру, право власності [PERSON] на такі не зареєстровано (а. с. 13, 14 зворот). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 цього Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1225 цього Кодексу право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Разом з цим, як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 жовтня 2016 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, оскільки спадкоємцем (його представником) не подано документів про належність спадкодавцеві вищевказаного нерухомого майна, які б підтверджували реєстрацію права власності спадкодавця на вказане майно (реєстрація права власності на вищевказане нерухоме майно не проведена) (а. с. 12). Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] спадщину за батьком [PERSON] не прийняв, так як не подав відповідну заяву про прийняття спадщини у шестимісячний термін відповідно до чинного законодавства, а [PERSON] відмовився від її прийняття, подавши згідно чинного законодавства нотаріусу відповідну заяву у шестимісячний термін, а відтак позивач [PERSON] залишилася єдиним спадкоємцем першої черги та відповідно може прийняти спадщину за чоловіком на посвідчені державними актами земельні ділянки під житловим будинком. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже враховуючи те, що позивач протягом встановленого законом строку прийняла спадщину, однак у неї існують перешкоди у оформленні права на спадщину у нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved