Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Представник відповідача [PERSON] сільської ради Ренійського району Одеської області у судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], померла 07.05.2015 р.; копія свідоцтва про право власності на майновий пай СВК «Новосільське» на імя [PERSON], серія ОД-ХХ № 07167 від 20.12.20005 р.; копія державного акту на право власності на земельну ділянку площею 2,34 га (кадастрові номери 5124182900:01:0020100; 5124182900:01:0050757), власник [PERSON], серія ЯБ № 439152; копія заповіту [PERSON] від 09.10.2009 р., згідно якого все своє майно заповіла [PERSON]; копія заяви про прийняття спадщини [PERSON] від 31.08.2015 р.; копія довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 2,34 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території [PERSON] сільської ради Ренійського району Одеської області, згідно якої грошова оцінка становить 86574,62 грн.; копія постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава відсутність оригіналу правовстановлюючого документу. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 07.05.2015 р. померла бабка позивача [PERSON] Після її смерті відкритись спадщина у вигляді земельної ділянки розміром 2,34 га (кадастрові номери 5124182900:01:0020100; 5124182900:01:0050757), з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 439152 та права власності на майновий пай члена СВК «Новосільське» на підставі свідоцтва серії ОД-ХХ № 07167. За життя, 29.10.2009 р., [PERSON] склала заповідальне розпорядження, яким все своє майно заповіла [PERSON], у звязку з чим спадкоємство здійснюється за заповітом. 31.08.2015 р. [PERSON] звернувся до Ренійської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, реєстраційний № 266. Пізніше, позивач звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, однак йому в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Ці обставини змусили позивача звернутись до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Таким чином, позивач прийняв спадщину, що залишилася після смерті бабусі і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців, які б мали обовязкову долю у спадщині, не має. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину шляхом звернення у відповідний шестимісячний строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які б мали обовязкову долю у спадщині немає. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк, однак не може її оформити з причин, які не залежать від нього. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved