Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

Представник позивача в інтересах позивача звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором займу, в обґрунтування заявлених вимог, вказала, що 30.12.2011 року відповідач отримала суму грошових коштів у розмірі 14346 грн. про що було надано розписку в якій строк виконання зобовязання визначений не пізніше 31.12.2013 року. В зазначений строк відповідач зобовязання не виконав, грошові кошти не повернув, тому, з урахуванням уточнених позовних вимог представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 14346 грн., за період з 01.01.2014 року по 11.05.2016 року три відсотки річних у розмірі 1015,23 грн. та інфляційну складову у розмірі 12628,78 грн., а загалом 27990,01 грн. Позивач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Представник позивача в судовому засіданні доводи, викладені в позові, підтримав повністю, просила заявлені вимоги задовольнити. Проти винесення заочного рішення, на підставі наявних доказів не заперечує. Також пояснила, що відповідач отримала грошові кошти як позику, договір було оформлено розпискою, яка і підтверджує отримання відповідачем грошових коштів. Відповідач в судове засідання не зявився, про причину неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. У звязку з вищевикладеним суд, визнає причину повторної неявки відповідача в судове засідання неповажною, вважає за можливе розглянути справу в його відсутності, а матеріали, що є в справі, достатніми для цього, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч.1, ч.2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п.3 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти:…3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно ст.1046 за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України «договір позики укладається у письмовій формі…». Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України «на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника…, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми…». Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає виплаті в гривні, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У відповідності до постанови ВСУ від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13 «Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобовязання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором». Матеріалами справи встановлено, що відповідно до розписки від 30.12.2011 року, оригінал якої було досліджено в судовому засіданні, відповідач [PERSON], працюючи в контейнері з 2009 року по 2011 рік, отримала з каси 14043 грн. а також 300 грн. на патент (що загалом складає 14346 грн.). Відповідач зобовязалася повернути грошові кошти позивачу на протязі 2012-2013 років, щомісячними сумами, але не менш ніж по 300 грн. щомісячно. З наданого представником позивача розрахунку заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3 процентів річних, за період з 01.01.2014 року по 11.05.2016 року, в вірності якого в суду не має підставі сумніватись, розмір заборгованості складає 27990,01 грн., з яких 14346 грн. - сума основної заборгованості, 12628,78 грн. - інфляційна складова, 1015,23 грн. три відсотки річних. Як стверджує представник позивача, відповідач грошові кошти не повернув, строк виконання зобовязання сплинув, а відповідач ухиляється від виконання взятого зобовязання. Таким чином судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, який оформлено розпискою, в якій зазначено суму отриманих грошових коштів, порядок повернення та строк виконання. Та окрім того, зазначена розписка є підтвердженням факту отримання відповідачем грошових коштів, наявність у позивача боргового документу - оригіналу розписки від 30.12.2011 року свідчить про те, що відповідачем зобов'язання за договором позики не виконано, кошти не повернуті, у звязку з чим заявлені вимоги підлягають задоволенню. Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з відповідача, а позивача як інваліда 2 групи звільнено від сплати судового збору у відповідності до ст.88 ЦПК України на користь держави підлягають стягненню судові витрати по справі розмір яких визначено ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved