Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Представник позивача - [PERSON] звернулася до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про виділ в натурі частки із спільної часткової власності, в якому просила, виділити [PERSON] , [INFO] , жителю [ADDRESS] , у приватну власність житловий будинок літ «А» з сіньми літ «а2» прибудовою літ «А2», прибудовою літ «А3», загальною площею 69,5 кв.м., в тому числі житловою 49,6 кв.м., до якого входить: 1-1 коридор, 1-2 кухня, 1-3 санвузол, 1-4 кімната, 1-5 кімната, 1-6 кімната, 1-7 кімната та господарські будівлі та споруди: ганок літ «а3», літня кухня літ «Б», погріб літ «Б/п», сарай - прибудова літ «б», гараж літ «Г» туалет літ «У», огорожа «1-3» по [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, на підставі договору дарування частини житлового будинку від 07.05.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Немирівського районного нотаріального округу Науменко В.В. Р№819. [PERSON] являється власником 49/100 частин. На підставі договору дарування частини житлового будинку від 20.11.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Немирівського районного нотаріального округу Ревуцьким Є.Р. Р№2662, [PERSON] являється власником 49/200 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Тобто, в його фактичному користуванні знаходиться 49/100 частин житлового будинку з відповідною часткою господарчих будівель і споруд, а саме: 1-1 коридор, 1-2 кухня (сіни літ «а2»), 1-3 санвузол (прибудова літ «А3»), 1-4 кімната, 1-5 кімната (житловий будинок літ «А»), 1-6 кімната, 1-7 кімната (прибудова літ «А2»), ганок літ «а3», літня кухня літ «Б», погріб літ «Б/п», сарай - прибудова літ «б», гараж літ «Г» туалет літ «У», огорожа «1-3». Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку. [PERSON] на підставі договору дарування частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Немирівського нотаріального округу Науменко В.В. Р№102 від 21 січня 2004 року, зареєстрованого Тульчинським бюро технічної інвентаризації 13 лютого 2004 року в реєстровій книзі ФЖ14 Р№940 належить 51/200 частина будинку. [PERSON] на підставі договору дарування частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Немирівського нотаріального округу Науменко В.В. Р№102 від 21 січня 2004 року, зареєстрованого Тульчинським бюро технічної інвентаризації 13 лютого 2004 року в реєстровій книзі ФЖ14 Р№940 належить 51/200 частина будинку. Добровільно між сторонами не досягнуто згоди щодо виділу часток будинку в натурі. 03.09.2021 року надано висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна. Відповідно до висновку [PERSON] може бути виділено житловий будинок літ «А» з сіньми літ «а2» прибудовою літ «А2», прибудовою літ «А3», загальною площею 69,5 кв.м., в тому числі житловою 49,6 кв.м., до якого входить: 1-1 коридор, 1-2 кухня, 1-3 санвузол, 1-4 кімната, 1-5 кімната, 1-6 кімната, 1-7 кімната та господарські будівлі та споруди: ганок літ «а3», літня кухня літ «Б», погріб літ «Б/п», сарай - прибудова літ «б», гараж літ «Г» туалет літ «У», огорожа «1-3» по [ADDRESS] . За технічними показниками 49/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями, може бути виділено в окремий об`єкт нерухомого майна. Представник позивача [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1, 4ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем Згідно з ч. 1ст. 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, вивчивши матеріали справи, а саме: висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № 2 від 03 вересня 2021 року; копію технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] ; копію договору дарування частини житлового будинку від 07.05.2003 року серія ВАЕ №983800; копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно,серія ВАА №412026; копію договору дарування частини житлового будинку, серія ВВА №036833; копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно; копію довідки КП «Немирівське БТІ» № 698 від 27.08.2020 року; копію інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкти нерухомого майна від 09.07.2021 року, та враховуючи визнання позову відповідачами, вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам па праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Згідно з ч. 1ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За змістом ч. 3 ст. 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника , який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183,358,364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка, якого зменшилась. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Як роз`яснено в П.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» /зі змінами/, у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Відповідно до П.6 вищенаведеної Постанови при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом /квартиру/. Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року. Згідно ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Outcome: approved