Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

Представник відповідача позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого 03.12.2015р.; копія державного акту серії ЯИ № 192720 від 09.04.2010р. на право власності на земельну ділянку; копії витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14.06.2016р. із кадастровим планом земельної ділянки; копії довідок відділу Держгеокадастру у Ренійському районі про нормативно грошову оцінку земельної ділянки від 15.06.2016р.; копія державного акту серії ЯБ № 905041 від 11.01.2010р. на право власності на земельну ділянку; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.12.2016р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 03.12.2015р. померла [PERSON] За життя їй належали земельні ділянки, а саме: земельна ділянка площею 1,6461 га, розташована на території Орлівської сільської ради Ренійського району, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯИ № 192720; земельна ділянка площею 0,52 га, розташована на території Орлівської сільської ради Ренійського району, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯБ № 905041. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, заповіт не залишила. Тому спадкоємство здійснюється за законом. Позивач є єдиним спадкоємцем четвертої черги оскільки вона з 2009р. по 03.12.2005р. проживала разом із [PERSON] однією сімєю. У встановлений законодавством строк [PERSON] не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Так, у звязку із відсутністю спадкоємців першої, другої та третьої черги, позивач по справі як спадкоємець четвертої черги на момент смерті [PERSON] мешкала разом із нею, тобто прийняла спадщину після смерті [PERSON] відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності нормативно грошової оцінки земельних ділянок, про що 09.12.2016р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельні ділянки, як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, відповідач по справі [PERSON] є спадкоємцем за законом четвертої черги (ст. 1264 ЦК України). Вона у передбачений законом строк не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, на момент смерті [PERSON] мешкала разом із нею, отже вважається такою, що прийняла її фактично. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак, вона не мала змоги отримати свідоцтво про право на спадщину, у звязку із відсутністю нормативно грошової оцінки земельних ділянок. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на земельні ділянки з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved