Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Новікова І.С. звернулася із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить змінити спосіб та розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача на утримання дитини. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що на підставі рішення Свалявського районного суду від 16.05.2017 року з відповідача користь позивача стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 100 гривень щомісячно. Посилається на те, що відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами станом на 22 грудня 2020 року така складає 5 186,00 грн. Крім того, вказує на те, що відповідач [PERSON] з 10 жовтня 2018 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, його діяльність пов`язана з роздрібною торгівлею продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Зазначає, що коштів, які стягуються з відповідача, недостатньо для задоволення мінімальних матеріальних потреб дитини. Стверджує, що вона самостійно постійно несе витрати на потреби дитини: оздоровлення, спортивні заняття, лікування. Зазначає, що відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини, не бере ніякої участі у вихованні, добровільно аліменти не сплачує, а тому просить збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача [PERSON] на користь позивача на утримання малолітньої доньки [PERSON] , та стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача [PERSON] - адвокат Новікова І.С. на адресу суду надіслала заяву, у якій вказала, що позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити, справу розглядати у відсутності позивача [PERSON] та її представника [PERSON] . Відповідач у судове засідання повторно, неодноразово не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч. 6,7 ст. 128 ЦПК України, та шляхом опублікування оголошень про виклик до суду на веб-сайті суду, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та письмового відзиву до суду не надходило. Крім того, інформація про стан розгляду справи та дату судових засідань розміщено на веб-сайті суду в мережі Інтернет. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується зворотними повідомленнями, що повернулися на адресу суду з відміткою Укрпошти про неможливість вручення поштового відправлення адресату. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи положення ст. ст. 274, 280 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та в заочному порядку, про заочний розгляд судом 06.04.2021 року поставлено ухвалу. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, про заочний розгляд справи судом 06.04.2021 року постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судових засідань. Суд, під час розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Даний факт стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25 вересня 2009 року. На підставі рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 16.05.2017 року з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно з подальшою індексацією, починаючи з 12.04.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах згідно виконавчого листа № 306/759/17 виданого Свалявським районним судом Закарпатської області, заборгованість [PERSON] , мешк [ADDRESS] , станом на 22.12.2020 року становить 5 186, 00 грн. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, [PERSON] , мешк [ADDRESS] , зареєстрований як фізична особа-підприємець, та його діяльність пов`язана з роздрібною торгівлею продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. За приписами ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Суд, при визначені розміру та способу стягнення аліментів на дитину, враховує обставини, що передбачені ч. 1 ст.182 СК України, а також ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За правилами ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них ... . У разі задоволення позову аліменти у зміненому розмірі будуть стягуватись від дня набрання чинності рішенням суду, а не від дня пред`явлення позову. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд бере до уваги і ту обставину, що в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач має достатній заробіток, або додаткові доходи, чи витрати, які перевищують його доходи, для стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 2500 грн. щомісячно, що є значно вищим мінімального гарантованого розміру аліментів, визначеного законом, та на підтвердження зазначених обставин щодо достатності доходу у відповідача та що відповідач має змогу аліменти в такому розмірі, таких доказів не надано та не здобуто протягом судового розгляду справи. Крім того позивачем та її представником не надано жодного доказу на підтвердження наявності витрат у відповідача, що перевищують його заробіток (дохід), в разі чого суд може не обмежуватись розміром заробітку (доходу) відповідача при визначенні розміру аліментів. Враховуючи вищенаведене, суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, однак дана обставина сама по собі не слугує підставою для зміни раніше визначеного розміру аліментів. Разом з тим суд вважає доведеними обставини, на які посилається позивач, а саме, що з часу ухвалення рішення, змінилися потреби дитини, подорожчав рівень життя, змінився рівень доходів відповідача, який почав займатись підприємницькою діяльністю, тому на мінімальні потреби дитини на даний час недостатнім є розмір 1000 грн. щомісячно, який є меншим від законодавчо встановленого мінімуму. Зважаючи на це, суд доходить висновку, що попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає та не може на даний час забезпечити мінімальні потреби дитини, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує якнайкращі інтереси дитини, зважає на законодавчо встановлений розмір прожиткового мінімуму дітей віком від 6 до 18 років, який з 1 січня 2021 року встановлений у розмірі - 2395 гривень, та бере до уваги обов`язок обох батьків щодо утримання дитини. Крім того при визначенні розміру аліментів на утримання дітей, суд враховує майновий стан позивача, з якою проживає дитина та саме позивач веде догляд за дитиною, вік та стан здоров`я дитини, майновий стан відповідача, який є особою молодого та працездатного віку, відсутність даних про наявність у нього інших утриманців, також вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Також судом береться до уваги і та обставина, що з моменту ухвалення рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 16 травня 2017 року, за яким були враховані існуючі на той час обставини, передбачені ст. 182 СК України, істотно зріс рівень споживчих цін та відповідно до цього та з урахуванням вікових особливостей дитини, зросли витрати на її утримання, що могло вплинути на матеріальний стан позивача у сторону його погіршення, крім того, враховує і зміну життєвих обставин відповідача. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 23 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішення законної сили. Отже, беручи до уваги рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей та з урахуванням всіх обставин справи, зокрема того факту, що купівельна спроможність стягнутих коштів на утримання дитини за останні чотири роки значно зменшилася, та обов`язок обох батьків у рівній мірі забезпечувати дітей, суд доходить висновку, що розмір аліментів на утримання дитини, визначений раніше слід збільшити. Аналізуючи зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, відсутність заперечень з боку відповідача, ту обставину, що дитина проживає з позивачем, суд доходить висновку, що аліменти на утримання дитини слід встановити, в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно. Саме, такий визначений судом розмір аліментів буде достатнім та необхідним для задоволення розумних потреб дитини і буде повністю забезпечувати її нормальні матеріальні та побутові потреби, при цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. За таких обставин, позов слід задовольнити частково та з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання дочки [PERSON] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні решти вимог - слід вдімовити. Вирішуючи питання судових витрат, суд враховує вимоги ст.141 ЦПК України, та, зважаючи, що в силу Закону позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про зміну розміру та способу стягнення аліментів, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 908 грн.00 коп. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Однак, всупереч цим нормам, сторона заявляючи вимогу про компенсацію понесених судових витрат, не дотрималась вимоги щодо подання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, а лише надано копію договору де встановлена лише сума гонорару у розмірі 2500 грн, та квитанція про оплату адвокату 2250 грн. Тому суд позбавлений можливості при ухваленні рішення однозначно визначити яку ж суму витрат до компенсації заявляє сторона, та які послуг адвоката включено в такому розрахунку, акт виконаних робіт при цьому не надано. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Тому, питання про витрати на правничу допомогу, які понесла позивач, при ухваленні судом рішення не вирішуються.

Outcome: partial