Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Дашко В.М. у жовтні 2020 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що 07.12.2011 року [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписав Анкету-заяву, в якій підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на сайті позивача, складає між ними та Банком Договір про надання банківських послуг. Позивач виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому у договорі шляхом відкриття кредитного рахунку та установлення початкового кредитного ліміту. Натомість позивач вважає, що [PERSON] не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, простроченим, відсотками, пенею та штрафами. Станом на 16.09.2020 за розрахунком позивача утворилась заборгованість у розмірі 13090, 57 грн., яка складається з наступного: 9299,66 грн. - заборгованість за тілом кредита; 618,86 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 3172,05 грн. - нарахована пеня. Ураховуючи, що відповідач, не виконуючи належним чином зобов`язання за договором, порушує його умови, представник позивача просить суд стягнути із відповідача на його користь 13090, 57 грн. заборгованості за договором та судовий збір в сумі 2102,00 грн. Ухвалою суду від 19.10.2020 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.66). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~статті 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із таких мотивів. Судом установлено, що 27.04.2011 року [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 15). У вказаній Заяві зазначено, що разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, вони складають договір про надання банківських послуг, які були надані відповідачу для ознайомлення у письмовому вигляді. З довідки позивача судом установлено, що відповідач [PERSON] , починаю з 07.12.2011 отримав 11 кредитних карток, остання з яких випущена під номером [NUMBER] з датою відкриття 10.10.2018 і з терміном дії до вересня 2022 року (а.с.13). З 07.12.2011 року відповідачу установлено кредитний ліміт до 300 грн., який був збільшений до 10000 грн. (а.с.14). За розрахунком позивача станом на 16.09.2020 відповідач має заборгованість 13090,57 грн., яка складається з наступного: 9299,66 грн. - заборгованість за тілом кредита; 618,86 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит.; 3172,05 грн. - нарахована пеня (а.с.4-12). Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення з [PERSON] заборгованості, яка розрахована позивачем, суд виходить з такого. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди повинні оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів у їх співвідношенні. При цьому суд має з`ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом. Обґрунтовуючи наявність між сторонами кредитних правовідносин, АТ КБ «Приватбанк» посилалося на наявність анкети-заяви відповідача від 07.12.2011 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, розрахунком заборгованості за кредитним договором від 07.12.2011 року станом на 16.09.2020. В анкеті-заяві від 07.12.2011 року не зазначено обов`язок відповідача сплачувати проценти за користування кредитними коштами, відсотки нараховані на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України за ставкою 84 %, підстави нарахування пені, термін дії кредитного договору тощо. За змістом анкети-заяви від 07.12.2011 року вона разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, Правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими у рекламному буклеті, складають між сторонами договір про надання банківських послуг. Наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» та Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» не містять підпису відповідача [PERSON] . Доказів того, що відповідач користувався саме кредитною карткою «Універсальна» позивач до позовної заяви не надав. За таких обставин, надані позивачем Тарифи, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачем, та якщо ці умови прямо не передбачені в заяві-анкеті позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих умов та приєднання як другої сторони договору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Відтак підстави для сплати відповідачем відсотків та неустойки (пені), які нараховані позивачем на підставі Тарифів, Умов та правил надання банківських послуг у в АТ КБ «Приватбанк» не узгоджених з відповідачем відсутні. Таким чином, вимоги позивача про стягнення 618,86 грн. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України за ставкою 84 % та 3172,05 грн. пені є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Вирішую питання про наявність підстав для стягнення з відповідача боргу за тілом кредиту, суд виходить з таких мотивів. З виписки про рух коштів та види транзакцій за кредитними картками [PERSON] відповідач з грудня 2011 року користувався кредитними коштами шляхом зняття готівки, оплати товарів, послуг зв`язку. Станом на 02.01.2019 року заборгованість за кредитним договором укладеного відповідачем за кредитною карткою № [NUMBER] була відсутня, тобто складала 0 грн. Проте, починаючи з 07.01.2019 року почала утворюватися нова заборгованість через щомісячне списання платежу за послугою «Миттєва розстрочка» в розмірі 976,68 грн. та переказу коштів на «Скарбничку» (а.с.51-63). Всього з 07.01.2019 по 07.08.2020 ро з карткового рахунку № [NUMBER] було списано 7824,12 грн. за послугою «Миттєва розстрочка» та на «Скарбничку», при цьому у вказаний період шляхом списання іншої катки відповідача та самостійного поповнення кредитної картки готівкою у терміналі самообслуговування [PERSON] сплатив 1185 грн. Сплачені [PERSON] кошти в сумі 1185 грн. позивачем безпідставно спрямовувались на оплату нарахованих з 07.01.2019 відсотків за ставкою 3,5%, пені (100 грн. на місяць) та комісії за обслуговування (20 грн. на місяць), що вказує на те, що розмір заборгованості за тілом кредиту, яка визначена позивачем є завищеною і крім того, включає в себе не тільки тіло кредиту, а приховані відсотки. Ураховуючи, що відповідач всього використав кредитних коштів в сумі 7824,12 грн., а повернув 1185 грн., позовні вимоги про стягнення боргу за тілом кредиту є обґрунтованим на 6639 грн. 12 коп. (7824,12 грн. 1185 грн.). Отже, позов підлягає задоволенню в частині стягнення боргу за тілом кредиту в сумі 6639 грн. 12 коп., в іншій частині позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями\~статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 6639 грн. 12 коп., тобто на 50,7 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1065 грн. 71 коп. (2102,00 грн.* 50,7 %) судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial