Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.02.2014 року у розмірі 32316,52 гривень, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 гривні. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору №б/н від 15.02.2014 року відповідач отримав кредит в розмірі 2500,00гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3., п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином свої обов`язки не виконує, станом на 22.04.2018 року має заборгованість у розмірі 32316,52 гривень, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 2500,00 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом 27601,45 гривня; заборгованість за пенею та комісією 200,00 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:штраф (фіксованачастина) 500,00гривень, штраф (процентна складова) 1515,07 гривень. Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 10.10.2018 року, позовні вимоги АТКБ «ПриватБанк» до [PERSON] задоволені. Про існування цивільної справи №521/7516/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та ухвалення судом заочного рішення по справі відповідач [PERSON] дізнався 10 серпня 2021 року, при ознайомленні з матеріалами справи, що підтверджується відміткою на заяві про ознайомлення. Матеріали справи містять зворотні повідомлення, з відміткою про повернення кореспонденції без вручення її адресату, таким чином, він не знав та не міг знати, про розгляд справи про стягнення з нього заборгованості. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 18 серпня 2021 року прийнято заяву про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, до провадження та призначити судове засідання на 25 серпня 2021 року о 09 годині 30 хвилин в залі судових засідань № 215 в приміщенні Малиновського районного суду м. Одеси. В судове засідання, призначене на 22 вересня 2021 року сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Ухвалою Малиновського районного суду м Одеси від 22 вересня 2021 року скасовано заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 10.10.2018 року та призначено судове засідання на 13 жовтня 2021 року о 09 годині 50 хвилин в залі судових засідань № 215 у приміщенні Малиновського районного суду м. Одеси (вул. Василя Стуса, 1-а). У судове засідання призначене на 13.10.2018 року позивач не з`явився хоча повідомлений належним чином, відповідач у судове засідання не з`явився, подав письмові пояснення та заяву про проведення судового засідання без його участі та просив відмовити у позовних вимогах виходячи з недоведеності позовних вимог та пропуск строку позовної давності, із посиланням на актуальну судову практику. Суд дослідивши матеріали справи та доводи сторін, приходить до висновку про відмову у позовних вимогах в повному обсязі виходячи з наступного. 07.05.2018 року Позивач АТКБ «ПриватБанк» звернувся із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості . Обґрунтовуючи свої позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» , посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору №б/н від 15.02.2014 року відповідач отримав кредит в розмірі 2500,00гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3., п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином свої обов`язки не виконує, станом на 22.04.2018 року має заборгованість у розмірі 32316,52 гривень, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 2500,00 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом 27601,45 гривня; заборгованість за пенею та комісією 200,00 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:штраф (фіксованачастина) 500,00гривень, штраф (процентна складова) 1515,07 гривень. Суд дослідив розгорнутий розрахунок , залучений позивачем до матеріалів справи (а.с. 5 -16), та доводи відповідача акцентує увагу, що позивач не залучив до матеріалів справи виписки по особовому рахунку, які є належним на допустимим доказом та офіційно підтверджують арифметичні нарахування, що стосуються заборгованості. Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Частинами 3 та 6 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що: - відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів; - керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку. Враховуючи п.2.1.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Національного банку, від 30.12.1998, №566, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та можуть складатися у паперовій формі та/або у вигляді електронних записів (у формі, яка доступна для читання та виключає можливість внесення будь-яких змін). У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Первинні документи як у паперовій формі, так і у вигляді електронних записів повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання документа; назву підприємства (банку), від імені якого складений документ; місце складання документа; назву отримувача коштів; зміст операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; суму операції (цифрами та прописом). Сума операції може бути відображена цифрами за відсутності на документі суми прописом, якщо цей документ формується за допомогою програмного забезпечення в автоматизованому режимі або якщо це передбачено нормативно-правовими актами Національного банку України; номери рахунків; назву банку (отримувача та платника коштів); посади та підписи осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення (підтвердження підпису на документі в електронному вигляді здійснюється за допомогою електронного коду працівника або електронного підпису). Відповідно до п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Надані представником позивача розрахунок вимог банку та довідка складені під час складання позову представником позивача, а не під час здійснення господарської операції або безпосередньо після її закінчення із зазначенням всіх вищевказаних реквізитів, посад та підписи осіб, відповідальних за здійснення операцій в банку та правильність їх оформлення. Таким чином, розрахунок вимог банку та довідка не може підтверджувати існування кредитної заборгованості оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Вищевикладена позиція стосовно необхідності дослідження саме первинних документів в справах щодо стягнення кредитної заборгованості знаходить відображення у Постанові Верховного Суду (у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду) від 30.01.2018р. по справі №161/16891/15-ц. Надаючи оцінку запереченням відповідача, суд приймає до уваги заявлений відповідачем пропуск позовної давності, виходячи з того , тобто з грудня 2014 року відповідач вийшов у прострочку за щомісячними платежем . З позовною заявою позивач звернувся у травні 2018 року тобто по спливу 4 років. Приймаючи рішення, суд дослідив і судову практику з ідентичних правовідносин, що відображені в висновку Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року Справа № 342/180/17, Провадження № 14-131цс19, та вважає, що відсотки та штрафні санкції нараховані необґрунтовано, тому суд відмовляє у заявлених вимогах по стягненню відсотків та штрафних санкції по суті. Щодо заявленого тіла кредиту, то приймаючи до уваги заявлений пропуск строку позовної давності, суд відмовляє у стягненні тіла кредиту із врахуванням пропуску строку позовної давності. Згідно зі ст. 80 ЦПК Украі?ни, достатніми є докази, які у своі?и? сукупності дають змогу діи?ти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ч. 1 ст. 81 ЦПК Украі?ни передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своі?х вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК Украі?ни передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своі?х вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду Украі?ни No 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільніи? справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК Украі?ни, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленоі? сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємнии? зв`язок доказів у і?х сукупності. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватіі?» у рішенні від 17 липня 2008 року Європеи?ськии? Суд з прав людини вказав, що для Конвенціі? було б неприи?нятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективнии? засіб захисту, але без и?ого практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежнии? підхід суперечитиме принципу верховенства права. Таким чином, Держава Украі?на несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективнии? засіб захисту порушених прав, зокрема - через належнии? спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обрании? судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. У пункті 4 мотивувальноі? частини рішення Конституціи?ного Суду Украі?ни від 2 листопада 2004 року No 15-рп/2004 у справі No1-33/2004, вказано, що верховенство права вимагає від держави и?ого втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здіи?снюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі. Рішенням Європеи?ського суду з прав людини в справі «Ващенко проти Украі?ни» від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тіи? мірі, в якіи? він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієі? із зацікавлених сторін. У відповідності зі ст. 80, 81 ЦПК Украі?ни, визначено, що позивачем не надано достатніх доказів, які у своі?и? сукупності дають змогу діи?ти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, як вбачається з матеріалів справи. Рішенням Європеи?ського суду з прав людини в справі «Ващенко проти Украі?ни» від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тіи? мірі, в якіи? він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієі? із зацікавлених сторін. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК Украі?ни, завданням цивільного судочинства є справедливии?, неупереджении? та своєчаснии? розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 16, 526, 530, 543, 549-552, 610, 1054, 1050 Цивільного кодексу України, та

Outcome: dismissed