Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Представник позивача 24.07.2017 року звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно. 23.08.2017 року представник позивача надав уточнену позовну заяву, відповідно до якої просить встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], померлим [INFO] року, а саме що останній є батьком позивача; встановити факт належності [PERSON], померлому [INFO] року, земельної ділянки площею 2,32 га, розташованої на території Шевченківської сільської ради, а також визнати за позивачем [PERSON], [INFO], право власності на земельну ділянку площею 2,32 га, розташовану на території Шевченківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 23.06.2004 року, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що [INFO] року помер батько позивача [PERSON], який на день смерті проживав за адресою: [ADDRESS]. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складалось з земельної ділянки площею 2,32 га, що розташована на території Шевченківської сільської ради, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті батька, Інша спадкоємці на спадкове майно не претендують. Позивач звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав на земельну ділянку площею 2,32 га, розташовану на території Шевченківської сільської ради, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю у спадкоємця необхідних документів. Крім того, в документах наявні розбіжності в написанні прізвища спадкоємця з прізвищем спадкодавця. Прізвище позивача вказано - «Зилінський», прізвище спадкодавця вказано - «Зілинський». Представник позивача за довіреністю, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак надав заяву, відповідно до якої просить справу розглядати за його відсутності. Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак направив заяву, відповідно до якої позов визнає в повному обсязі та водночас просить провести засідання без його участі. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] та [PERSON], належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, однак направили заяву, в якій зазначають, що позов визнають в повному обсязі та просять провести засідання без їх участі. На підставі письмових заяв сторін суд ухвалює рішення за їх відсутності, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 169,197 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: [INFO] року помер [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей 03.04.2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 23, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.04.2012 року. [INFO] року народився [PERSON] (рос.), його батьками вказані [PERSON] (рос.) та [PERSON] (рос.), про що в книзі записів актів про народження зроблено запис за № 119, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.11.1960 року. Відповідно до копії паспорта серії [NUMBER], виданого 24.01.2002 року Кілійським РВ УМВС України в Одеській області, прізвище, ім'я, по батькові, дата народження позивача - [PERSON], [INFO]. Згідно довідки № 2047/02.01.23 від 22.08.2017 року, виданої виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області, між [PERSON], померлим [INFO] року, та [PERSON] були родинні стосунки як між сином та батьком. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Дослідивши надані докази, суд вважає можливим встановити факт родинних відносин між позивачем та [PERSON], а саме що [PERSON], померлий [INFO] року, є батьком [PERSON], [INFO]. З державного акту на право на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 23.06.2004 року, вбачається, що [PERSON] на підставі розпорядження Кілійської районної державної адміністрації Кілійського району Одеської області від 26.05.2004 року № 294 була надана у право приватної власності земельна ділянка площею 2,32 га, розташована на території Шевченкіської сільської ради Кілійського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ч. 1-2 ст. 1220 ЦК України зазначено, що Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, позивач, як спадкоємець першої черги після смерті [PERSON], звертався до приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу Богачової Н.М. для оформлення спадкових прав на земельну ділянку площею 2,32 га, розташовану на території Шевченківської сільської ради, належну спадкодавцю [PERSON]. Згідно інформаційного листа № 246/01-16 від 20.06.2017 року, наданого приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Богачовою Н.М., [PERSON] було відмовлено в видчі свідоцтва на право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю в нього необхідних для цього документів, а також рекомендовано звернутись до суду. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності на встановлена судом. В ст. 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року за № 19-31/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, державна реєстрація права власності на нерухомість є обов'язковою умовою оборотоздатності такого майна, та є можливістю особи, яка вважає себе власником такої нерухомості, здійснювати будь-які угоди щодо неї. Якщо спадкодавець за життя не оформив право власності та/або не забезпечив його державну реєстрацію, це стає перешкодою для оформлення права на спадщину в загальному порядку. Однак відсутність держаної реєстрації речових прав на нерухоме майно по собі не призводить до припинення права власності, так як є лише офіційним визнанням й підтвердженням державою факту виникнення таких прав. Відсутність державної реєстрації права власності не позбавляє спадкоємця речових прав отримати право на її проведення. Відповідно до ст. 1225 ЗК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. На підставі вищезазначеного суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим й таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved