Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, просить суд стягнути з відповідача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором позики в розмірі 42 843,00 грн та судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2 102,00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що товариство з обмеженою відповідальністю є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності та платності. 21.02.2017 між позивачем та відповідачем було укладено Договір позики № 141880 в електронній формі. За умовами п. 1.1 укладеного між сторонами договору позики, позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 1 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позивач належним чином виконав умови договору позики, однак відповідач отримані грошові кошти в передбачений договором строки не повернув, внаслідок чого станом на 05.03.2020 утворилась заборгованість в розмірі 42 843,00 грн, з яких: 1 000,00 грн - основний борг; 21 082,00 грн - заборгованість по відсоткам; 20 761,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Представником відповідача - адвокатом Якименком О.В. подано заперечення, згідно якого сторона відповідача вважає, що позивачем було нараховано відсотки за користування позикою поза межами строку кредитування, тому відповідач визнає позовні вимоги лише в частині стягнення суми позики у розмірі 1 000,00 грн та нарахованими процентами за період кредитування у розмірі 277 грн. Позовні вимоги про стягнення відсотків поза межами строку кредитування вважає безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, просить стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належно, у позові зазначив клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Крім того, в ухваленні заочного рішення по справі не заперечує. Представник відповідача - адвокат Якименко О.В. у судовому засіданні позов визнав частково, на суму 1277 грн. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, заслухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, яка надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та свідоцтва про реєстрацію фінансової установи (а.с.7-8). 21.02.2017 між ТОВ «Веллфін» та відповідачем було укладено договір позики №141880, та у подальшому відповідачу на картковий рахунок було перераховано 1 000,00 грн в користування на 14 календарних днів, зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 30 (тридцять грн.) за перший день користування позикою, 1,9% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, 3,8% від суми позики, зазначеного в п. 1.3 Договору, 1,9% додатково до основних процентів від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.3 Договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Відповідач акцептував оферту, здійснивши дії спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті ТОВ «Веллфін», із зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому відповідачу було перераховано грошові кошти. За положеннями статей 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Таким чином, суд враховує, що за умовами укладеного між сторонами договору позики № 141880 від 21.02.2017 ТОВ «Веллфін» надало відповідачу суму позики, яку він зобов`язався повернути до 07.03.2017, тобто строк кредитування був встановлений терміном в 14 днів, через що ТОВ «Веллфін» відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 07.03.2017, а після закінчення строку його кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, та у разі прострочення позичальником грошового зобов`язання позикодавець має право на стягнення грошових коштів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України Крім того, матеріали справи не містять належного розрахунку заборгованості відповідача, що суперечить вимогам ст. ст. 76, 81 ЦПК України. Так, оскільки відповідно до п. 1.5 договору позики № 141880 від 21.02.2017 позичальник має сплатити 1,9 % від суми позики, але не менше 30,00 грн. за перший день користування позикою та 1,9 % процента від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, то з відповідача на користь ТОВ «Веллфін» підлягає стягненню заборгованість за відсотками у розмірі 277,00 грн виходячи з суми боргу за позикою у розмірі 1 000,00 грн, а іншій розмір нарахованих позивачем відсотків виходить за межі строку кредитування, тому підстави для стягнення цих сум за період з 08.03.2017 по 05.03.2020 відсутні. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову про стягнення з відповідача на користь ТОВ «Веллфін» заборгованості за договором позики № 141880 від 21.02.2017 у розмірі 1 000,00 грн - основний борг, 277,00 грн - відсотків за користування кредитом у межах строку кредитування. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Київського апеляційного суду від 18.03.2021 у справі № 756/9575/19. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а згідно з п.1 ч.3 ст. 133 цього Кодексу - до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представник позивача у поданому позові просить стягнути понесені судові витрати. Так, представником позивача за подання позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн. В зв`язку з чим, оскільки позов задоволено частково, з відповідача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 60,96 грн. Крім того, статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником відповідача, адвокатом Якименком О.В. подано: договір № 05/22/21 про надання правничої допомоги адвокатом від 22.03.2021; розрахунок витрат від 30.04.2021 на професійну правничу допомогу відповідно до договору про надання правничої допомоги від 22.03.2021 за № 05/22/21, згідно якого загальна вартість наданих «Клієнту» юридичних послуг станом на 30.04.2021 (професійної правничої допомоги) складає 3 300,00 грн; акт № 05/22/21/1 виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги адвокатом від 30.04.2021, згідно якого загальна вартість виконаних робіт складає 3 300,00 грн; квитанцію № 05/21 про оплату витрат за надання правової допомоги від 30.04.2021 в розмірі 3 300,00 грн. копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За таких обставин, суд приходить до висновку, що додані до клопотання докази на підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу, є належним та допустимими, проте, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають до часткового задоволення. Суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 204,3 грн. (зворотньо пропорційно розміру задоволених вимог) На підставі викладеного,

Outcome: partial