Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, та позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач працює в АТ «СМНВО». Відповідач у встановлені чинним законодавством України строки не виплачує заробітну плату. Відповідно до ч.1 ст.115 Кодексу законів про працю України заробітна плата повинна виплачуватися регулярно в робочі дні в терміни встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. Заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі за період з серпня 2020 по лютий 2021 становить 66846,98 грн. Окрім того за [PERSON] бухгалтерією АТ «СМНВО» не сплачені податки починаючи з серпня 2019 по лютий 2021. Тому представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2020 по лютий 2021 в розмірі 66846,98 грн. та зобов`язати відповідача нарахувати та сплатити податки щомісячно відносно позивача, а саме: військовий збір 1,5%, ПДФО/податок на доходи фізичних осіб 18%, нарахування на заробітну плату ЄСВ/єдиний соціальний внесок 22%, за період з серпня 2019 по лютий 2021. Позивач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, разом зі своїм представником надали суду спільну письмову заяву в якій позовні вимоги уточнили та просять не враховувати у загальну заборгованість по заробітній платі борг за серпень та вересень 2020, в іншій частині позовні вимоги підтримали в повному обсязі, справу просять розглядати в їх відсутності. Представник відповідача, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав письмовий відзив на позовну заяву в якому зазначив, що борг по заробітній платі за серпень та вересень 2020 позивачу виплачений, просить врахувати вищевказані заперечення при ухваленні рішення, справу просить розглядати без його участі. Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що позивач працює на АТ «СМНВО», що підтверджується копією трудової книжки. Зокрема, за ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до розрахункового листа за лютий 2021 р. по цеху №063, копія якого знаходяться в матеріалах справи, враховуючи додаткові пояснення позивача та його представника, надані в письмовій заяві, та пояснення представника відповідача, надані в письмовому відзиві на позовну заяву, заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі за період з жовтня 2020 по лютий 2021 становить 48094,54 грн. Відповідач у встановлені чинним законодавством України строки не виплачує заробітну плату позивачу. Окрім того позивачем заявлена вимога нарахувати та сплатити податки за [PERSON] щомісячно: військовий збір 1,5%, ПДФО 18%, нарахування на заробітну плату ЄСВ 22% - за період з серпня 2019 по лютий 2021. Проте будь-яких доказів на підтвердження несплати відповідачем військового збору та податку на доходи фізичних осіб позивачем не надано, не зазначено у позові і про те, які права позивача внаслідок цього порушені. Разом з тим, відповідно до ст.171.1 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку, а згідно п.п. 1.5 п.16-1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у ст. 171 цього Кодексу, а тому відсутні підстави для дублювання визначених ПК України обов`язків відповідача у рішенні суду. Що стосується, вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити нарахування на заробітну плату єдиний соціальний внесок 22% за період з серпня 2019 по лютий 2021 то вони є обґрунтованими, оскільки з індивідуальної відомості про застраховану особу (форма ОК-5) (а.с. 11-12) вбачається, що починаючи з серпня 2019 року страхувальником з кодом 05747991, яким є відповідач, були надані відомості про нараховану заробітну плату, проте не були сплачені страхові внески. Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяли раніше; кошти, сплачені на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону (ст. 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»). Платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в ст.14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій ст. 12 цього Закону (ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»). Ч. 1 ст. 14 зазначеного Закону передбачено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є: роботодавці - підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами). Згідно ч.1 ст.4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» роботодавці є платниками єдиного внеску, а п.1 ч.1 ст.7 цього Закону передбачено, що для платників, зазначених у п. 1 (крім абз. 7) ч. 1 ст. 4 цього Закону єдиний внесок нараховується на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок. Згідно ст. 11 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій. Згідно ч.1 ст.11 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхові кошти, акумульовані на централізованих рахунках податкових органів, автоматично перераховуються не пізніше наступного операційного дня після їх зарахування на централізовані рахунки Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, на рахунки Накопичувального пенсійного фонду (далі - Накопичувальний фонд), а у випадках, передбачених законом, - недержавних пенсійних фондів відповідно до визначених законом пропорцій. Згідно ч. 8 ст. 9 У «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Зважаючи на те, що відповідач не виконав вимог положень законодавства, що призвело до порушення права позивача, зокрема, щодо нарахування його страхового стажу, його вимога щодо зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити нарахування на заробітну плату єдиний соціальний внесок за період з серпня 2019 по лютий 2021 підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 12-13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до вимог ч.2 ст.229 ЦПК України, докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Статтею 83 ЦПК України передбачено, що позивач … повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються… Тому докази не надані сторонами суду першої інстанції не можуть в подальшому подаватись судам інших інстанцій і такі докази не можуть бути покладені в основу їхніх рішень. Суд розглянув справу у межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, відповідно до приписів статті 13 ЦПК України. З установлених судом обставин, необхідно дійти висновку, що права позивача порушенні АТ «СМНВО» шляхом невиплати у повному обсязі заробітної плати при звільненні, сплати податків, інші вимоги з наведених підстав не знайшли свого підтвердження. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме по конкретним обставинам справі, які мають правове значення для вирішення спору. Отже, вирішуючи позов у межах заявлених вимог суд дійшов висновку, що позовні вимоги стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та зобов`язання нарахувати та сплатити страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на розмір заробітної плати підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат у цивільній справі здійснюється відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. За змістом п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Отже при подачі позову [PERSON] був звільнений від сплати судового збору за вимогами про стягнення заборгованості із заробітної плати. Оскільки за вимогами про стягнення заборгованості із заробітної плати, які за своїм змістом є вимогами майнового характеру, позивач звільнений від сплати судового збору, то у відповідності до положень ч. 9 ст. 10, ч. ч. 1, 6 ст.141 ЦПК України, ці витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 1816 грн.

Outcome: approved