Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] в позовній заяві просить розглядати справу у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] повторно не з'явився в судове засідання без поважних причин та повторно просить відкласти розгляд справи для надання можливості підготувати відповідь на відзив. Суд вважає, що представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] повторно не з'явився до суду без поважних причин, оскільки в матеріалах справи ( а.с. 87-116) наявна відповідь на відзив, подана до суду представником позивача [PERSON] \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] подали до суду заяви, в яких просять розглядати справу в їх відсутності, позовні вимоги не визнають повністю та просять відмовити в позові повністю, оскільки представники позивача не надали суду доказів, які підтверджують суму заборгованості, вказану в позовній заяві. Інші процесуальні дії у справі не вчинялися. Судом також\~встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] 18.04.2008 року був укладений кредитний договір, що стверджується анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Згідно даного договору відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 1000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що стверджується анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та випискою по особовому рахунку відповідача [PERSON] Крім того, відповідач не заперечував, щодо отримання кредиту, а вказував у заявах по суті лише щодо неправильного визначення позивачем розміру заборгованості. Отже, між позивачем та відповідачем відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто зобов'язання з приводу кредиту, позики. Згідно договору відповідач зобовязався періодично сплачувати відповідні платежі за цим договором. Проте, станом на 04.07.2018 року відповідач [PERSON] не виконав свої зобовязання за договором, щодо оплати частки боргу у встановлений договором термін та не повернув позивачу основний борг в сумі 3725\~гривень 96\~копійок. З розрахунків заборгованості станом на 04.07.2018 року, які надані представником позивача, вбачається, що з 1 вересня 2014 року процентна ставка по кредиту була збільшена з 30 відсотків річних до 34,8 відсотка, а з 1 квітня 2015 року - до 43,2 відсотка річних. У пункті 1.1.3.2.4 Умов і правил надання банківських послуг, які є частиною укладеного між сторонами кредитного договору, зазначено, що банк має право в односторонньому порядку змінювати тарифи. З тарифів, доданих до позову вбачається, що процентна ставка на момент укладення договору була встановлена в розмір 36 % річних. Згідно до ст. 10561 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували застосування сторонами у договорі змінюваної процентної ставки встановленої у відповідності до вимог частин 4-6 ст. 10561 ЦК України. Враховуючи наведене, суд вважає, що у даному випадку умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У абзаці 1 пункту 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин судам роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі\~ст. 1056-1 ЦК України\~у зв'язку з прийняттям\~Закону України від 12 грудня 2008 року „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку, яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. У абзаці 3, 4 пункту 28 вказаної постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року судам роз'яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст.\~ст. 641-642 ЦК України\~або в порядку, визначеному ч. 6\~ст. 1056-1 ЦК України. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Згідно пункту 2.1.1.5.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний при незгоді із змінами правил і/або тарифів надати банку письмову заяву про розірвання договору і погасити виниклу перед банком заборгованість. Таким чином, в даному випадку позичальник позбавлений права не погодитися на зміну умов договору, і у випадку незгоди із запропонованими змінами зобовязаний ініціювати розірвання договору. Отже, така умова договору про право банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Згідно ст.1049\~Цивільного кодексу\~України позичальник\~зобов'язаний\~повернути позикодавцеві\~позику у\~строк та\~в порядку,\~що встановлені\~договором.\~Згідно ст.1050\~Цивільного кодексу\~України \~позичальник зобов'язаний\~сплатити грошову\~суму відповідно\~до ст.\~625\~Цивільного кодексу\~України,\~якою передбачено,\~що боржник\~не звільняється\~від відповідальності\~за неможливість\~виконання ним\~грошового зобов'язання. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обовязковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобовязань за цим договором, порушив свої зобовязання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Суд відхиляє як доказ розрахунки заборгованості за договором укладеним між ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем станом на 04.07.2018 року, надані позивачем. Зокрема, в наданих розрахунках застосовані збільшені розміри процентної ставки. Суд вважає таке збільшення розміру процентної ставки протиправним. Визначаючи розмір заборгованості відповідача по відсотках, суд вважає за необхідне застосувати відсоткову ставку в розмірі 36 відсотків річних як таку, що була встановлена на момент отримання відповідачем кредитної картки та відкриття карткового рахунку, тобто на момент укладення договору. Таким чином, заборгованість відповідача по відсотках, з урахуванням отриманих ним сум які зазначені у виписці по особовому рахунку, за період з 29.08.2014 року по 04.07.2018 року складає 5880\~гривень 52\~копійки згідно наступного розрахунку: 4185 гривень 42 копійки (сума боргу на яку нараховуються відсотки) х 1405 днів (період з 29.08.2014 року по 04.07.2018 року) х 36% річних / 360 днів (кількість днів відповідно до довідки про умови кредитування(а.с.11)) = 5880 гривень 52 копійки. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за пенею в сумі 6615,69 грн., проте з розрахунків заборгованості ( а.с.6-9, 50-54) вбачається, що сума нарахованої пені становить лише 2400 гривень. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача по процентах та пені становить 5880,52+2400 = 8280,52 грн. При цьому з розрахунків заборгованості вбачається, що відповідач сплатив позивачу 8739,98 грн. на погашення заборгованості по процентах та пені за період з 01.06.2015 року по 04.07.2018 року. Отже, на думку суду відповідач немає заборгованості по процентах та пені, оскільки дана заборгованість ним погашена повністю (8280,52 - 8739,98 = - 459, 46грн.), а також на вказану різницю заборгованості по процентах та пені слід зменшити розмір основної заборгованості. Таким чином, сума основного боргу по тілу кредиту становить 4185,42 -459,46 = 3725,96 грн. Суд відхиляє як доказ розрахунок заборгованості за договором від укладеним між АТ комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем станом на 04.07.2018 року. Зокрема, в такому розрахунку неправильно, на думку суду, обчислено основну суму боргу, проценти, які нараховуються не на суму основної кредитної заборгованості, а на інші складові боргу, тобто проценти та пеня, що суперечить ч.2 ст.550, ст.611 та ст.1050 ЦК України. Крім того, відповідачу нарахований штраф за порушення строків платежів (фіксована частина) 500 гривень та штраф (процентна складова) 692 грн. При вирішенні питання про стягнення пені та штрафу суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 ЦК України).\~\~Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами тарифів, як складової договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за такі порушення: порушення строків платежів по будь якому грошовому зобов'язанні, передбачених договором більше ніж на 30 днів. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи викладене вище суд вважає, що стягнення штрафів з відповідача є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення, а також в зв'язку з відсутністю заборгованості відповідача по процентах та пені, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафів також не підлягають задоволенню. Отже, загальна сума заборгованості відповідача складається із заборгованості по кредит і становить: 3725,96 грн. . Відповідно до ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Представник позивача в порушення ст.81,83 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів, що відповідач має перед позивачем заборгованість 4185,42 грн. тіло кредиту, 3038,82 грн. відсотків за користування кредитом, 6615,69 грн. заборгованість з пені за період з 01.01.2017 року по 04.07.2018 року, а також заборгованість по штрафах. Відповідно до ст. 81 ЦПК України представником позивача суду не було надано відповідного висновку експерта, яким би підтверджувалась заборгованість відповідача розмірі, вказаному в позовній заяві, а представники позивача відповідно до ст. 102 ЦПК України мали можливість подати суду відповідний висновок експерта, проте не скористалися таким правом. Суд відхиляє посилання представника позивача на Наказ Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.04.2012 року № 571/20887 « Про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів», як на підтвердження того, що надана представником позивача виписка є підтвердженням факту госоперації та отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором, так як даний наказ виданий відповідно до статті 6\~Закону України Про Національний архівний фонд та архівні установи, пункту 16\~Порядку утворення та діяльності комісій з проведення експертизи цінності документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 2007 року № 1004, і ним затверджено \~Перелік типових\~документів,\~що cтворюються\~під час\~діяльності\~державних органів\~та органів\~місцевого\~самоврядування,\~інших установ,\~підприємств та\~організацій,\~із зазначенням\~строків зберігання\~документів ( далі Перелік) і він стосується питань створення та строків зберігання документів, і не визначає статус документів, які підтверджують обставини, які підлягають доказуванню в даній справі. Відповідно до даного нормативно правового акта склад і строки зберігання документів, що створюються в організаціях певної галузі або сфері діяльності, визначаються відомчими (галузевими) переліками документів зі строками їх зберігання, які затверджуються відповідними державними органами,\~центральними органами\~та установами\~за погодженням\~з Державною\~архівною службою\~України (далі\~\~Укрдержархів). Цей Перелік є нормативно-правовим актом, призначеним для використання всіма організаціями при визначенні строків зберігання документів, їх відборі на постійне та тривале (понад 10 років) зберігання (далі\~\~архівне зберігання) або для знищення. Враховуючи вказані\~вище обставини\~справи та\~законодавство,\~яке регулює\~ зобов'язальні\~правовідносини,\~правовідносини які\~регулюють позику\~та кредит,\~суд вважає,\~що позов\~акціонерного товариства\~комерційний банк\~«ПриватБанк» про\~стягнення з\~[PERSON] на\~його користь\~заборгованості підлягає\~задоволенню частково\~і з\~відповідача слід\~стягнути на\~користь публічного\~акціонерного товариства\~комерційний банк\~«ПриватБанк» заборгованість\~по тілу\~кредиту у\~розмірі 3725,96 грн., а в решті позовних вимог відмовити повністю. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено частково, суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 444,13 грн. судових витрат у вигляді судового збору, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~На підставі статті 61 Конституції України, ст. ст. 525,526, 610 - 612,623,625,629,1046 - 1050, 1054,1056-1 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial