Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулася до Канівського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення. В позовній заяві зазначила, що позивач [PERSON] є власником 1/3 частини квартири № 31 в будинку за № 8 по вул. Енергетиків у м. Каневі Черкаської області, що підтверджується витягом з Державної реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права та їх обтяжень. Право власності на 2/3 частини вказаної вище квартири належить її колишньому чоловіку [PERSON] Згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 07.04.2015, спірна квартира є двокімнатною, житлова площа - 30,0 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 17,5 кв.м., 2-а кімната - 12,5 кв.м., кухня - 7,1 кв.м., вбиральня сполученої площі - 4,2 кв.м., коридор - 8,5 кв.м., лоджія - 2,5 кв.м. Загальна площа квартири - 51,0 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані. Рішенням Канівського міськрайонного суду від 24.03.2016, яке набрало законної сили [PERSON] виділено у користування житлову кімнату площею 12,5 кв.м., у користування відповідача виділено житлову кімнату площею 17,5 кв.м. разом з лоджією 2,5 кв.м., в загальному користуванні залишено кухню - 7,1 кв.м., вбиральню сполученої площі - 4,2 кв.м. та коридор - 8,5 кв.м.. Оскільки відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою, відмовляється надати комплект ключів від вхідних дверей вона змушена була звертатись до поліції та суду, збирати відповідні документи для захисту своїх прав, спілкуватися з працівниками поліції, чим заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в 30000 грн.. Просить суд прийняти рішення, яким вселити її у квартиру [ADDRESS], в кімнату № 5 площею 12.5 кв.м., згідно технічного паспорта, зобов'язати [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні квартирою №31 будинку № 8 по вул. Енергетиків у м. Каневі Черкаської області та передати комплект ключів від вхідних дверей до даної квартири, та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 30 000 грн. та судові витрати по сплаті судового збору. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON], посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату та час судового засідання. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав, надав суду заперечення на позов та пояснив, що відповідач жодним чином не порушив права [PERSON], як співвласника, оскільки вона не зверталася з приводу вселення, а також надання комплекту ключів від квартири. Він тривалий час знаходився за кордоном. В спірній квартирі проживають його батьки [PERSON] та [PERSON], батьки є інвалідами, потребують стороннього догляду. Крім того, як зазначено в позовній заяві позивач вказує, що вона проживає за адресою: [INFO], тому можна рахувати, що вона має де проживати. Вважає позовну заяву не необґрунтованою та такою, що не ґрунтується на нормах матеріального права, а позовні вимоги безпідставними, тому просить суд відмовити в позові. Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/3 частини квартири № 31 в будинку за № 8 по вул. Енергетиків у м. Каневі Черкаської області, відповідач [PERSON] є власником 2/3 частини квартири № 31 в будинку за № 8 по вул. Енергетиків у м. Каневі Черкаської області, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 24.03.2015, яке набрало законної сили, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію про реєстрацію права та їх обтяжень. Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. В процесі судового розгляду встановлено, підтверджено наданими до суду документами та не заперечувалося учасниками процесу, що сторонам на праві спільної часткової власності належить спірна квартира, в якій 1/3 частки належить позивачу [PERSON], 2/3 частки відповідачу [PERSON]. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про прядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною часткової власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. В контексті ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є у спільній частковій власності. За відсутності згоди порядок володіння так користування майном визначається судом за позовом одного або декількох співвласників. Рішенням Канівського міськрайонного суду від 24.03.2016, яке набрало законної сили 14.06.2016, встановлено порядок користування квартирою № 31 в буд. № 8 по вул. Енергетиків в м. Каневі Черкаської області, виділено в користування позивача [PERSON] житлову кімнату площею 12,5 кв.м., виділено в користування відповідача [PERSON] житлову кімнату площею 17,5 кв.м. разом з лоджією 2,5 кв.м., в загальному користуванні залишено кухню - 7,1 кв.м., вбиральню сполученої площі - 4,2 кв.м. та коридор - 8,5 кв.м. (а.с. 14-15). Позивач [PERSON] неодноразово (01.10.2014, 19.07.2016) зверталася до Канівського МВ УМВС України в Черкаській області та Канівського ВП Золотоніського ВП ГУ НП в Черкаській області із скаргами на дії відповідача, в звязку з тим, що він відмовляється надавати їй ключі від спільної квартири та отримала висновок з рекомендацією звернутися з даного приводу до суду ( а.с. 8,9). Згідно акту, складеного 22.11.2016 та підписаного мешканцями міста Канева [PERSON]Ю, [PERSON], [PERSON] (а.с.37) вбачається, що співвласника квартири [ADDRESS] [PERSON] не впускають до вказаної квартири, відмовляються відчиняти двері. Згідно копії висновку складеного інспектором Канівського ВП Золотоніського ВП ГУ ГП в Черкаській області від 26.11.2016 (а.с.41) вбачається, що 22.11.2016 до Канівського ВП надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що її не впускають в квартиру [ADDRESS], яка належить їй на праві спільної власності з [PERSON], відмовляються відчиняти двері, у звязку з чим їй було розяснено право звернення до суду. Допитані в суді свідки [PERSON]Ю, [PERSON], [PERSON] підтвердили, що восени 2016 разом з позивачем [PERSON] ходили до квартири [ADDRESS], двері не відчинили, хоча було чути чоловічий та дитячі голоси в квартирі у звязку з чим позивач викликала поліцію, яка приїхала до квартири, але двері знову не відчинили. В ході розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] в спірній квартирі, де їй на праві власності належить 1/3 частки нерухомого майна, фактично не проживає, оскільки позбавлена можливості доступу до вищевказаної квартири, тому що відповідач відмовляється надати комплект ключів від вхідних дверей. Статтею 41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно зі ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином суд вважає, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Враховуючи зазначені норми права, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог до [PERSON] в частині усунення перешкод в користуванні спірною квартирою, оскільки позивачем в суді доведено, що вона є власником 1/3 частини спірної квартири і з вини відповідача [PERSON] позбавлена права користування квартирою. Судом не можуть бути враховані заперечення представника відповідача [PERSON], про те, що позивач не зверталася до відповідача з приводу вселення, отримання ключів, тому що викладені відповідачем та його представником обставини не можуть бути підставою для відмови позивачу в позові про усунення перешкод в користуванні власністю. З зазначених вище підстав суд вбачає підстави для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні належною [PERSON] частиною квартири, шляхом вселення позивача в квартиру, зобов'язання відповідача [PERSON] не чинити їй перешкоди в користуванні квартирою та надати їй комплект ключів від вхідних дверей вказаної квартири. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. суд приходить до наступного. Відповідно до 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Як зазначено в п. 5 вищевказаної постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. В судовому засіданні обєктивно встановлено, що в результаті протиправних дій відповідача [PERSON], який неправомірно перешкоджає позивачу в здійсненні законного права на користування квартирою № 31 в будинку № 8 по вул. Енергетиків в м. Каневі та відмовляє надати комплект ключів для її вселення, спричинені глибокі моральні страждання позивачу. Через неправомірні дії відповідача позивачу довелося звертатися до поліції та суду, збирати відповідні документи для захисту своїх прав, спілкуватися з працівниками поліції, докладати додаткових зусиль для організації свого життя. А тому, суд вважає що вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок протиправних дій відповідача є обґрунтованими, однак виходячи із принципів розумності та справедливості, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в цій частині частково, стягнувши з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5000 грн., оскільки саме ця сума, на думку суду, відповідає рівню душевних страждань позивача та принципам розумності і справедливості. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 785,47 грн.. На підставі ст.ст. 319, 321, 356, 358, 391, 1267 ЦК України,

Outcome: partial