Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Гедьо Андрій Степанович звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення помилково перерахованих коштів, посилаючись на те, що 08.10.2020 року [PERSON] помилково перерахувала грошові кошти у розмірі 14 000.00 грн. (чотирнадцять тисяч) на картковий рахунок відкритий в АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» (номер картки [NUMBER] ) на ім`я [PERSON] , що підтверджується квитанцією №Р24А649862350С06273 від 08.10.2020 року. В призначенні платежу зазначено: «Переказ особистих коштів». Між позивачем та відповідачем немає родинних відносин, ділових стосунків чи інших зобов`язань, а тому дані кошти не могли бути перераховані відповідачу як подарунок, позика, доплата за послуги чи товар. На численні усні вимоги повернути грошові кошти відповідач не відреагувала. 17.12.2020 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з письмовою вимогою про повернення безпідставно набутих коштів, що підтверджується описом вкладення до цінного листа та накладною на поштове відправлення №0303915568397 від 17.12.2020 року. Проте 29.12.2020 року лист №0303915568397 повернувся до [PERSON] .. Із довідки про повернення/досилання вбачається, що причиною повернення листа відправнику стала відмова адресата. Таким чином вимога про повернення помилково перерахованих коштів залишилася без задоволення. На підставі вищевикладеного, просить стягнути з відповідача суму безпідставно отриманих коштів в сумі 14 000 гривень, витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 гривень, витрати на правничу допомогу в сумі 4 000 грн. Позивач у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Представник позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав позовну заяву та просив її задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила. Згідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Відповідно до ч. 4 ст. 1088 ЦК України порядок здійснення безготівкових розрахунків регулюється цим кодексом, законом та банківськими правилами. Відповідно до ст. 177 ЦК України - об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно ст. 1212, 1213 ЦК України - особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Спеціальним законом у сфері безготівкових розрахунків є Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Згідно з п. 32.3 ст. 32 Закону банки зобов`язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених п. 22.6 ст. 22 цього Закону. Платіжним дорученням є розрахунковий документ, який містить доручення платника банку здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача (п. 1.30 ст. 1 Закону). Главою 3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління НБУ від 21 січня 2004 року № 22 визначений порядок розрахунків із застосуванням платіжних доручень. З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач в квитанції від 08.10.2020 №Р24А649862350С06273 одноразово помилково зазначила реквізити платіжної картки [NUMBER] на ім`я [PERSON] , здійснила переказ коштів у розмірі 14 000 гривень, що підтверджується дублікатом квитанції /а.с.8/. Питання щодо повернення неналежно перерахованих коштів у рахунок відповідача позивач намагався вирішити самостійно, 17.12.2020 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з письмовою вимогою про повернення безпідставно набутих коштів, проте 29.12.2020 року лист №0303915568397 повернувся до [PERSON] /а.с.9-12/. Згідно з п. 1.23 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі (п. 1.24 ст. 1 вищевказаного Закону). Пунктом 2.35. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Національного Банк України № 22 від 21.01.2004 року визначено, що кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Отже, заслуговує на увагу твердження позивача, що кошти були перераховані внаслідок помилки з огляду на те, що перерахування відбулося одноразово, не носило регулярний та систематичний характер, за повідомленням представника позивача сторони взагалі не знайомі, між ними не існує ніяких договірних відносин. Доказів на спростування твердження позивача щодо помилковості перерахування грошових коштів відповідачем не надано. Відповідач не надав доказів наявності договірних відносин з позивачем на предмет постачання товарів/послуг, після отриманні коштів від позивача не визначив податкові зобов`язання з ПДВ та не склав і не зареєстрував в ЄРПН податкову накладну за такою операцією. Отже, враховуючи, що позивач довів, що набуття відповідачем грошових коштів є безпідставним внаслідок помилки їх перерахування, наявні підстави для задоволення позову. За приписами ч. 1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір № 14/20 про надання правової допомоги від 14.12.2020, погодження часу та вартості на відпрацювання та/або надання правничої допомоги від 14.12.2020 року, додаток № 2 до договору про надання правової допомоги № 14/12, акт № 1 прийому-передачі наданих юридичних послуг від 25.02.2020 року, квитанцію від 19.01.2021 про сплату 4 000 грн. згідно договору № 14/20 від 14.12.2020 року. Склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу, здійснену адвокатом на загальну суму 4 000 грн. є співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги та їх обсягом. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений останнім при подачі позову.

Outcome: approved