Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 12.12.2008 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 26.11.2008 року до повноліття дитини. Згідно рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 03.03.2011року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Син разом з позивачем з дня народження проживає в [ADDRESS]. Представник позивача посилається на те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не спілкується з ним взагалі, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, як це встановлено законом України «Про охорону дитинства». Син не отримує від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, не цікавиться його життям, не телефонує йому, не відвідує його за місцем проживання. Розмір аліментів, які відповідач перераховує на утримання сина, є мізерним та нижчим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В даний час відповідач має заборгованість по аліментам 32708,23 грн. Зазначає, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків відносно свого сина, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 17.08.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 17 вересня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки він не ухиляється від виконання батьківських обов'язків, він по мірі можливості спілкується сином, вітає його зі святами, з днем народження, в 2013 році купував йому речі до школи. Відповідно до рішення суду він зобов'язаний сплачувати аліменти у розмірі ј частки від заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини, але аліменти сплачує не завжди та не в повному обсязі, оскільки не має постійної роботи та має іншу сім'ю, яку необхідно утримувати. Також відповідач зазначив, що якби син проживав з ним він приділяв більше уваги його вихованню та утриманню. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала проти позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, покладених на нього ст. 150 Сімейного кодексу України відносно малолітньої дитини. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER], виданим 03.03.2008 Можняківською сльською радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис № 03. Малолітній син сторін [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданою виконавчим комітетом Можняківської сільської ради Новопсковського району Луганської області 06.06.2018 за вих. № 386. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, складеного комісією Можняківської сільської ради Новопсковського району Луганської області, малолітній син сторін проживає разом з матір'ю [PERSON], батько дитини [PERSON] не відвідує сина за місцем проживання дитини та не приймає участі у вихованні дитини, про що також засвідчили сусіди. В судовому засіданні встановлено, що позивачка офіційно не працює, але має тимчасові заробітки, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває. Матеріалами справи встановлено, що батько малолітнього [PERSON] - відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], а фактично проживає за адресою: [ADDRESS] Судом встановлено, що рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 12.12.2008, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 26.11.2008 до повноліття дитини. Разом з тим, як вбачається з довідки Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 07.06.2018 за вих. № 3906/16.22-41відповідач аліменти на утримання сина сплачує не в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 07.06.2018 утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 32708,23 грн. З довідки батьківського комітету Можняківської ЗОШ 1-3 ст. вбачається, що [PERSON] участі у суспільному та шкільному житті дитини не приймав та не приймає. Згідно довідки Можняківського ФАП Новопсковського району зазначено, що за медичною допомогою в інтересах дитини зверталася мати [PERSON] Згідно вироку Новопсковського районного суду Луганської області від 19.11.2018 року, який набрав законної сили 20.12.2018 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин. Згідно акту обстеження житлового будинку № 695 від 12.09.2018 р по вул. Вишневій, 38 с.Заайдарівка Новопсковського району зазначено, що житловий будинок належить [PERSON], складається з трьох кімнат, загальною площею 42,6 кв.м.Санітарно побутові умови добрі, житловий будинок газифікований, є індивідуальне опалення, забезпечений водопостачанням та каналізацією. Для перебування [PERSON] є окрема ізольована кімната в якій є всі необхідні меблі. Для виховання та психологічного розвитку дитини створено сприятливі умови. Згідно інформації Можняківської загальноосвітньої школи 1-3 ст. про участь [PERSON] у вихованні сина зазначено, що [PERSON], учень 5 класу імпульсивний, неврівноважений хлопчик з непростим характером. Потребує постійного батьківського піклування. Наприкінці 3 класу [PERSON] протягом місяця жив і виховувався у батька. За цей період хлопчик почав краще вчитися, став спокійнішим врівноваженим. Батько під час перебування у нього сина постійно тримав тісний зв'язок з вчителем, цікавився станом справ у школі. Перебування з батьком позитивно впливає на психологічний стан дитини. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо позбавлення батьківських прав, обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. До початку розгляду справи орган опіки та піклування Новопсковської районної державної адміністрації надав висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], але під час судового розгляду даної справи органом опіки та піклування надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] В даному висновку зазначено, що під час розгляду цивільної справи в суді змінилися обставини, які мають істотне значення, а саме - відповідно до вироку Новопсковського районного суду Луганської області від 19.11.2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин. Крім того, [PERSON] повністю проігнорував рекомендації членів комісії та жодним чином не приймав участь у вихованні та розвитку сина, тому на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Новопсковській районній державній адміністрації від 14.02.2019 було прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських праві відносно сина. В судовому засіданні також були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили ухилення відповідача [PERSON] від виконання батьківських обов'язків відносно малолітнього сина [PERSON]. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно свого малолітнього сина [PERSON], покладених на нього сімейним законодавством, не піклується про стан здоров'я дитини, здобуття ним освіти, має заборгованість зі сплати аліментів. Вихованням та утриманням сина піклуванням про його здоров'я та майбутнє займається матір дитини [PERSON] Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої в Україні з 27.09.1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь - яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 вказаної Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Суд критично ставиться до пояснень відповідача [PERSON] стосовно того, що він по мірі можливості спілкується та допомагає сину матеріально, оскільки під час судового розгляду було встановлено свідоме невиконання ним батьківських обов'язків, ігнорування рекомендацій членів комісії з питань захисту прав дитини при Новопсковській районній державній адміністрації щодо приймання участі у вихованні та розвитку сина. Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, покладених на нього ст. 150 Сімейного кодексу України, відносно малолітньої дитини. Відповідно до ч.5 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved