Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Гребенюк О.С. у листопаді 2019 року звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] із метою отримання банківських послуг звернулася до позивача, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 02.02.2016, згідно з якою отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту картковий рахунок. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, складає між нею та позивачем договір надання банківських послуг. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона повністю проінформована про умови кредитування, які були надані для ознайомлення. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, оскільки надав можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та у межах установленого кредитного ліміту. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 18.08.2019 відповідач на думку позивача має заборгованість - 51826,58 грн., у тому числі: 37248,53 грн. - заборгованість за кредитом; 9636,29 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1997,64 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 0,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2444,12 грн. - штраф (процентна складова). У зв`язку з цим, представник позивача просить суд стягнути із відповідача всю суму заборгованості за договором та стягнути судові витрати, понесені при подачі позову. Ухвалою суду від 28.11.2019 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалами суду від 23.12.2019, від 20.01.2020 року та від 05.03.2020 за клопотанням відповідача були витребувані додаткові письмові докази, з позивача стягнуто штраф. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 34). Відповідач проти позову заперечила, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. [PERSON] під час судового розгляду в обґрунтування заперечень пояснила, що з 2017 року дійсно користувалась кредитною карткою АТ «Приватбанк», але ніколи не допускала виникнення заборгованості, завжди своєчасно повертала використані із кредитної карти кошти. 20 жовтня 2018 року [PERSON] виявила, що її номер мобільного телефону, який одночасно є фінансовим телефоном, заблоковано. Після того як 21.10.2018 вдалось відновити сім карту, відповідач спробувала перевірити кредитну карту АТ «Приватбанк», але виявилось, що вона теж заблокована. Цього ж дня у відділенні банку у м.Тростянець їй повідомили, що на картці було збільшено кредитний ліміт і знято грошові кошти близько 28 тис. грн., які перераховані трьома різними платежами на рахунок, відкритий в АТ «ПУМБ». [PERSON] вказала, що указані платежі були здійснені без її відома вночі у період, коли її телефон було заблоковано, тому вона одразу зателефонувала до банку за телефоном 3700 і попросила заблокувати кредитну карту, з того часу вона заблокована і нею вона не користувалась. Крім того, вона звернулась із заявою до Тростянецького відділення поліції ГУНП в Сумській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення - шахрайства, на підставі якої було розпочато кримінальне провадження. Після того як було установлено особу, якій належить рахунок, на який було зараховано кошти, яка проживає у м.Кривий Ріг, кримінальне провадження було передано для розслідування до Криворізького відділу поліції. Також [PERSON] зазначила, що зверталась з листами 24.10.2018 та у травні 2019 року до банку із повідомленням про заволодіння шахраєм коштами з її карткового рахунку, а також про те, що жодної інформації про паролі, коди, чи інших відомості для доступу до її сім карти чи особистого кабінету у Приват24 вона нікому не повідомляла, банківські карти та телефон не втрачала, переказ кредитних коштів 20.10.2018 відбувався невідомим для неї способом, без її відома, згоди та без її присутності. Спочатку [PERSON] від позивача отримала відповідь, що її звернення розглядається, а у подальшому Банк повідомив про те, що саме вона має повернути кошти. Відповідач вказала, що на момент зняття невідомою особою коштів з кредитної карти вона не мала жодної заборгованості перед позивачем. Після цього випадку, про який вона одразу повідомила позивача, кредитними коштами з картки не користувалась. Нову кредитну карту, яку отримала взамін заблокованої використовує виключно для ідентифікації себе як клієнта банку, не знімає кошти з неї і не поповнює картку. [PERSON] вважала, що банк безпідставно вимагає повернення саме з неї заборгованості, яку банк самостійно постійно збільшує, останні два роки працівники банку їй постійно телефонують з різних номерів, погрожують різним способом, намагаються змусити повернути гроші, яких вона не брала, а тому не зобов`язана повертати. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом установлено, що 02.02.2016 [PERSON] підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У вказаній Заяві зазначено, що разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, вони складають договір про надання банківських послуг, з якими позичальник ознайомився і погодився, що підтвердив своїм підписом у Заяві (а.с. 10). До позовної заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 (а.с. 11, 12-28). Проте, указані Витяги не містять підпису відповідача. Номер виданої кредитної картки, термін її дії та з якими саме затвердженими Умовами і Правилами, тарифами ознайомлена відповідач та дала на них згоду, у анкеті-заяві, не зазначено. Згідно з довідкою, наданою позивачем, [PERSON] було видано дві кредитні картки № [NUMBER] із терміном дії 09/21, № [NUMBER] із терміном дії 10/22 (а.с.105). Відповідач не оспорила факт отримання указаних кредитних карток та використання коштів з карти № [NUMBER] до 01.10.2018 року. За розрахунком позивача непогашена заборгованість за договором б/н від 02.02.2016 року станом на 18.08.2019 року складає -51826,58 грн., яка складається з наступного: 37248,53 грн. - заборгованість за кредитом; 9636,29 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 1997,64 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 0,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2444,12 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.8-9). З указаного розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів по кредитних картках, виданих [PERSON] (а.с.88, 89) вбачається, що спірна заборгованість за тілом кредиту виникла 20.10.2018 року. Так, згідно з указаною випискою по картці [PERSON] № [NUMBER] та відповідно до наданих представником позивача на вимогу ухвали суду відомостей (а.с.137) 20 жовтня 2018 року через співробітників підтримки 3700 на рахунок отримувача ПАТ «ПУМБ» проведено такі зарахування: - о 23 год. 03 хв. з картки [PERSON] № [NUMBER] проведено списання 8203,17 грн. з утриманням комісії, у тому числі 7877,56 грн. з призначенням платежу «Оплата за орендну плату [PERSON] дог. № 358281; - о 23 год. 32 хв. з картки [PERSON] № [NUMBER] проведено списання 13808,03 грн. з утриманням комісії, у тому числі 13583,77 грн. з призначенням платежу «Оплата за будівельні матеріали згідно договору №423871; - о 23 год. 48 хв. з картки [PERSON] № [NUMBER] проведено списання 5608,46 грн. з утриманням комісії, у тому числі 5383,28 грн. з призначенням платежу «Оплата товару згідно договору №6283811. Крім того, згідно з випискою по картці [PERSON] на її картковий рахунок № [NUMBER] 20.10.2018 року було зараховано 19250 грн. за кредитним договором №18102017163956, а починаючи з 20.11.2018 року і до 20.08.2019 позивачем з указаної кредитної картки відповідача самостійно списувався платіж 2582,58 грн. як «Ежемесячный платеж по услуге Мгновенная рассрочка». Відповідач під час судового розгляду заперечила факт ініціювання через співробітників підтримки 3700 операції із списання на картку отримувача ПАТ «ПУМБ» трьох платежів за відповідними договорами про оренду та придбання товарів, які як [PERSON] вказала здійснено без її відома після блокування її фінансового телефону. Також [PERSON] заперечила укладення 20.10.2018 року кредитного договору №18102017163956 та отримання 19250 грн. з оформленням обов`язку його щомісячного повернення за послугою «Миттєва розстрочка» в сумі 2582,58 грн. [PERSON] під час судового розгляду повідомила, що 21.10.2018 після того як виявила, що з її кредитної картки № [NUMBER] вночі 20.10.2018 без її відома невідомим способом були списані кошти, вона звернулась до Банку з проханням блокування цієї картки, що підтверджується і визнається АТ КБ «Приватбанк» у наданих його представником до суду відомостях про те, що указана картка о 09 год. 28 хв. 21.10.2018 року за зверненням клієнта була заблокована (а.с.137). Крім того, про безпідставне списання коштів з кредитної картки № [NUMBER] Негода О.А. 24 жовтня 2018 року повідомила АТ КБ «ПриватБанк», надіславши рекомендований лист (а.с.147), на який спочатку отримала відповідь листом від 23.11.2018 року про те, що фахівці Головного офісу «Приватбанк» працюють над вирішенням порушеного [PERSON] питання. В подальшому через те, що питання відповідачем залишилось не вирішеним [PERSON] повторно надіслала лист від 04.05.2019 року до Голови правління АТ КБ «Приватбанк», в якому детально проінформувала про спірні транзакції та обставини виявлення зняття невідомою особою коштів з кредитної картки, повідомила про звернення до відділення поліції та заявила про відмову від сплати кредиту, комісій, відсотків та інших платежів, зумовлених зняттям 20.10.2018 коштів без її відома, а також вимагала стягнути спірну заборгованість з [PERSON] , яка як установлено в ході досудового розслідування кримінального провадження є власником рахунку в АТ «ПУМБ», на який було зараховані кредитні кошти в сумі 28179 грн. (а.с.51, 52). Також за заявою [PERSON] від 22.10.2018 року про заволодіння невідомою особою шляхом обману грошовими коштами в сумі 28179 грн. Тростянецьким відділенням поліції Охтирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області було розпочато кримінальне провадження № 12018200270000373 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України (а.с.53). Натомість АТ КБ «Приватбанк», незважаючи на указані повідомлення [PERSON] про здійснені несанкціоновані платіжні операції без фізичного пред`явлення електронного платіжного засобу, звернувся до суду з цим позовом. Згідно із статтею 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності (частина 1 статті 12 ЦПК України). За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд відповідно до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Позивач всупереч положенням частини 3 статті 12 ЦПК, статті 81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надав до суду належних, допустимих та достатніх доказів, у розумінні статей 77-80 ЦПК України, які б підтверджували, що саме відповідачем ініційовано спірні операції 20.10.2018 АТ КБ «Приватбанк», у тому числі, не подано аудіозапису розмови 20.10.2018 відповідної особи зі співробітником служби підтримки 3700, доказів оформлення саме [PERSON] послуги «Миттєва розстрочка» тощо. Судом для всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи за клопотанням відповідача у позивача витребовувались докази, вживались заходи процесуального примусу. При цьому позивачем не доведено, що за результатами розгляду звернень [PERSON] банком було проведено належне службове розслідування і, що на підставі належних доказів позивачем не встановлено обставини несанкціонованого зняття 20.10.2018 з кредитного рахунку відповідача кредитних коштів, чим не були спростовані заперечення відповідача про не ініціювання нею через співробітників підтримки 3700 операцій із списання на картку отримувача ПАТ «ПУМБ» трьох платежів за відповідними договорами про оренду та придбання товарів, та не спростовано тверджень [PERSON] стосовно не укладення нею 20.10.2018 року кредитного договору №18102017163956 з отриманням 19250 грн. та оформленням обов`язку його щомісячного повернення за послугою «Миттєва розстрочка». Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Згідно зі статтею 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до пунктів 1, 2, 8, 9 розділу 6 Положення «Про порядок емiсiї електронних платіжних засобів i здійснення операцій з їх використанням» затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (у редакції на час здійснення спірних операцій), користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Отже, виходячи з викладених норм підставою відповідальності особи-користувача платіжної картки за здійснення несанкціонованих платіжних операцій з її рахунку є її дії чи бездіяльність, що сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. В разі недоведеності таких обставин, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні спірних грошових коштів. Аналогічні висновки щодо застосування норм викладені у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 669/534/15-ц. Отже, оскільки позивачем не надано достатньої сукупності належних і допустимих доказів на підтвердження або особистого використання відповідачем кредитних коштів, які є предметом спору у цій справі, або доказів того, що саме [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера, або іншої інформації, яка давала б змогу ініціювати іншій особі спірні платіжні операції, [PERSON] не несе відповідальності за здійснені 20.10.2018 року операції із списання належних позивачу коштів. Відтак, оскільки відповідач згідно з випискою про рух коштів виданими їй кредитними катками не користувалась після 01.10.2018 року, коштів не витрачала, а тому підстави для стягнення нарахованої позивачем заборгованості в загальній сумі 51826,58 грн. відсутні. Крім того, умовами укладеного сторонами договору від 02.02.2016 року, які зафіксовані лише у підписаній [PERSON] Анкеті-заяві, не передбачено її обов`язку сплачувати відсотки та неустойку, які нараховано позивачем. Тарифи, Правила та умови, на які посилається позивач всупереч вимогам статей 207, 1055 ЦК України відповідачем не підписані й оригінали цих документів кредитором відповідачеві передані не були, у зв`язку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим і не підлягає задоволенню. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1921 грн. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позов задоволенню не підлягає, сума сплаченого позивачем судового збору не може бути йому компенсована. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed