Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Представник позивача адвокат [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків по вихованню дитини. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з наведених у ньому підстав. Відповідач у судове засідання не зявлявся з невідомих суду причин, хоча про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 13.03.2019 року на адресу суду надійшла заява, згідно якої [PERSON] просить розглядати справу за його відсутності, зявлятись у судові засідання можливостей та бажання не має, не заперечує проти задоволення позову. Однак, вказану заяву суд сприймає критично та до уваги її не приймає, оскільки відсутні достовірні відомості щодо особи та обставин написання цієї заяви. Від представник третьої особи [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. З урахуванням віку та обставин справи малолітній [PERSON] в судове засідання не викликався. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач у встановлений судом пятнадцятиденний строк відзив на позов не подав, ухвалу суду про відкриття провадження у справі отримав 04.12.2018 року. На підставі ст. 280-282 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], 20.11.2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області, актовий запис № 413, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище «[PERSON]». Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 06.09.2012 року шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] 20.11.2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області, актовий запис № 413, розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище «[PERSON]». Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], 23.04.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новокаховського міського управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 76, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище «[PERSON]». В судовому засіданні також встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу між батьками, постійно проживає разом із матірю, [PERSON] не відомо, що його біологічним батьком є [PERSON], оскільки останній дитину не відвідує, повністю відсторонився від участі у піклуванні та виконанні своїх батьківських обовязків, зокрема, щодо утримання дитини, спілкування, виявлення інтересу до життя, здоровя, розвитку, інтересів та успіхів дитини. Вихованням дитини займається позивачка разом зі своїм чоловіком [PERSON], якого дитина вважає своїм батьком. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні надали пояснення, з яких вбачається, що після розлучення сторін у справі їх син [PERSON] проживає з матірю, відповідач будь-якого інтересу до життя сина не виявляє, його вихованням не займається, матеріально не підтримує. [PERSON] проживає в повноцінній родині з матірю та її чоловіком, де йому створені належні умови для проживання, виховання, отримання освіти та розвитку здібностей. Виконавчий комітет Новокаховської міської ради Херсонської області надав висновок від 18.02.2019 року, відповідно до якого комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Новокаховської міської ради, діючи в інтересах дитини, вважає за недоцільне позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу. Діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою (ст. 142 Сімейного кодексу України). Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. У відповідності з ч. 1 ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обовязків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, обєктивного зясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 вказаної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального само усвідомлювання, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач дійсно ухиляється від виховання сина [PERSON], [INFO], оскільки після розірвання шлюбу із матірю дитини про фізичний і духовний розвиток дитини не піклується, не цікавиться його навчанням, розвитком та здоровям, не забезпечує матеріально, не спілкується із ним, не виявляє до нього будь-якого інтересу, а тому суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO]. При цьому суд, згідно ч. 5 ст. 19 СК України, не погоджується з висновком органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO], оскільки цей висновок обґрунтовано лише відсутністю відповідача за місцем проживання, а тому він є необґрунтованим і таким, що суперечить інтересам дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved