Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду 18.04.2017р. з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № ZPVLGK00000547 від 23.11.2005 року, зазначивши підставою позову ст.ст. 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), у спосіб захисту, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Позиція позивача викладена в позовній заяві і у вступному слові і полягає в такому. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір № ZPVLGK00000547 від 23.11.2005 року, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 9680,00 Доларів США на термін до 20.11.2015 року. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у встановленому розмірі. Відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за договором, у звязку з чим станом на 03.04.2017 року заборгованість по вказаному договору становить 8023,30 доларів США. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі на тих підставах, що в ньому зазначені. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення позову, заявила клопотання про застосування строку позовної давності. Ухвалою суду від 17.07.2017 року було відкрито провадження в справі та призначено судове засідання в приміщені Вільнянського районного суду Запорізької області з викликом сторін (том № 1, а.с. 25). 01.08.2017 року ухвалою суду за клопотанням представника відповідача витребувані письмові докази, які знаходяться в ПАТ КБ «Приватбанк» (том № 1, а.с. 36-37). 29.08.2017 року до суду в судове засідання надано документи з ПАТ КБ «Приватбанк» (том № 1, а.с. 47-250). 17.10.2017 року ухвалою суду за клопотанням представника відповідача витребувані письмові докази, які знаходяться в ПАТ КБ «Приватбанк» (том № 2, а.с. 10). 06.11.2017 року до суду електронною поштою надано документи з ПАТ КБ «Приватбанк» (том № 2, а.с. 14-34). У звязку з набранням чинності 15.12.2017 року Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції, ухвалою суду від 15.02.2018 року постановлено слухати справу а порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, розяснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (Том № 2, а.с. 49-51). 12.03.2018 року представником відповідача до суду надано клопотання про застосування строків позовної давності та надано відзив на позовну заяву (Том № 2, а.с. 61-63). 08.05.2018 року від ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду надійшла відповідь на відзив та клопотання (Том № 2, а.с. 77-78). Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, надані сторонами, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. У відповідності до вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Обраним позивачем предметом спору у даній справі і способом захисту права, передбаченим ст. 16 ЦК України, є стягнення заборгованості. У судовому засіданні встановлено наступне. 23.11.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір № ZPVLGK00000547, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 9680,00 Доларів США на термін до 20.11.2015 року. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у встановленому розмірі. Відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за договором, у звязку з чим станом на 03.04.2017 року заборгованість по вказаному договору становить 8023,30 доларів США (Том № 1, а.с. 4-9, 240-250). Встановлюючи фактичні обставини та визначаючи зміст спірних правовідносин, суд виходив з того, що можливість предявлення до суду позову про стягнення заборгованості випливає з положень статей 15, 16, а також статей ст.ст. 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, ст. 1054 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом примусового виконання обовязку в натурі. Представник позивача, який має намір стягнути суму заборгованості за кредитним договором з відповідача вважає, що в нього є всі законні на це підстави, має право звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (відповідач) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи 23.11.2005 року [PERSON] отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 9680,00 Доларів США на термін до 20.11.2015 року. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у встановленому розмірі. Відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за договором, у звязку з чим станом на 03.04.2017 року заборгованість по вказаному договору становить 8023,30 доларів США. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що в порушення норм закону і умов кредитного договору [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 03.04.2017 року виникла заборгованість за кредитним договором № ZPVLGK00000547 від 23.11.2005 р. у розмірі 8023,30 доларів США, яка складається з наступного: 2762,11 доларів США заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 2681,20 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом, 281,60 доларів США- заборгованість по комісії за користування кредитом, 2298,39 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором(Том № 1, а.с. 4-9, 240-250). Однак відповідач позовні вимоги банку не визнає і просить суд застосувати строк позовної давності в три роки, оскільки останній платіж був здійснений 05.03.2014 року, і тому строк позовної давності сплив. Представник банку заперечував проти застосування позовної давності, мотивував це тим, що термін дії договору - 20.11.2015 року, банк звернувся до суду з позовом до відповідача 13.04.2017 року, тобто до спливу строку позовної даності. У відповідності до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересів. Загальна позовна давність встановлено тривалістю у три роки. За змістом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в позивача права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідач, скориставшись правом, наданим йому чинним законодавством, просить застосувати строк позовної давності. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, тобто з 05.03.2014 року, при цьому строк позовної давності не переривався, то позивач звернувся до суду (18.04.2017 року), після спливу строку позовної давності (05.03.2017 року). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, у зв'язку з чим у позові належить відмовити. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Крім того згідно п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин від 30.03.2012 р. № 5 та п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів, у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Виходячи з наведених обставин та відповідно до вищенаведених норм права, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed