Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення суми пенсії, яка належала спадкодавцеві, але не була ним одержана за життя, яка обґрунтована тим, що 10 вересня 2020 року рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області задоволено позов [PERSON] до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення суми пенсії, яка належала спадкодавцеві, але не була ним одержана за життя в розмірі 13028,26 грн. Однак, під час цього суд не вирішив питання про витрати на правничої допомогу в сумі 4802,25 грн., що підтверджується розрахунком судових витрат та квитанцією, які поніс позивач при розгляді справи. Заявник [PERSON] та її представник [PERSON] до судового засідання не з`явилися, про дату, час і місце його проведення повідомлялися. Надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, заяву про ухвалення додаткового рішення підтримують в повному обсязі. Представник Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Донецькій області до судового засідання не з`явився, відповідач про час та місце розгляду заяви повідомлявся належним чином, відповідачем надано письмові пояснення, в яких зазначає, що з доводами [PERSON] викладеними у позовній заяві, управління не згодне з огляду на наступні обставини. 16.05.2019 року Представник від імені та в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення суми пенсії яка належала спадкодавцеві, але не була ним одержана за життя. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10.09.2020 вказаний позов задоволено. 10.11.2020 року від Представника до суду надійшла заява про стягнення з відповідача на користь [PERSON] витрат на правничу допомогу в розмірі 4802,25 грн. Представник при поданні позову надав орієнтовний розрахунок робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги та зазначає, що позивачу було надано такі юридичні послуги: вивчення нормативної бази та законодавства стосовно предмету спору 1 год; вивчення судової практики 0,5 год; підготовка позовної заяви 2 год; складання договору про надання правничої допомоги 10 хв.; представництво в судовому засіданні 1 год; складання даного розрахунку 20 хв. Адвокат зазначає, що загалом ним витрачено 5 год. (5х 960,45= 4802,25 грн.). Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VІ (далі Закон № 5076-VI). Так, відповідно до ст. 1 цього Закону: договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4); інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6); представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9). Крім того склад та розмір витрат пов`язаних з оплатою правової допомоги входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару, та інших витрат пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанції, прибуткові ордера, тощо.) Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з положеннями ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із статтею 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. В силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, у рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суду разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269). Також жодним не підтверджені понесені Позивачем витрати. Аналогічного висновку дійшов Верховний суд від 24.01.2019 року у справі №716/155/17. Крім цього, зазначає, що бюджет Пенсійного фонду України на 2020 рік затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 22. в якому не передбачені кошти на судові витрати. В зв`язку з чим, кошти Пенсійного фонду України можуть використовуватися виключно за їх призначенням. Статтею 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що: Кошти Пенсійного фонду використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду. Забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у справі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10.09.2020 року позовні вимоги [PERSON] до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення суми пенсії, яка належала спадкодавцеві, але не була ним одержана за життя, задоволено в повному обсязі, та стягнуто з відповідача на користь позивача суму недоотриманої пенсії, яка належала спадкодавцю, але не була ним отримана за життя в розмірі 13028 /тринадцять тисяч двадцять вісім/ гривень 86 копійок. При ухваленні вищевказаного рішення не вирішено питання щодо витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI). За змістом ст.9 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до судових витрат. Визначення розміру витрат та порядок їх розподілу між сторонами здійснюється на підставі ст.ст.137, 141 ЦПК України. На підставі частин 1-6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частинами 3 і 8 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат на правничу допомогу (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На виконання вимог ст. 141 ЦПК України представник позивача 19.05.2020 року подав розрахунок (орієнтовний) робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених витрат, необхідних для надання правничої дороги, відповідно до якого: вивчення нормативної бази та законодавства стосовно предмету спору (60 хвилин) 960,50 грн., вивчення судової практики розгляду судам України аналогічних та схожих спорів, згідно відомостей ЄРСР (30 хвилин) 480,25 грн., складання позовної заяви (2 години) 1921,00 грн., складання Договору про надання правничої допомоги (10 хвилин) 160,00 грн., складання даного розрахунку (20 хвилин) 320,00 грн., участь у судовому засіданні (60 хвилин) 360,50 грн. Всього 5 годин 00 хвилин 4802,25 грн. З об`ємом виконаних робіт, наданих послуг та розміром внесеного гонорару [PERSON] згодна (а.с.18); договір про надання правничої допомоги від 20.05.2020 року з якого вбачається, що за надання правничої допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар у розмірі узгодженому за домовленістю сторін (п.5.1). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону №5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом і суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Згідно з протоколами судових засідань у справі № 219/5867/20, представник позивача безпосередньо участі у підготовчому та судових засіданнях не приймав, натомість надавав суду заяви про проведення відповідних судових засідань, за його відсутністю. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу при розгляді справи судом в розмірі 960,50 грн. задоволенню не підлягають. Крім того, складання Договору про надання правничої допомоги та складання розрахунку робіт (наданих послуг) не є правовою допомогою в розумінні чинного законодавства, тому витрати цій частині у розмірі 160,00 грн. та 320,00 грн. відповідно, також не підлягають задоволенню. Разом з тим, враховуючи заперечення відповідача, виходячи з розумності та співмірності заявлених вимог, категорії складності цивільної справи, по якій судова практика є усталеною,\~ціни позову, та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт, вимоги представника позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, оскільки розумним і співмірним буде розмір витрат на правничу допомогу адвоката\~у розмірі 2000 грн., тож заява підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial