Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , Адвокат Леонова Юлія Сергіївна, звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] у позивача та відповідача народилась донька - [PERSON] , про що 14 березня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзенського районного управління юстиції міста Харкова в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 164 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . У офіційному шлюбі Сторони не перебували. Відповідач записаний батьком дитини, державна реєстрація проведена відповідно до ст.126 Сімейного кодексу України. З трьохмісячного віку дитини відповідач розірвав свої стосунки з позивачем та зник, після чого жодного разу не виявляв бажання бачити власну доньку, не цікавиться її життям, не виявляє бажання брати участь у її вихованні, не піклується про її стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток та не утримує її. Дитина проживає разом з позивачем. Жодних дій, які б перешкоджали відповідачу спілкуватися з донькою, позивач ніколи не здійснювала, таким чином відповідач самоусунувся від покладених на нього обов`язків. 05 вересня 2014 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , якого [PERSON] вважає та називає своїм батьком. У 2014 році позивачу стало відомо, що відповідач відбував покарання у виправній колонії №18 (строк відбування покарання становив 2 роки 11 місяців 28 днів, що підтверджується довідкою Холодногірської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№18) вих. № 3/12/3588 від 29.07.2014 року). В судове засіданні учасники справи не з`явилися, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги повністю підтримала, просила позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, до суду надано письмовий висновок щодо розв`язання спору та пояснення по справі, в яких просить розглядати справу за відсутності представника, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилась[INFO] і її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14 березня 2006 року, яка міститься в матеріалах справи. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00024330427 від 24.10.2019р., державна реєстрація актового запису про народження проведена відповідно до ст.126 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не цікавиться життям доньки, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, не піклується про її стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток та не утримує її. Дитина, [PERSON] , проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 22.04.2019р., копія якої міститься в матеріалах справи. Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №15» Харківської міської ради за вих.№501 від 30.07.2019 року, копія якої міститься в матеріалах справи, дитина знаходиться на обліку в цій поліклініці з народження, на медичні огляди дитину супроводжувала мати, яка виконувала рекомендації лікаря щодо лікування та надавала дозволи на проведення профілактичних щеплень. Батько дитини станом здоров`я своєї доньки та її розвитком не цікавився. Відповідно до листа за вих. №275 від 01.08.2019 року та Характеристики від 17.03.2019р., виданих Комунальним закладом «Харківський навчально-виховний комплекс «гімназія-школа I ступеня» №24 Харківської міської ради Харківської області імені І.Н. Питікова», дитина, [PERSON] , регулярно відвідує навчальний заклад та під час навчання проявляє себе як учениця з високими здібностями. Мати цікавиться навчанням дитини, займається її вихованням та підтримує постійний зв`язок зі школою. [PERSON] за роки навчання своєї доньки жодного разу не відвідував батьківські збори, не цікавився її навчанням, не спілкувався з класним керівником та не підтримував зв`язків зі школою. З характеристики, наданої керівником образотворчого проекту Школа Лідерства ФОП [PERSON] , копія якої знаходиться в матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] є учасницею курсу Школи Лідерства для підлітків, її вихованням займається мати, батько участі у вихованні дитини не бере. Також вищевикладені обставини відображені у Висновку від 08.11.2019 №699, згідно якого Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь - яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст.6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст.164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п 16 ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до висновку що [PERSON] свідомо нехтує своїми обов`язками стосовно своєї дочки та ухиляється від їх виконання, а тому, враховуючи якнайкращі інтереси дитини, суд вважає за необхідне позбавити його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Даний висновок суду ґрунтується на зібраних у справі доказах, наведених вище, з урахуванням обґрунтованого висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. Крім того, відповідно до ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частинами 1, 2 ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище сторін, відсутність даних про перебування на утриманні у платника аліментів неповнолітніх дітей, інших непрацездатних осіб. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, ст.ст.141, 150, 164, 166, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved