Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Представник позивача АТ «Таскомбанк» - адвокат Бутко А.С., 19.12.2019 року звернувся у Залізничний районний суд м. Львова з позовом до [PERSON] про стягнення 311 400 грн. 62 коп. заборгованості за кредитним договором № R52110157891В від 25.11.2011 року. Згідно ухвали Залізничного районного суду міста Львова від 22.01.2019 року після надання відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Л/о. цивільну справу передано до Буського районного суду Львівської області за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю [PERSON]. 11.10.2019 року згідно розпорядження керівника апарату щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ № 255 у зв`язку із звільненням у відставку судді [PERSON] з посади судді Буського районного суду Львівської області згідно рішення Вищої ради правосуддя від 20.08.2019 року №2203/0/15-19 справу передано судді Шендріковій Г.О. Свої вимоги представник позивача мотивує тим, що між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № R52110157891В відповідно до умов якого, банк надав відповідачу кредит у сумі 219 556 грн. 00 коп. із терміном погашення не пізніше 25.11.2018 року, а [PERSON] зобов`язувався погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом згідно з умовами кредитного договору та відповідно до графіку. 26.09.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору№ R52110157891В відповідно до умов якого, банк надав відповідачу кредит у сумі 185 996 грн. 65 коп. із терміном погашення не пізніше 25.11.2019 року. 17.10.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін № 2 до кредитного договору№ R52110157891В відповідно до умов якого, банк надав відповідачу кредит у сумі 185 996 грн. 65 коп. із терміном погашення не пізніше 25.11.2019 року. Цільове використання кредиту для здійснення розрахунків з метою придбання у власність в інтересах сім`ї нового автомобіля, який не буде використовуватися в комерційних цілях для отримання прибутку. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договір застави № R52110157891В від 25.11.2011 року укладений з [PERSON] та ПАТ «ВТБ Банк» згідно якого відповідач передав в заставу транспортний засіб марки КІА модель ОРТІМА, реєстраційний номер [NUMBER] . Зазначив, що 27 березня 2017 року між ПАТ «ТАСКОМБАНК» та ПАТ «ВТБ Банк» укладено договір про відступлення права вимоги - грошових зобов`язань за фінансовими кредитами№ 270317 АВ, відповідно до якого, відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № R52110157891В від 25.11.2011 року кредитора [PERSON] .. Відповідача про підписання відповідного договору був повідомлений належним чином. Станом на 30.10.2018 року розмір заборгованості [PERSON] перед позивачем склала 311 400 грн. 62 коп. із них: заборгованість по тілу кредиту (у т. ч. прострочена) - 115 566 грн. 92 грн.; заборгованість по відсоткам (у т. ч. прострочена) - 52 229 грн. 97 коп.; пеня - 143 603 грн. 73 коп. Відповідач неодноразово листами був повідомлений про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення, однак жодних дій не вчиняв для сплати. Посилаючись на викладене, АТ «Таскомбанк» просить суд стягнути із [PERSON] вказану суму заборгованості та понесені судові витрати у справі. Представник позивача Подановський Т.Р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просив суд позовні вимоги задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про день, час та місце судового розгляду, як шляхом направлення поштової кореспонденції, так і шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті суду. Представник відповідача адвокат Сокальський Д.А. в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про день, час та місце судового розгляду шляхом направлення поштової кореспонденції, повідомлення поверталися на адресу суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Не дивлячись на неотримування представником відповідача повідомлень та повісток суду ним неодноразово подавалися клопотання про відкладення судового засідання. Так представником позивача Подановським Т.Р. подано клопотання визнання неявки в судове засідання представника відповідача Сокальського Д.А. та відповідача [PERSON] - без поважної причини. Звертає увагу суду, що зловживання з боку відповідача та його представника носять системний характер. Крім того 22.10.2020 року на електронну адресу суду відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що такий є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав. Позивач не є стороною кредитного договору, його суб`єктивне право не порушено, відступлення не доведено, тому він не має права вимоги за кредитним договором та договором застави з відповідача. Відсутні докази письмового повідомлення, вручення, отримання відповідачами письмових повідомлень від сторони договору про укладення договору про відступлення прав вимоги від 27 березня 2017 року, які взагалі заявником не подані, оскільки такі відсутні взагалі. Вважає, що позов грунтується на припущеннях. Вказує, що зазначений договір не є договором або правочином, оскільки він суперечить, не відповідає вимогам закону, а саме ст. 203,204,207 ЦПК України. Зазначає, що всі розрахунки та таблички долучені позивачем до позовної заяви суперечать та не відповідають дійсним обставинам справи та є неналежними, недопустимими, недостовірними та недостатніми доказами. На його думку відповідач подав нотаріусу неіснуючі дані про розмір відсотків, пені. Вважає позов безпідставним та просить відмовити у його задоволенні. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до положень ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно роз`яснень п.11Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Зі змісту ст.76-80ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Статтями 12, 81ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № R52110157891В відповідно до умов якого, банк надав відповідачу кредит у сумі 219 556 грн. 00 коп. із терміном погашення не пізніше 25.11.2018 року, а [PERSON] зобов`язувався погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом згідно з умовами кредитного договору та відповідно до графіку (а.с.25-29). 26.09.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору№ R52110157891В відповідно до умов якого, банк надав відповідачу кредит у сумі 185 996 грн. 65 коп. із терміном погашення не пізніше 25.11.2019 року (а.с.38). 17.10.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін № 2 до кредитного договору№ R52110157891В відповідно до умов якого, банк надав відповідачу кредит у сумі 185 996 грн. 65 коп. із терміном погашення не пізніше 25.11.2019 року (а.с.32-37). Цільове використання кредиту для здійснення розрахунків з метою придбання у власність в інтересах сім`ї нового автомобіля, який не буде використовуватися в комерційних цілях для отримання прибутку (а.с.25). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договір застави № R52110157891В від 25.11.2011 року укладений з [PERSON] та ПАТ «ВТБ Банк» згідно якого відповідач передав в заставу транспортний засіб марки КІА модель ОРТІМА, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.30-31). 27 березня 2017 року між ПАТ «ТАСКОМБАНК» та ПАТ «ВТБ Банк» укладено договір про відступлення права вимоги - грошових зобов`язань за фінансовими кредитами№ 270317 АВ, відповідно до якого, відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № R52110157891В від 25.11.2011 року кредитора [PERSON] (а.с.9-11). Відповідач про підписання відповідного договору був повідомлений належним чином. Станом на 30.10.2018 року розмір заборгованості [PERSON] перед позивачем склала 311 400 грн. 62 коп. із них: заборгованість по тілу кредиту (у т. ч. прострочена) - 115 566 грн. 92 грн.; заборгованість по відсоткам (у т. ч. прострочена) - 52 229 грн. 97 коп.; пеня - 143 603 грн. 73 коп. Відповідач неодноразово листами повідомлявся про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення, однак жодних дій не вчиняв для сплати. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, вважає, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, допустив заборгованість в розмірі 311 400 грн. 62 коп. із них: заборгованість по тілу кредиту (у т. ч. прострочена) - 115 566 грн. 92 грн.; заборгованість по відсоткам (у т. ч. прострочена) - 52 229 грн. 97 коп.; пеня - 143 603 грн. 73 коп. , яка підлягає стягненню в судовому порядку. Одночасно, відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із ст.1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Виходячи з наведеного та враховуючи, що [PERSON] у добровільному порядку взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконує, суд вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за заявою-договором № R52110157891В від 25.11.2011 року. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 4 671 грн. судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову (а.с. 1).

Outcome: approved