Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у листопаді 2017 р. звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 25.11.2014 р. відповідач отримав від позивача у позику грошові кошти загальною сумою 71 840,00 грн. строком до 25.01.2015 року, що підтверджується розпискою, згідно якої в разі не повернення даних коштів до 25.01.2015 р. зобов`язався виплатити штрафні санкції в розмірі 5% від загальної суми заборгованості за кожний календарний місяць прострочки. Однак, відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальному розмірі 138 990, 55 грн., яка складається з суми боргу - 71 840,00 грн., суми процентів - 11 612,25 грн., інфляційних витрат - 47 845,18 грн. та суми 3 % річних - 7 693,12 грн. Представник позивача просить стягнути вказану вище заборгованість та судовий збір. Ухвалою суду від 24.04.2018 р. відкрито провадження у справі. Відзив на позов відповідачем не подано. Судом підготовче засідання проведено та завершено, розгляд справи призначено по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в заяві (ас. 82). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, який про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином (ас. 68, 76), а тому на підставі ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останнього на підставі наявних даних в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 25.11.2014 р. відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] у позику грошові кошти загальною сумою 71 840,00 грн. строком до 25.01.2015 року, що підтверджується розпискою, згідно якої в разі не повернення даних коштів до 25.01.2015 р., зобов`язався виплатити штрафні санкції в розмірі 5% від загальної суми заборгованості за кожний календарний місяць прострочки (ас. 2). У вищевказаний строк відповідач [PERSON] на порушення своїх договірних зобов`язань позику не повернув, на звернення про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не прореагував. Станом на момент подачі позову до суду, та в подальшому уточнених позовних вимог, тобто на 07.02.2018 р. сума позики, що підлягає поверненню позивачу становила 138 990, 55 грн., яка складається з суми боргу - 71 840,00 грн., суми процентів - 11 612,25 грн., інфляційних витрат - 47 845,18 грн. та суми 3 % річних - 7 693,12 грн., що підтверджується відповідним розрахунком наданого представником позивача, який судом приймається до уваги, оскільки відповідачем спростований не був. Відповідно до п.2 ст.625 ЦК України «Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом». Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно зі ст. 598 ЦК України припинення зобов`язань на вимогу однією із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно з вимогами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 653 ЦК України встановлено правові наслідки зміни або розірвання договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Щодо заявлених вимог про стягнення інфляційних збитків, суд приходить до наступних висновків. Положення ст. 625 ЦК України регулюють зобов`язальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 389 грн. 91 коп. З урахуванням вказаних підстав, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved