Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом.Вимоги позову з урахуванням уточнень від 21 січня 2016 року мотивовано тим, що на підставі укладеного 04 березня 2008 року договору про іпотечний кредит № HEK0G40000004817, [PERSON] позивачем надано кредит у розмірі 98 475 грн. зі сплатою 15 % річних та кінцевим терміном поверненнядо 04 січня 2022 року. На підстави заяви позичальника 15 серпня 2008 року вказаний кредитний договір переведено з валюти гривня в валюту долари США. Позичальник грошові зобов'язання (щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування ним) за договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим станом на 09 червня 2015 року виникла заборгованість. За вказаних обставин Банк просив стягнути з відповідача 77 145,66 доларів США, що еквівалентно 1 627 773,36 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 21 006,50 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 17 112,52 доларів США, заборгованість за комісією - 3 513,59 доларів США, заборгованість за пенею - 31 828,16 доларів США, штраф (фіксована частина) - 11,85 доларів США, штраф (процентна складова) - 3 673,04 доларів США, а також понесені судові витрати (т. 1 а.с. 4 - 5, 61 - 67). В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позову наполягав, з підстав викладених в позові та заяві про уточнення позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив у їх задоволенні відмовити. Так, представник відповідача зазначив, що дійсно між Банком та його довірителем був укладений кредитний договір та іпотечний договір за якими [PERSON] отримала для придбання квартири 98 475 грн., однак доводи Банку щодо надання також і кредиту в доларах США не відповідає дійсності, оскільки ні в доларах США ні в іншій іноземній валюті вона коштів від позивача не отримувала. Крім того додав, що позивач в позовній заяві зазначає, що розмір кредиту після проведення конвертації склав 21 332,48 доларів США, проте жодного доказу на підтвердження вказаного факту не надає. Вказував ще на те, що позивачем не наведено розрахунку з якого той виходив визначаючи загальний розмір заборгованості за кредитним договором у суму 77 145,66 доларів США. Також, як підставу заперечень додав, що Банк вже звертався до суду з позовом про стягнення простроченої заборгованості за договором в розмір 4 265,27 доларів США, і рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області № 2113/6644/12, яке набрало законної сили, в задоволені таких вимог Банку було відмовлено, тому відповідно до п. 3 ст. 61 ЦПК України вважає, що встановлені обставини в зазначеному рішенні суду не підлягають доказування, оскільки в даному судовому засіданні приймають участь ті ж самі особи. А саме обставини того, що Банк не зміг надати суду доказів про те, що [PERSON] отримала кредит саме в доларах. Крім того, зазначав, що відповідно до умов іпотечного договору, а саме п.п. 1,3, 1,5 Банком кредит надавався відповідачу на придбання у власність окремої квартири, а погашення платежів за кредитним договором здійснюється виключно у національній валюті України - гривні. Отже, метою основного договору є придбання квартири, а тому кредит за додатковою угодою мав надаватися Банком на інші цілі, а саме на покращення житлових умов у квартирі, однак кошти за додатковою угодою відповідач так і не отримала. У зв'язку з тим, що відповідач заперечував факт отримання кредиту в іноземній валюті, а позивачем не надано доказів в підтвердження надання таких коштів, тому вимоги Банку про стягнення простроченої заборгованості в сумі 77 145,66 доларів США є безпідставними. Також, посилаючись на постанову ВСУ від 19 березня 2014 року зазначив, що відповідачем було припинено виконання обов'язків по договору, а саме сплати платежів, у зв'язку із зловживанням збоку Банку, більше ніж три роки до звернення позивача з даним позовом, тому встановлений строк позовної давності сплив. Отже, у відповідності до вимог п. 7 ч. 13 ст. 11 ЗУ «Про Захист прав споживачів» та п. 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5, Банк не може вимагати повернення кредиту строк давності якого минув. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, а також на повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, cуд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 березня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) та [PERSON] (позичальник) укладений договір про іпотечний кредит № HEK0G40000004817, за яким Банк надав позичальнику кредит у розмірі 98 475 грн. зі сплатою 15 % річних та кінцевим терміном поверненнядо 04 січня 2022 року (а.с. 11 - 12). 17 липня 2009 року найменування ЗАТ КБ «ПриватБанк» змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк» (т. 1 а.с. 22 зв.). Як вбачається із заяви на видачу готівки від 05 березня 2008 року № 100, відповідач отримала 118 170 грн. (т. 1 а.с. 86). На підставі заяви відповідача від 15 серпня 2008 року залишок заборгованості за вказаним договором в сумі 98 342,75 грн. було переведено з валюти гривня у валюту долари США (т. 1 а.с. 18 зв.), на підставі чого 22 серпня 2008 року між Банком та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № HEK0G40000004817 (т.1 а.с. 78 - 83, т. 2 а.с. 1 - 3). Оригінали вказаних документів були оглянути в судовому засіданні, визнані представником відповідача як такі, що були підписані [PERSON] Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 16 квітня 2013 року № 2113/6644/12 у задоволенні позову ПАТ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено в повному обсязі. Так, предметом розгляду вказаної справи став кредитний договір № HEK0G5000004817 укладений між ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON] Під час вказаної справи судом встановлено, що банк звернувся з вимогою про стягнення кредитної заборгованості, що виникла з підстав кредитного договору, яким Банк надав позивачу кредит у розмірі 4 265,28 доларів США. Підставою для відмови у задоволені вказаної позовної заяви слугувало те, що позивачем не надано суду доказів в підтвердження позовних вимог (т. 1 а.с. 51 - 52). Аналізуючи вищевказане рішення суду та вимоги позовної заяви, що розглядаються, суд вважає, що встановлені обставини щодо недоведеності отримання [PERSON] кредиту в розмірі 4 265,287 доларів США за кредитним договором № HEK0G5000004817 не мають доказового значення при розгляді вказаної справи за якою спір між сторонами виник з кредитного договору № HEK0G40000004817. Доводи представника відповідача про отримання кредиту у валюті - гривні суд до уваги не приймає, оскільки вони протирічать матеріалам справи та не відповідають умовам укладеного договору та додаткової угоди. Так, відповідно до п. 8.1 додаткової угоди станом на 22 серпня 2008 року залишок заборгованості по договору про іпотечний кредит № HEK0G40000004817 від 04 березня 2008 року складає 98 342,75 грн., що еквівалентно 21 332,48 доларів США (т. 1 а.с. 82). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що кредит [PERSON] отримала, користувалася ним, оскільки частково сплачувала його до 24.10.2013, не заперечувала щодо його виплати в доларах США, т.я. підписувала протокол узгодження від 24.04.2014, яким визначена заборгованість за спірним кредитним договором саме в доларах США, однак належним чином грошові зобов'язання за договором не виконувала, чим порушила умови договору про іпотечний кредит та додаткової угоди до нього, за розрахунком позивача станом на 09 червня 2015 року заборгованість за договором становить 77 145,66 долара США, що за курсом НБУ 21,10 грн. еквівалентно 1 627 773,36 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 21 006,50 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 17 112,52 доларів США, заборгованість за комісією - 3 513,59 доларів США, заборгованість за пенею - 31 828,16 доларів США, штраф (фіксована частина) - 11,85 доларів США, штраф (процентна складова) - 3 673,04 доларів США (т. 1 а.с. 7 - 9, 9 зв.). За вказаних обставин, посилання представника відповідача під час слухання справи в суді про відсутність проведеного Банком розрахунку заборгованості за договором та безпідставність вказаного розміру заборгованості, суд не приймає до уваги, йому роз'ясненні права та обов'язки доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 10 ЦПК України відповідач повинен довести свої заперечення за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 57 - 59 цього ж кодексу, що розмір заборгованості у сумі 77 145,66 доларів США та проведений Банком розрахунок заборгованості не вірні, проте матеріали справи не містять жодного клопотання про призначення у справі економічної експертизи для визначення правильності нарахування (проведеного розрахунку) банком відсотків та пені, а також проведеного самим представником відповідача розрахунку, на доведення своїх заперечень. Виходячи з положень ст.ст. 6, 526, 626 - 631 ЦК України, укладений договір є обов'язковим для належного виконання стронами, відповідно до його умов, вимог цивільного кодексу та нших актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Таким чином враховуючи вищенаведене, суд визнає неналежне виконання [PERSON] грошових зобов'язань доведеним та таким, що порушує кредитний договір й правила ст.ст. 526, 530, ч. 1 ст. 1054 ЦК України. Розмір заборгованості за тілом кредиту в розмірі 21 006,50 доларів США, відсотками за користування кредитом в розмірі 17 112,52 доларів США, та заборгованість по комісії за користуванням кредитом в розмірі 3 513,59 доларів США, викладений в позовній заяві, суд вважає обґрунтованим позивачем та не спростований. Виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором в частині повернення суми кредиту та сплати процентів у іноземній валюті не є використанням іноземної валюти як засобу платежу, відповідно, дія ст.ст. 192, 533 ЦК України на дані правовідносини банку та позичальника не розповсюджується. Як вбачається з п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. Відповідно до п. 8.4 додаткової угоди до договору, при порушенні позичальником зобов'язань, із погашення кредиту, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0.15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розщмірі 250 грн. + 5% від суми позову (п. 5.3 Договору). Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове забов'язання має бути виконане у гривнях. За вказаних обставин, та враховуючи умови договору суд вважає, що нарахована банком, неустойка (пеня та штраф), не може бути стягнута в іноземній валюті. Отже, пеня і штраф нараховані Банком підлягають стягненню з відповідача у гривні в розмірі: пеня 671 574,18 грн. (31 828,16 Х 21,10), штраф (фіксована частина) 250 грн. та штраф (процентна складова) 47 086,76 грн. (2 231,60Х 21,10). За цих обставин та відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, Банк має право вимагати сплату процентів та штрафу. Проте суд зазначає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи (ч. 3 ст. 551 ЦК України). Згідно роз'яснень, викладених в п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Отже, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір неустойки, що значно перевищує як розмір отриманого позивачем кредиту, так і розмір завданих банку збитків. При визначенні розміру неустойки, що підлягає до сплати суд враховує ступінь виконання відповідачем зобов'язання, майновий стан сторони, а також визначені ст. 3 ЦК України засади справедливості, добросовісності та розумності, і вважає можливим зменшити розмір нарахованої банком пені з 671 571,18 грн. (31 828,16 доларів США) до 63 300 грн. Таким чином розмір неустойки становить 110636,76грн. ( 63300грн. пені+250грн. штраф ( фіксована частина) + 47086,76грн. штраф ( процентна складова). Доводи представника відповідача щодо пропущення строку позовної давності свого підтвердження під час розгляду справи не знайшли. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст.259 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново(ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України) Згідно ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Так, п. 5.5 додаткової угоди до договору, відповідно до вимог ст. 259 ЦК України, позовна давність по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені, штрафів) за даним договором збільшено до 5 років. Як вбачається з виписки банківського рахунку [PERSON] за період з 04 березня 2008 року по 29 березня 2016 року останній платіж, що здійснюваввідповідач на погашення кредитної заборгованості датовано 24 жовтня 2013 року (т. 2 а.с. 7 - 13). За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] здійснивши оплату кредитної заборгованості 24 жовтня 2013 року вчинила дії, що свідчать про переривання перебігу п'ятирічного строку позовної давності, визначеної сторонами кредитного договору, а тому саме з останнього платежу перебіг позовної давності починається заново, банк звернувся до суду 30 липня 2015 року (а.с. 4), тобто в межах строку позовної давності встановленого за домовленістю сторін кредитного договору. Отже, підстави для застосування позовної давності відсутні. Враховуючи наведене суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає визнаний судом розмір боргу за Договором та, відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені останнім і підтвердженні документально судові витрати в розмірі 3 654 грн. (а.с. 3).

Outcome: partial