Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-29 00:00:00

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості. У позові вказував, що 15.05.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №153, згідно умов якого останній отримав кредит в сумі 10000,00 грн. з відсотковою ставкою 22% річних. [PERSON] взяті на себе зобовязання не виконав належним чином, у звязку з чим станом на 09.02.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 24746,42 грн., з яких: 5759,66 грн. - заборгованість за кредитом; 8458,45 грн. заборгованість по відсоткам; 3065,58 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 3037,00 грн. пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 2223,23 грн. інфляційні витрати за кредитом; 2202,50 грн. інфляційні витрати за відсотками. Просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» загальну суму заборгованості у розмірі 24746,42 грн. та суму сплаченого судового збору. У судове засідання представник позивача не з'явився, в адресованій суду заяві просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, в адресованій суду заяві просив справу розглядати у його відсутності та у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором №153 від 15.05.2007 року в сумі 24746,42 грн. та суми сплаченого судового збору відмовити, у зв'язку зі спливом позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав. Судом установлено, що 15.05.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту №153, згідно умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 10000,00 грн. на поточні потреби, зі сплатою 22,0% річних на строк до 14.05.2010 року, що підтверджується його копією та копією заявки на видачу готівки №6 від 15.05.2007 року. Відповідач [PERSON] зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Як вбачається з довідки про розмір заборгованості за кредитним договором №153, укладеним 15.05.2007 року із [PERSON] станом на 22.02.2016 року сума загальної заборгованості становила 24746,42 грн., з яких: 5759,66 грн. - заборгованість за кредитом; 8458,45 грн. заборгованість по відсоткам; 3065,58 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 3037,00 грн. пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 2223,23 грн. інфляційні витрати за кредитом; 2202,50 грн. інфляційні витрати за відсотками. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно умов кредитного договору №153 від 15.05.2007 року банк надає позичальнику кредит з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту 14.05.2010 року. З наданих позивачем доказів судом не встановлено, що за період з 14.05.2010 року по час звернення до суду з даним позовом, відповідачем [PERSON] вносились платежі на виконання умов кредитного договору №153 від 15.05.2007 року. Як зазначено в п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення вищезазначеної статті застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена ст.257 ЦК України і становить три роки. За змістом ч.2 ст.259 ЦК України, строк позовної давності може бути збільшений за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. У кредитному договорі №153 від 15.05.2007 року питання про збільшення строку позовної давності не вирішувалось. Окремо в письмовій формі договір про збільшення позовної давності між сторонами також не укладався. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що початком строку позовної давності у межах якого ПАТ «Укрсоцбанк» необхідно було звернутися до суду із позовом про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором №153 від 15.05.2007 року є дата закінчення терміну дії кредитного договору, а саме 14.05.2010 року, позивач звернувся до суду із позовною заявою тільки 03.10.2016 року (дата надіслання позовної заяви поштою), що свідчить про пропуск строку позовної давності. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною 4 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Клопотання про поновлення строку від позивача не надходило, у той же час, відповідачем [PERSON] відповідно до вимог ч.3 ст.267 ЦК України до суду була подана заява про застосування строку позовної давності. На підставі викладеного в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №153 від 15.05.2007 року в сумі 24746,42 грн. необхідно відмовити у зв'язку із спливом строку позовної давності. На підставі викладеного та ст.ст.256, ч.2 ст.259, 261, 267, 526, 527, 530, 611, 612, 1048-1050, 1054 ЦК України, п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року,

Outcome: dismissed