Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Гребенюк О.С. звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 137703, 34 грн. за кредитним договором б/н від 18.03.2013 та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до підписаної заяви б/н від 18.03.2013 [PERSON] відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який у подальшому збільшено до 300,00 грн. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між нею та Банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві. У зв`язку з порушенням умов договору, станом на 31.03.2020 [PERSON] , має заборгованість у сумі 150915 грн. 16 коп., але стягнути просять заборгованість у розмірі 137703, 34 грн. Ухвалою судді від 14.07.2020 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін (а.с. 69-70). 12.08.2020 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому просили відмовити у задоволенні позову та застосувати позовну давність (а.с. 79-84). 14.08.2020 на адресу суду надійшла заява представника відповідача про стягнення з позивача на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7300,00 грн. (а.с. 89-92). 09.09.2020 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого позовні вимоги представник позивача підтримала та просила їх задовольнити. Щодо відзиву на позов зазначала, що відповідач підписала та ознайомилася з анкетою-заявою, правилами надання банківських послуг, які є чинними на момент підписання. На підтвердження того, що відповідач користувалася кредитними коштами представником позивача надано виписку з карткового рахунку, з якої вбачається, що відповідач не лише знімала кредитні кошти, але й частково погашала заборгованість. Щодо строку позовної давності зазначила, що строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Оскільки, строк дії картки до 09.2020, тому строк звернення до суду з позовною заявою, яка була подана до суду 31.05.2020 не пропущений. Щодо вимог відповідача стосовно компенсації судових витрат просить відмовити, оскільки остаточне рішення у справі не прийнято та таке питання є несвоєчасним та неактуальним (а.с. 110-119). Представник позивача у судове засідання не з?явилася, надала клопотання про відкладення розгляду справи для надання додаткових доказів. Проте, за клопотанням представника позивача неодноразово відкладалися судові засідання та строк для подачі додаткових доказів, який був встановлений ухвалою суду закінчився. Заява про поновлення строків для надання додаткових доказів відсутня. Тому суд, вважає за необхідне розглянути справу без участі представника позивача за наявними доказами у справі (а.с. 88, 127). Представник відповідача, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення проти позову та пояснила, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити ціну позову, якщо позов обгрунтований, то надається розрахунок тієї суми, що стягує позивач. У самій позовній заяві не надано жодного розрахунку, натомість надано розрахунок заборгованості, що не є належним доказом заборгованості відповідача. Крім того, позивач звернувся до суду поза межами позовної давності, оскільки дія картки закінчилась ще 01.01.2017, а загальний строк позовної давності три роки, тому строк позовної давності минув у січні 2020 року. Незважаючи на те, що картка вже не діяла, позивач нараховував заборгованість. З розрахунків заборгованості, які додані до позовних вимог, вбачається, що позивач зняла з картки 210 грн. та протягом нетривалого часу нею погашено заборгованість. Тому просила відмовити у позовних вимогах у повному обсязі. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 18.03.2013, відповідач заповнила вказану анкету в якій вказала, що ознайомившись з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», просить відкрити їй рахунок в АТ КБ «Приватбанк» та надати їй вказані в заяві банківські послуги (а.с. 15). Відповідно до Витягу з Умов і правил надання банківських послуг: п. 1.3.1.3 - клієнт доручає банку списувати з картрахунків суми грошових коштів у розмірі здійснених клієнтом або його довіреною особою операцій, у відповідності з правилами Міжнародних платіжних систем, а також вартість послуг, певну тарифам банка при настанні строків платежу; п. 1.7.12 - Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін; п.2.1.2.12 - по закінченню строку дії відповідна карта продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява Держателя про закриття картрахунку. Перевипуск карти на новий строк здійснюється при дотриманні Клієнтом умов обслуговування карти, передбачених Договором; п. 2.1.7.6. - при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів Клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. ( в еквіваленті 500 грн. По кредитних картках, відкритих у валюті USD) + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів по комісії; п. 2.1.12.11 - банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов`язань у цілому або в певній Банком частки у разі невиконання Держателем та/або Довіреною особою Держателя своїх Боргових та інших зобов`язань за цим Договором (а.с. 17-47). З розрахунку заборгованості за вищевказаним договором встановлено, що заборгованість клієнта банку [PERSON] станом на 31.03.2020 становить 150915 грн. 16 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 126 грн. 84 коп., заборгованості за простроченими відсотками- 147625 грн. 39 коп., нарахованої пені - 3162 грн. 93 коп. (а.с. 7-12). Згідно відомостей з ЄДРПОУ, виписки є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, банківської ліцензії та Статуту, АТ КБ «ПриватБанк» є юридичною особою, має право на здійснення банківських операцій (а.с. 54-57). Відносини, що склалися між сторонами відносяться до правовідносин щодо укладання правочинів - договорів, зокрема кредитного договору, а тому, в даному випадку, необхідно керуватися главами 48, 49, 71 Цивільного кодексу (далі ЦК) України. Відповідно до статті 509 ЦК України між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Із змісту ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги статті 530 ЦК України, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто вимоги позивача про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення заборгованості за відсотками та штрафів, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором про приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18.03.2013 процентна ставка не зазначена, у ній відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками та штрафів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та на Умови та Правила надання банківських послуг, як невід`ємні частини договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Умови розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18.03.2013 шляхом підписання анкети-заяви. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 ЗУ від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів»). У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Саме такий правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у цивільній справі № 342/180/17 від 03.07.2019. У зв`язку з вищевикладеним, позов підлягає задоволенню частково та з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути лише заборгованість за простроченим тілом кредиту. Заява представника відповідача про застосування строку позовної давності як до загальних вимог, так і до вимог про стягнення неустойки (пені та штрафу), оскільки він був пропущений при пред`явленні позову до суду, не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 259 ЦПК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У даному випадку, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 01.10.2014 у справі № 134цс14, 05.04.2017 у справі № 6-522цс/17. Згідно довідки, наданої суду позивачем, термін дії картки з номером [NUMBER] , яка видана [PERSON] 18.03.2013 діяла до 01.2017 та на основі рахунку була перевипущена нова картка з номером [NUMBER] , яка була видана 27.03.2017 з терміном дії до 09.2020 (а.с. 13). З позовною заявою до суду позивач звернувся 11.06.2020, тобто до закінчення строку дії картки з номером [NUMBER] , а будь-яких доказів того, що відповідач даної картки не отримувала та не користувалася, не надано. Відтак, у задоволенні клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, необхідно відмовити. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 47-48 постанови Пленуму ВССУ № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (рішення від 16.11.2000 № 13-рп/2000; рішення від 30.09.2009 № 23-рп/2009; рішення від 11.07.2013 № 6-рп/2013). Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, тому у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Згідно Договору про надання правової допомоги від 06.08.2020, ордеру від 07.08.2020 серія КР № 147404, адвокат Рогульченко Ірина Анатоліївна, яка здійснює адвокатську діяльність через Адвокатське об`єднання «Усатенко і Усатенко», здійснювала представництво відповідача [PERSON] (а.с. 85, 93). Відповідно до п. 3.1 Договору про надання професійної правничої допомоги від 06.08.2020, клієнт зобов`язаний оплатити послуги Адвокатського об`єднання (а.с. 93). Відповідно до розрахунку витрат наданої правової допомоги для складання акту приймання-передачі наданої правової допомоги у цивільній справі № 397/674/20 послуги адвокатського об`єднання «Усатенко і Усатенко». складалися з: надання [PERSON] адвокатом правової інформації, консультацій і роз`яснень з питань надання кредиту, оформлення кредитного договору, стягнення кредитної заборгованості - 1 година на суму 600,00 грн.; опрацювання адвокатом матеріалів позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк», опрацювання законодавства, судової практики з питань кредитних правовідносин і складення від імені [PERSON] відзиву на позовну заяву по справі № 397/674/20 - 3 години на суму 2500,00 грн.; представництво інтересів [PERSON] у судових засіданнях Олександрівського районного суду Кіровоградської області по справі № 397/674/20 - фіксована на суму 4000,00 грн., проїзд представника [PERSON] до Олександрівського районного суду Кіровоградської області (Кропивницький-Олександрівка-Кропивницький) - 1 година на суму 200 грн. Всього на суму 7300,00 грн. (а.с. 95-96). Згідно квитанції № 104 від 14.08.2020, відповідач [PERSON] сплатила Адвокатському об`єднанню «Усатенко і Усатенко», згідно договору від 06.08.2020, кошти у сумі 7300,00 грн. (а.с. 97). Відтак, беручи до уваги наведене вище, а також враховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт і послуг, час, витрачений адвокатом на надання послуг та обсяг таких послуг, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати понесені останньою на правову допомогу. На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, необхідно стягнути з відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial