Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовною заявою до відповідачки про позбавлення її батьківських прав відносно її дитини - сина [PERSON] . У судовому засіданні позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, представник позивача підтримав та просив суд задовольнити їх вимоги у повному обсязі. В дане судове засідання представник позивача надав письмову заяву у якій просив справу розглянути без їх участі та задовольнити позовні вимоги на підставі доводів та доказів викладених у позовній заяві. Відповідачка та її законний представник в дане судове засідання не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, але суд враховує той факт, що вони були у попередньому судовому засіданні, надали свої пояснення по суті справи та висловили позицію щодо пред`явленого позову, який вони вважають безпідставним та необґрунтованим, оскільки відсутні будь-які підстави для можливості позбавлення її батьківських прав відносно сина, а також зазначила, що вона прикладає максимум зусиль по вихованню дитини. Представник третіх осіб в дане судове засідання надали письмові заяви про можливий розгляд справи без їх участі, а також зазначили про обґрунтованість та доцільність пред`явленого позову, тому просили суд задовольнити його у повному обсязі та позбавити відповідачку батьківських прав відносно її сина. Вислухавши у попередніх судових засіданнях думку та доводи всіх учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними виводи, суд дійшов до наступного. Так, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. У судовому засіданні встановлено, що Рішенням виконкому Чумаківської сільської ради від 12.09.2017 року №44 «Про негайне відібрання дитини у матері [PERSON] » малолітня дитина [PERSON] , [INFO] був вилучений із сім`ї, в зв`язку з тим, що подальше перебування дитини з матір`ю [PERSON] , [INFO] , загрожувало життю дитини та хлопчика було влаштовано до дитячого відділення Дніпровської центральної лікарні на обстеження і лікування. Відповідно медичного висновку у дитини виявлено: гостру респіраторну вірусну інфекцію, вільгарний іхтіоз, себорейний дерматит, метаболічну кардіоміопатію, гіпохромну анемію в легкій ступені. У свою чергу, мати дитини, [PERSON] , [INFO] народилася і виховувалась в сім`ї ромів. Паспорта не отримала, оскільки її мати [PERSON] , [INFO] має недійсні документи, що посвідчують особу та бажання поновити їх не виявляє, а для малолітнього [PERSON] , ними взагалі не було створено умов для безпечного розвитку та перебування. Так, після обстеження та лікування дитини [PERSON] в лікарні, його було влаштовано до «Центру соціальної підтримки дітей та сімей «Добре вдома». Крім того, відповідачці, як матері дитини також було запропоновано поселення в Центрі для вирішення питань соціалізації, відновлення батьківського потенціалу, з метою навчання доглядати за дитиною, але [PERSON] оселившись в Центрі стала вести себе неприпустимо, а її поведінка несла загрозу не тільки її сину, а й іншим дітям, які перебували в Центрі. У зв`язку з чим, за непристойну поведінку, яка була загрозою для інших дітей, відповідачка [PERSON] була відрахована з Центру. Разом з тим встановлено, що після виселення з Центру вона двічі зверталася до служби у справах дітей за дозволом бачити дитину, брати участь у її вихованні і кожного разу такі відвідини закінчувалися скандалом, непристойною поведінкою матері та її нецензурною лайкою на адресу працівників закладу, у зв`язку з чим, працівники Центру і начальник служби у справах дітей [PERSON] неодноразово попереджали [PERSON] про необхідність змінити свою поведінку та відношення до дитини, необхідність отримання документів та вирішення питання про повернення їй сина на виховання. Проте, ні за місцем мешкання, ні при спілкуванні з соціальними працівниками [PERSON] свою поведінку та відношення до вирішення питання, повернення їй сина не змінила, продовжує вести аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями. У свою чергу, соціальні працівники Чумаківської сільської ради намагалися допомогти сім`ї вирішити питання отримання документів, соціалізації матері, та з боку відповідачки жодного бажання співпраці з органами не було, а працівники отримували образи та погрози на свою адресу. Крім того, відповідачку [PERSON] та її матір неодноразово попереджали соціальні працівники і працівники служби у справах дітей про наслідки її поведінки та злісне нехтування виконанням батьківських обов`язків, та правильних висновків вони не зробили, а також протягом 2018 року відповідачка двічі притягувалася Дніпропетровським районним судом до адміністративної відповідальності, та поведінку свою і відношення до дитини не змінила. Так, згідно ст.3 Сімейного кодексу (далі - СК) України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ст.6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Згідно зі ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Законом України «Про охорону дитинства» визначено охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Згідно ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Таким чином, з огляду на наведені вище норми, враховуючи загальні принципи побудови суспільства, охорони дитинства, максимального і повного забезпечення прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні, суд досліджує їх відповідність фактичним обставинам справи, що склалися і полягають у наступному. Судом встановлено, що відповідачка тривалий час ухиляється від виконання своїх материнських обов`язків, ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її долі, не цікавиться її станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, підготовкою до життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичним доглядом, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання сина, не спілкується з ним в достатньому обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення та не виявляє інтересу до його внутрішнього світу і не створює умов для отримання подальшої освіти. Обставини, зазначені в обґрунтуванні позовних вимог, підтверджуються, зокрема, дослідженими в судовому засіданні доказами, наявними в матеріалах справи, а також відповідним висновком Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 28.09.2018 року, яким визначено доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] щодо її дитини [PERSON] . Таким чином, вказані дії відповідачки жодним чином не відповідають встановленому сімейним кодексом обов`язку з виховання дітей, забезпечення їх добробуту, котрі покладені на відповідача. Сукупність таких факторів, свідчить про небажання і ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є неприпустимим з точки зору охорони дитинства і загальних засад побудови суспільства і моральності. Таке ставлення батьків до дитини є основним фактором при вирішенні питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Згідно з ст.ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Так, ст.164 Сімейного кодексу України визначені підстави позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України визначено, осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав, зокрема право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як зазначено в абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». У відповідності з ч.ч. 4,5 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Таким чином, позовні вимоги позивача щодо позбавлення відповідачки батьківських прав у відношенні малолітньої дитини та стягнути з неї аліменти на утримання дитини підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт ухилення відповідачкою від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 141,142 ЦПК України стягнути з [PERSON] на користь Держави суму судового збору у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved