Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що на підставі укладеного 01 липня 2006 року кредитного договору № DNH4KP37550579, [PERSON] позивачем надано кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % річних. Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 31 березня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 38\~759,57 грн. Незважаючи на постановлене рішення суду, позичальник грошові зобовязання (щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування ним) за договором продовжує не виконувати належним чином, у звязку із чим станом на 07 грудня 2016 року виникла заборгованість. За вказаних обставин Банк просив стягнути з відповідача 27\~738,60 грн., а також понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, відповідно до змісту якої на задоволенні позову наполягає. Відповідач до суду не зявилася надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, відповідно до змісту якої позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Розгляд справи відбувався за правилами ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як слідує зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, а також якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою. Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 01 липня 2006 року [PERSON] підписала заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанку». Дана заява на отримання банківських послуг кредиту в розмірі 2\~769 грн. на придбання товару двох стільникових телефонів, на строк 24 місяці до 30 червня 2008 року. В заяві міститься інформація про те, що позичальник ознайомився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і інформацією про умови кредитування, та погодилася з ними. Дана заява підписана позичальником та представником банку (а.с. 8). Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 31 березня 2014 року, позово ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором від 01 липня 2006 року № DNH4KP37550579 у розмірі 38\~759,57 грн., з них: 2\~456,44 грн. заборгованості за кредитом; 12\~052,90 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 21\~928,35 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; штрафу 500 грн., та судові витрати 1\~821,88 грн. (а.с. 5 6). Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 31 березня 2014 року, не доказуються при розгляді даної справи, оскільки в ній приймають участь ті самі особи. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Так, рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 31 березня 2014 року встановлено, що [PERSON] умови кредитного договору не виконувала у звязку з чим станом на 20 січня 2014 року заборгованість за тілом кредиту склала 2\~456,44 грн. Отже, стягнення тіла кредиту, яке вже було стягнуто з відповідача на підставі рішення суду не ґрунтуються на законні. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів (ст.ст. 11, 60 ЦПК України). Зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.ст. 526,\~610,\~611 ЦК України). Згідно зі ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Станом на час розгляду вказаної справи відповідачем не було сплачено заборгованості за кредитним договором, стягнуту за рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 31 березня 2014 року. У п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, судам розяснено, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з правової позиції, висловленої Верховним судом України 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, у разі неповернення грошових коштів у належному розмірі, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягають стягненню у межах строку позовної давності, оскільки за змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, ст. 611 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, та пені у разі порушення зобовязання. Таким чином, розмір заборгованості викладений в позовній заяві, суд вважає обґрунтованим позивачем та не спростований. Суд, дослідивши письмові докази, визнає неналежне виконання [PERSON] грошових зобовязань доведеним та таким, що порушує кредитний договір й правила ЦК України. За цих обставин та відповідно до ст. 625 ЦК України, Банк має право вимагати сплату процентів та пені. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтереси інших осіб, тому приймається судом. Враховуючи наведене суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає борг за Договором та, відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені останнім і підтвердженні документально судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1\~600 грн. (а.с. 18).

Outcome: approved