Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Представник позивача за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON],[PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 15 серпня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-500/124/2007. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 51 000,00 доларів США, строком користування до 15 серпня 2027 року, зі встановленою фіксованою процентною ставкою 15 % річних. Позичальник [PERSON] зобов'язалась належним чином використовувати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, які передбачені кредитним договором. 13.02.2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір до кредитного договору. 09.11.2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір до кредитного договору. 26.04.2010 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір до кредитного договору. 15.08.2014 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір до кредитного договору. 10 лютого 2015 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Додатковий договір № 5 до кредитного договору № ML-500/124/2007, умовами якого було передбачено, що з 16 лютого 2015 року до 14 липня 2015 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 6,00 %, а на період з 15 липня 2015 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча фіксована ставка у розмірі 6,37 % річних. Порядок виконання боргових зобов'язань [PERSON] за кредитним договором встановлений п. 2.1.4.1. додаткового договору № 5 до кредитного договору, відповідно до умов якого передбачено, що повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів буде здійснюватись шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів у розмірі, строки та з періодичністю, що визначені у графіку платежів, який є невід'ємною частиною цього договору (Додаток №1) та шляхом внесення/перерахування готівкових/безготівкових коштів на поточний рахунок. Станом на 19 квітня 2016 року заборгованість за кредитним договором [PERSON] становить в загальному розмірі 54 578,46 доларів США, що еквівалентно 1390 921.12 грн. (за офіційним курсом НБУ станом на 19 квітня 2016 року 100 доларів США = 2548,4764 грн.), яка складається із залишку заборгованості за кредитом - 47 713,61 доларів США, що еквівалентно 1 215 971.81 грн., заборгованості по нарахованим відсоткам - 6864.85 доларів США, що еквівалентно 174 949.32 грн. Для забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань перед банком за № ML-500/124/2007 від 15 серпня 2007 року, між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений договір поруки № SR-500/124/2007, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником [PERSON] його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі. 13.02.2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір до договору поруки. 12.08.2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір до договору поруки. 09.11.2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір до договору поруки. 26.04.2010 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір до договору поруки. Відповідно до умов п. 1.2 договору поруки передбачено, що поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники. Кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань, як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Згідно умов п. 3.1 договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, кредитор має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі чи в частині. Банк направляв на адресу позичальника та поручителя вимоги за № 1003 від 28.10. 2016 року та № 2000 від 28.10.2016 року про повернення заборгованості за кредитним договором, однак вимога банка виконана не була. Враховуючи викладене, позивач ПАТ «ОТП Банк» просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором № МL-500/124/2007 від 15 серпня 2007 року у розмірі 1 390 921,13 грн. та понесені судові витрати. Відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ОТП Банк», про визнання кредитного договору недійсним. У зустрічній позовній заяві посилається на те, що укладений договір суперечить вимогам Закону України « По фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки в кредитному договорі відсутні будь-які умови, що передбачають відповідальність банку щодо видачі кредиту, банк попередньо не повідомив про умови кредитування, чим порушив Закон України «Про захист прав споживачів» та ввів її в оману щодо обставин договору, які мають істотне значення. З точки зору ст.6 даного Закону, якою визначено зміст договору, та ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», при укладенні кредитного договору позичальнику повинна бути банком надана інформація щодо всіх можливих варіантів сплати заборгованості, їх переваги та недоліки, різні форми кредитування, а також в кредитному договорі повинна бути передбачена відповідальність обох сторін у разі невиконання його умов. Кредитний договір, укладений з нею, не містить жодного положення, які встановлювали обов'язки банку, не містить жодної норми стосовно його відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору. Будь-які положення відносно порядку припинення дії кредитного договору у ньому також відсутні. Кредитний договір не містить узгодженого сторонами графіка платежів по ньому, як тіла кредиту, так і процентів за користування ним. Крім того, кредитний договір не містить правила, по якому змінюється відсоткова ставка по кредиту, якщо договір про надання кредиту передбачає можливість її зміни в залежності від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках, а також методики, яка використовується банком для визначення курсу, строків та комісій, пов'язаних з конвертацією валюти, платежу у валюті, зобов`язання погашення заборгованості по кредиту та відсотків за користування ним. До підписання договору відповідач не надав їй, як споживачу, інформацію про умови кредитування, яка передбачена Правилами надання банками України інформації споживачу про умови надання та сукупну вартість кредиту, а невиконання відповідачем вимоги щодо інформування про умови кредитування є порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» в частині надання повної та достовірної інформації стосовно банківського продукту. Відповідно до ст. ст. 11, 15, 19, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 3,31,119,123 ЦПК України, ст. ст. 3,16,192, 203, 217, 230, 1054 ЦК України, позивач просила визнати недійсним кредитний договір № МL-500/124/2007 від 15 серпня 2007 року, укладений між нею та ЗАТ «ОТП Банк». 19.10.2017 року від представника позивача до суду надійшло заперечення проти зустрічної позовної заяви про визнання недійсним кредитного договору, в якому просить відмовити у задоволенні зустрічного позову та вважає що кредитний договір укладений відповідно до положень чинного законодавства. Так, відповідно до ст. 47 та 49 ЗУ «Про банку і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банковської ліцензії. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі- Декрет). Також представник позивача за первісним позовом зазначив, що позивач за зустрічним позовом мала можливість вплинути на умови кредитного договору, вона мала права вибору валюти, строку виконання кредиту, мета кредиту, форма погашення кредиту, забезпечення кредиту, відсоткова ставка, обрана страхова компанія (на підтвердження є анкета - заявка яку заповнював позивач самостійно до укладення кредитного договору). Таким чином, банк надав [PERSON] у письмовій формі в повному об'ємі необхідну інформацію передбачену п.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» від 01/12/2005 р. Так, відповідачу за первісним позовом та позивачу за зустрічним позовом, були відомі та роз'ясненні всі умови кредитного договору, що підтверджуються особистим підписом [PERSON] Також зазначив, що договір ґрунтується на добровільності, вільному волевиявленні сторін, та взаємному бажанню сторін укласти договір. В судове засідання представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) ПАТ «ОТП Банк» не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду від представника ПАТ «ОТП Банк» надійшла заява, в якій він просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] до суду не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. До суду повернувся поштовий конверт з відміткою « времено выбыл » . В зв'язку з цим відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Згідно вимог ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Судом встановлено, що 15 серпня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № МL-500/124/2007, згідно з умовами якого банк надав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 51 000.00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних з кінцевим терміном повернення 15 серпня 2027 року (а.с. 8-15); Відповідно до умов п. 1.1. частини 2 кредитного договору передбачено, що банк надає позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначеній в частині 1 цього договору, а позичальник приймає кредит, зобов'язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у цьому договорі. Відповідно до умов п. 1.4. кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити банку відповідну плату в порядку та на умовах, визначених кредитним договором. Згідно до умов п. 1.4.1.1.1. у разі використання фіксованої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються на основі фіксованої процентної ставки, з розрахунку річної бази нарахування процентів. Відповідно до умов п. 1.4.1.2 проценти нараховуються щомісяця, у день сплати процентів, але не пізніше дати платежу на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день повернення, та сплачуються позичальником відповідно до умов ст. 1.5. цього договору. Згідно умов п. 1.5.1.1 кредитного договору нараховані в порядку, передбаченому цим договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини Кредиту в строк, передбачений в графіку повернення кредиту та сплати процентів, якщо інше не передбачено цим договором. Відповідно до умов п. 1.5.1.3. кредитного договору при надходженні до банку коштів для виконання боргових зобов'язань, банк направляє такі кошти на погашення боргових зобов'язань у черговості: прострочені проценти за користування кредитом (якщо прострочення матиме місце); проценти, нараховані на прострочену до повернення суму кредиту (якщо прострочення матиме місце); прострочена до повернення сума кредиту (якщо прострочення матиме місце); пеня за несплату в строк процентів (якщо прострочення матиме місце); пеня за не повернення в строк суми кредиту ( якщо повернення матиме місце); строкові проценти за користування кредитом; штраф за нецільове використання кредиту; сума основного боргу за кредит. При цьому банк має право змінити порядок погашення боргових зобов'язань. Згідно умов п. 1.6.1 кредитного договору позичальник зобов'язаний повністю повернути банку суму кредиту не пізніше дати остаточного повернення кредиту, відповідно до умов встановлених ст. 1.5. цього договору. Відповідно до умов п. 1.9.1. кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових зобов'язань за цим договором, та/або умов договору іпотеки. При цьому, виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. Даний пункт має застереження про те, що сторонами визначено, що реалізація положень п. 1.9.1 не буде розглядатись сторонами, як одностороння зміна умов цього договору. Реалізація положень п. 1.9.1. є одним із способів виконання боргових зобов'язань, встановлених за взаємною домовленістю сторін. Відповідно до умов п.п. 4.1., 4.1.1. кредитного договору за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань по цьому договору позичальник несе відповідальність у порядку і на умовах, визначених в цьому договорі. За порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних зобов'язань за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум. 13.02.2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір до кредитного договору (а.с.17; 18). 09.11.2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір до кредитного договору (а.с. 19-22). 26.04.2010 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір до кредитного договору (а.с.23-27). 15.08.2014 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір до кредитного договору (а.с. 28-31). 10.02.2015 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено два додаткових договори до кредитного договору (а.с.32-36). Для забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань перед банком за № ML-500/124/2007 від 15 серпня 2007 року, між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений договір поруки № SR-500/124/2007. Згідно умов п.п. 1.1., 1.2. договору поруки поручитель [PERSON] зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і поручителя, чи до обох одночасно. Відповідно до умов п. 2.1. договору поруки порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі. Зокрема, порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо повернення основної суми кредиту, наданого боржнику; сплата процентів за користування кредитом; сплата пені за прострочення повернення кредиту та/чи процентів, а також сплата штрафу за нецільове використання кредиту. Відповідно до умов п. 2.2. договору поруки на дату укладення цього договору розмір боргових зобов'язань, забезпечених порукою, становить 51 000, 00 доларів США. Порукою забезпечені боргові зобов'язання в разі зміни їх суми, відповідно до п. 2.1 цього договору. Згідно умов п. 2.3.1. договору поруки поручитель підтверджує, що він ознайомлений з положеннями кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за борговими зобов'язаннями. В подальшому були укладені додаткові договори поруки а саме: 13.02.2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір до договору поруки ( а.с.63) 12.08.2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір до договору поруки (а.с. 64) 09.11.2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір до договору поруки (а.с. 65-66) 26.04.2010 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір до договору поруки (а.с.67-68). 10 лютого 2015 року між [PERSON] було укладено Додатковий договір №5 до договору поруки № SR-500/124/2007 від 15 серпня 2007 року відповідно до умов якого сторони домовились внести наступні зміни та доповнення до договору поруки № SR-500/124/2007 від 15 серпня 2007 року (а.с.69-71) Відповідно до умов п. 3 Додаткового договору № 5 до договору поруки сторони погодили та виклали п. п. (а), (б), (в), п. 2.1, п.2.2. та п. 3.2 договору поруки в наступній редакції «(а) Боржник зобов'язаний повернути кредитору повну суму отриманих боржником кредитних коштів не пізніше 15 серпня 2027 року. На дату укладення цього додаткового договору сума отриманого кредиту складає 47 536,10 доларів США; згідно п. (б) боржник зобов'язаний сплатити проценти за користування отриманими ним кредитними коштами, наданими згідно з кредитним договором, в розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в кредитному договорі; згідно п. (в) за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені згідно кредитного договору строки, боржник зобов'язаний сплатити кредитору пеню за кожний день порушення грошових зобов'язань, виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент такого порушення від суми простроченого/несвоєчасно сплаченого платежу, до повного виконання такого зобов'язання. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно кредитного договору (порукою за цим договором забезпечено виконання боржником боргових зобов'язань, також в разі їх дострокового виконання, як це передбачено в кредитному договорі). Як вбачається з матеріалів справи, позичальник [PERSON] не дотримувалася умов кредитного договору щодо сплати кредиту та відсотків, а саме погашення кредиту та процентів за користування кредитом, що має здійснюватись позичальником шляхом сплати щомісячних платежів. Загальна сума заборгованості за кредитним договором № МL-500/124/2007 від 15 серпня 2007 року станом на 19.04.2016 року становить 54 578,46 доларів США, що еквівалентно 1390 921. 12 грн., що складається із залишку кредиту - 47 713,61 доларів США, що еквівалентно 1 215 971.81 грн., заборгованості по нарахованим відсоткам - 6864.85 доларів США, що еквівалентно 174 949.32 грн. На адресу позичальника [PERSON] та її поручителя [PERSON] банк направляв вимоги № 1003 від 28 жовтня 2016 року та № 2000 від 28.10.2016 р. щодо погашення заборгованості за кредитним договором № МL-500/124/2007 від 09.06.2008 року, яка станом на 14 вересня 2016 року складалася з залишку заборгованості за кредитом 47713,61 доларів США та суми відсотків за користування кредитом - 9563,48 доларів США (а.с.72; а.с. 74). Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно вимог ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Оскільки кредитний договір було забезпечено порукою, відповідачі мають відповідати перед позивачем у солідарному порядку. Позивач виконав свої зобов'язання по договору, надавши кредит, проте ні відповідач, ні його поручитель у встановлені строки борг не повертають та не сплачують відсотки за користування кредитом. Згідно банківської ліцензії № 191 від 08 листопада 2006 року, виданої ПАТ «ОТП Банк», надано право надання банківських послуг, визначених ч. 1 п.5-11 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с. 171). В Додатку до дозволу № 191-1 від 08 листопада 2006 року вказано перелік валютних операцій, які має право здійснювати Закрите акціонерне товариство ПАТ «ОТП Банк» (а.с.172). Як встановлено судом, боржник [PERSON], та поручитель [PERSON] взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 15 серпня 2027 року включно, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Зобов`язання за кредитним договором № ML 500/124/2007 від 15 серпня 2007 року не виконане, у боржника наявна заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 54 578,46 доларів США що еквівалентно 1 390 921,12 грн. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно вимог ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно вимог ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач за зустрічним позовом [PERSON], зазначила, що, укладаючи з ЗАТ «ОТП Банк» кредитний договір № ML-500/124/2007 від 15 серпня 2007 року, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 230 ЦК України банк ввів її в оману. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоду. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. На підставі вищезазначеного вбачається, що правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Крім того, відповідні обставини наявності умислу, істотність значення обставин, щодо яких введено в оману, і сам факт обману, повинна довести сторона, яку введено в оману. В Узагальненнях Верховного Суду України від 24 листопада 2008 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 ЦК може бути визнаний судом недійсним. Вбачається, що саме позивач, як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка. Обман стосовно мотиву, тобто внутрішнього спонукання особи до здійснення правочину, не має істотного значення. Зокрема, обман щодо фінансового становища контрагента, як мотиву правочину, не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Разом з тим, доводи [PERSON] проте, що банк ввів її в оману, надаючи їй споживчий кредит, не перевіривши її платоспроможність, видав кредит в іноземній валюті, суд вважає безпідставним, оскільки позивач не надав суду переконливих та безспірних доказів в їх обґрунтування. Доводи позивача, що кредитний договір, як правочин, вчинено на вкрай невигідних і несправедливих умовах, також не підтверджено належними доказами. Також слід зазначити, посилання позивача на ту обставину, що банк не попередив його, як позичальника, про можливі валютні ризики, не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Виходячи з викладеного, слід зазначити, що зростання курсу валюти по відношенню до гривні не може бути підставою для визнання його в цілому недійсним або його окремих пунктів. Згідно положень ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що зазначені в зустрічним позові підстави не впливають на законність укладеного сторонами кредитного договору та визначеного законом обов'язку його виконання сторонами. Враховуючи викладене вище, умови укладеного між сторонами договору, обов'язковість його виконання сторонами, суд приходить до висновку про безпідставність зустрічного позову. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 20 863,82 грн. сплачена при подачі позовної заяви до суду, що підтверджено відповідним платіжним дорученням №2901393398 від 14.12.2016 року. Враховуючи викладене та

Outcome: approved