Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Представником позивача - адвокатом [PERSON] в інтересах позивача, [PERSON], подано до Семенівського районного суду Чернігівської області позовну заяву до відповідача, [PERSON], у якій представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти, передані йому в якості авансу в розмірі 12903 (дванадцять тисяч дев'ятсот три) гривні 10 копійок; стягнути з [PERSON] сплачений при подачі позовної заяви судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок. В обґрунтування своїх позовних вимог сторона позивача послалася на те, що позивач проживає в м. Москва Російської Федерації, два рази на рік приїздить до м. Семенівка Чернігівської області. 22 серпня 2013 року позивач усно домовилася з відповідачем про укладення договору купівлі - продажу житлового будинку, який розташований по [ADDRESS], за ціною 10000 (десять тисяч) доларів США, що належав відповідачу. При цьому позивач передала відповідачу грошові кошти в розмірі 1000 (одна тисяча) доларів США в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі - продажу, який повинен був бути укладений за домовленістю сторін у вересні 2014 року. Коли у вересні 2014 року позивач приїхала до м. Семенівка Чернігівської області, то від знайомих вона дізналася, що відповідач продав житловий будинок по [ADDRESS] і що новий господар там вже робить ремонт. 09 вересня 2014 року позивач звернулася до відповідача з вимогою повернути суму авансу 1000 доларів США, але відповідач сказав, що він 11 вересня 2014 року укладає договір купівлі - продажу будинку з іншою особою, і суму авансу віддавати не буде. Відповідно до ст. 570 Цивільного кодексу України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Договір купівлі - продажу житлового будинку між сторонами укладено не було, ніякого зобов'язання у позивача з виплати відповідачу вартості будинку не виникло. Відповідач не є кредитором, а позивач не є боржником. Тому, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 570 Цивільного кодексу України, передані позивачем гроші є авансом. Таким чином, відповідач володіє грошовими коштами, що належать позивачу, без достатніх правових підстав. Тому позивач змушена звернутися до суду за захистом права власності шляхом стягнення грошей з відповідача. Відповідно до повідомлення про офіційний курс гривні до іноземних валют, розмішеного на офіційному сайті Національного банку України, станом на 14 годину 00 хвилин 15 вересня 2014 року 100 Доларів США коштують 1290,3103 гривні. Отже 1000 Доларів США на 15 вересня 2014 року буде дорівнювати 12903 гривні 10 копійок. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав повністю та пояснив про те, що, на його погляд, позов підлягає задоволенню за обставин, викладених у ньому. Позивач, [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала повністю та пояснила про те, що, на її погляд, позов підлягає задоволенню за обставин, викладених у ньому. Відповідач, [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю, просив суд відмовити у його задоволенні та дав пояснення, яке вказує на те, що позовні вимоги, на його думку, задоволенню не підлягають. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю, просив суд відмовити у його задоволенні та дав пояснення, яке вказує на те, що позовні вимоги, на його думку, задоволенню не підлягають. Допитана в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] У серпні 2014 року позивач [PERSON] оглянувши житловий будинок, який належить [PERSON] та розташований за адресою: [ADDRESS], усно домовилася з ним про укладення договору купівлі-продажу вказаного будинку та сплатила гроші в сумі 1000 доларів США. Розписку про отримання відповідачем від позивача грошей писала особисто вона ([PERSON]). Передані грошові кошти вона зазначила у розписці словом «залог». Вона вважає, що грошові кошти, сплачені позивачем відповідачу, є завдатком. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити повністю. По справі встановлено, що позивач проживає в м. Москва Російської Федерації, два рази на рік приїздить до м. Семенівка Чернігівської області. 22 серпня 2013 року позивач усно домовилася з відповідачем про укладення договору купівлі - продажу житлового будинку, який розташований по [ADDRESS], що належав відповідачу, за ціною 10000 (десять тисяч) доларів США. При цьому позивач передала відповідачу грошові кошти в розмірі 1000 (одна тисяча) доларів США в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі - продажу, який повинен був бути укладений за домовленістю сторін. Коли у вересні 2014 року позивач приїхала до м. Семенівка Чернігівської області, то від знайомих вона дізналася, що відповідач має намір продати житловий будинок по [ADDRESS] іншій особі і що новий господар там вже робить ремонт. 09 вересня 2014 року позивач звернулася до відповідача з вимогою повернути суму авансу 1000 доларів США, але відповідач сказав, що він 11 вересня 2014 року укладає договір купівлі - продажу будинку з іншою особою, і суму авансу віддавати не буде. Відповідно до ч. 1 ст. 570 Цивільного кодексу України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Отже, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, тобто договору між сторонами, яким визначено предмет та істотні умови. Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу і способом забезпечення виконання зобов'язання. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі. Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Таким чином, договір купівлі-продажу житлового будинку повинен укладатися у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Розписку відповідача про отримання ним грошових коштів від 22 серпня 2014 року, копія якої міститься в матеріалах цивільної справи (а. с. 4), не можна вважати договором, яким би стверджувалися наміри та взаємні зобов'язання сторін щодо укладення договору купівлі-продажу житлового будинку. Згідно з ч. 2 ст. 570 Цивільного кодексу України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Вказана норма закону встановлює презумпцію авансу, якщо в правочині не визначено, що така сума є завдатком. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов'язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Договір купівлі - продажу житлового будинку між сторонами укладено не було, ніякого зобов'язання у позивача з виплати відповідачу вартості будинку не виникло. Відповідач не є кредитором, а позивач не є боржником. Тому, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 570 Цивільного кодексу України, передані позивачем відповідачу гроші є авансом. Оскільки договору купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то сплачений позивачем аванс повинен бути йому повернутий. Таким чином, відповідач володіє грошовими коштами, що належать позивачу, без достатніх правових підстав. Відповідно до повідомлення про офіційний курс гривні до іноземних валют, розмішеного на офіційному сайті Національного банку України, станом на 14 годину 00 хвилин 15 вересня 2014 року 100 Доларів США коштували 1290,3103 гривні (а. с. 5). Отже 1000 Доларів США на 15 вересня 2014 року дорівнювали 12903 гривні 10 копійок. Оскільки позов задовольняється повністю, суд вважає за необхідне згідно вимог ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Outcome: approved