Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Представник позивача адвокат Сумцов Є. С. у вересні 2020 року звернувся до суду з указаним позовом в інтересах [PERSON] , який мотивував тим, що позивачці на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] в якому також зареєстрований [PERSON] , який є її батьком. На обґрунтування позову представник позивачки також зазначив, що [PERSON] більше двадцяти років проживає на території Російської Федерації, особистих його речей в будинку не має. Самостійно припинити реєстрацію місця проживання у належному позивачці будинку відповідач не може, оскільки не бажає приїжджати у м. Тростянець. Посилаючись на вказані обставини, представник позивачки просить суд визнати [PERSON] , 1969 року народження, таким, що втратив право користування житловим будинком з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 11.09.2020 було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачка у судове засідання не з`явилася та не повідомила суд про причину неявки. Представник позивачки адвокат Сумцов Є. В. у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Також представник позивачки зазначив, що позивачка бажає розпорядитися належним їй будинком, однак наявність зареєстрованого у будинку відповідача створює їй перешкоди у цьому. Проти заочного розгляду справи представник позивачки не заперечив. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином та не подав відзив. Згідно вимог\~ч.\~1\~ст.\~280\~ЦПК України суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2)\~відповідач не\~з`явився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести по справі заочний розгляд. Заслухавши пояснення представника позивачки, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що позивачці [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.06.2019 належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] (а.с.4, 5, 6). Відповідач є батьком позивачки та з 27.06.2001 був зареєстрований в будинку [ADDRESS] (а.с. 7, 8-14, 39-40). З акту обстеження від 12.11.2020 вбачається, що відповідач не проживає в будинку [ADDRESS] (а.с. 38). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що відповідач є його кумом та близько 20 років проживає на території Російської Федерації. Останній раз коли відповідач приїжджав у м. Тростянець, близько п`яти років тому, то відмовився від своїх прав на будинок на користь позивачки і повідомив, що більше не приїде на Україну. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що відповідач був чоловіком його сестри. Близько 20 років тому відповідач поїхав на заробітки до Російської Федерації і там залишився. Близько п`яти років тому відповідач приїжджав на Україну, коли у нього померла мати [PERSON] . Вирішуючи заявлену\~позивачем вимогу\~про визнання відповідача таким що втратив право на користування житловим приміщенням, суд виходить з такого. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності, як суб`єктивне цивільне право, містить у своєму складі: правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших; та правомочність захисту. Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка характеризується як: - пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою, не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути ніякої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом; - виключне панування особи над річчю, тобто таке панування, що унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій; - абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності по відношенню до неї. Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України. Тлумачення частини третьої статті 16 ЦК України свідчить, що, за загальним правилом, при наявності порушення цивільного права або інтересу не допускається відмова в їх захисті. Винятком, який дозволяє відмовити в захисті цивільного права або інтересу, є недотримання частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Положення статті 391 ЦК України визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.1\~ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до цієї норми закону відповідач зобов`язаний був зареєструватись за новим постійним місцем проживання протягом 10 днів з дня переїзду до цього постійного місця проживання. Тому суд вважає, що реєстрація постійного місця проживання відповідача за адресою належного позивачці на праві власності будинку, є формальною, без наміру його фактичного проживання в цьому будинку. Відповідно він втратив право на користування цим будинком, оскільки не проживає у ньому понад один рік без поважних причин. \~Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи, що досліджені під час судового розгляду докази в сукупності підтверджують, що відповідач не проживає у спірному будинку понад один рік без поважних причин, а факт його реєстрації створює перешкоди позивачці у розпорядженні належним їй будинком, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved