Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

Представник позивач [PERSON], діючи від імені та в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1257 від 25.03.2015 вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором № KRKRRX05020279 від 10 листопада 2006 року у загальному розмірі 120686,35 грн. Пред'явлені вимоги мотивовано тим, що 25.03.2015 року приватним нотаріусом був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1257, про стягнення із нього заборгованості за Кредитним договором № KRKRRX05020279 від 10 листопада 2006 року у загальному розмірі 120686,35 грн. на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». 06.12.2018 року він дізнався, що є постанова про стягнення заборгованості на користь ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», після того як ознайомився з матеріалами виконавчого провадження. Жодного повідомлення від банку чи нотаріуса про існування кредитної заборгованості та наміру вчинити виконавчий напис він не отримував. Із сумою заборгованості не згоден. У нього не має копії кредитного договору. В зв'язку з чим неможливо встановити погоджений сторонами термін кредитування. Він стверджує, що кредит надавався строком на 1 рік з моменту укладення кредитного договору, тобто до листопада 2007 року, а відтак з моменту закінчення строку кредитування до моменту вчинення виконавчого напису сплинуло понад 10 років. Таким чином, строк нарахування процентів не міг перевищувати строку кредитування в один рік. Зі змісту ж виконавчого напису видно, що заборгованість стягується з 10.11.2006 року по 25.02.2015 року, що означає, що проценти за користування кредитом нараховувались відповідачем також і після моменту закінчення строку кредитування, що суперечить висновку Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12. Позивач вважає, що нотаріус не переконався у безспірності розміру кредитної заборгованості, зазначивши кредитну заборгованість, за період 10.11.2006 року по 25.02.2015 року, та вчинив виконавчий напис з пропуском трирічного строку. У зв'язку з викладеним просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 25.03.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 21.12.2018 року від представника відповідача ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» на електрону адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 17-19), в якому просить в задоволенні позову відмовити. Свою позицію обґрунтовує тим, що позивачу було направлено письмову вимогу про усунення порушення за договором. Позивачем не надано жодних розрахунків, які б підтвердили спірність оспорюваного виконавчого напису, позивач не спростовує а ні факту заборгованості перед банком, а ні розміру боргу зазначеного у виконавчому написі. До позовної заяви жодних розрахунків, або доказів невідповідності чи відсутності боргу перед банком не надається. Той факт, що позивач не спростовує наявність заборгованості вже є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Банком для вчинення виконавчого напису було надано всі необхідні документи. Виписки і розрахунки є первинними документами, які надавались нотаріусу. Договір є чинним, оскільки діє до повного його виконання, тому банк має право вимагати виконання обов'язків боржника. В зв'язку з чим вважає, що виконавчий напис видано правомірно, без порушення жодних норм діючого законодавства. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, свого представник для участі в судовому розгляді не направив, в судове засідання повторно не з'явився без повідомлення причин. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. до судового засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. 23.01.2019 року ухвалою суду витребувано докази за клопотанням представника позивача (а.с. 26-27). 21.02.2019 року від приватного нотаріуса Бондар І.М. надійшли витребувані судом документи (а.с. 36-50). Відповідач ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» ухвалу суду в частині витребування доказів не виконав, представник позивача не наполягав на витребуванні документів (а.с. 57). Суд, відповідно до норм ч. 10 ст. 84 ЦПК України вважає за необхідне здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позовних вимог за таких підстав. 10.11.2006 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № KRKRRX05020279, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 7040,00 грн. строком на 12 місяців з 10.11.2006 року по 09.11.2007 року включно на умовах сплати процентів за користування ним за ставкою 1,0% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 112,64 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 640,00 грн., в обмін на зобов'язання позичальника повернути кредит, сплатити проценти за користування ним, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) строки. Сторонами погоджено, що погашення заборгованості здійснюється щомісяця, в період сплати, за який приймається період з 10 по 15 число кожного місяця, шляхом внесення щомісячних платежів в сумі 738,68 грн. для погашення заборгованості, яка включає тіло, проценти, винагороди, комісії, а також інші витрати згідно з Умовами (а.с. 45- зворот). Крім того, відповідно до заяви, при порушенні позичальником зобов'язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом в розмірі 10% на місяць, розраховані від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. При цьому, відсоткова ставка за кредитом може змінюватись в залежності від змін облікової ставки НБУ чи в інших випадках відповідно до п.3.3 Умов (а.с. 45- зворот). 25.03.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований у реєстрі за № 1257, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору № KRKRRX05020279 від 10.11.2006 року за період з 10.11.2006 року по 25.02.2015 року грошових коштів у сумі 120686,35 грн з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7040,00 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 30754,82 грн; комісія - 1351,68 грн, пеня - 74182,83 грн; заборгованості по штрафу 5666,02 грн., витрати пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1700 грн. (а.с. 48). Постановою від 21.05.2015 року заступником начальника Саксаганського ВДВС Криворізького МУЮ Ткаченко А.В. відкрито виконавче провадження (а.с. 6). Для вчинення виконавчого напису ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав нотаріусу документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, а саме: заяву позичальника № KRKRRX05020279 від 10.11.2006 року (а.с. 45); розрахунок заборгованості (а.с. 47); опис вкладення у цінний лист про направлення [PERSON] письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором № KRKRRX05020279 від 10.11.2006 року з відбитком поштової штемпеля з датою 21.03.2015 року (а.с. 44); вказану досудову вимогу банк направив боржнику 21.03.2015 року через доставку Укрпошти, що підтверджується фіскальним чеком від 21.03.2015 року (а. с. 43). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності та взаємного зв'язку, суд установив, що нотаріусом під час вчинення оспорюваного виконавчого напису ПАТ КБ «ПриватБанк» не було дотримано всіх вимог передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій, а саме письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором № KRKRRX05020279 від 10.11.2006 року, складена 19.03.2015 року, та згідно поштової квитанції відправлена боржнику 21.03.2015 року, тобто за чотири дні до вчинення виконавчого напису від 25.03.2015 року (а. с. 42, 43). Окрім того, матеріали справи не містять доказів отримання направленої кореспонденції боржнику із вказаною письмовою вимогою. Згідно правової позиції, яка викладеної Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 у справі № 6-158цс15, можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умови що: 1) нотаріусу надані всі необхідні документі, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; та 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. З урахуванням викладеного, наданий нотаріусом опис вкладення у цінний лист та квитанцію про відправлення (а.с. 43, 44) не можуть бути розцінені судом як дотримання вимоги про отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, у зв'язку з ненаданням стороною суду доказів його отримання боржником [PERSON] або наявності відповідної відмітки поштового відділення зв'язку, доказів отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором. Тобто, нотаріус вчинив виконавчий напис через 4 дні після того, як банк направив боржнику письмову вимогу щодо усунення порушень за кредитною угодою, не дотримавшись при цьому 30-денного строку встановленого підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Таким чином, недотриманням приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вказаних вимог Порядку щодо спливу 30-денного строку з моменту надіслання банком письмової вимоги до боржника, було порушено права [PERSON] щодо можливості спростування розміру заборгованості. Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172 для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Ознакою безспірності є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172. В той же час, суду не надані докази правомірності дій нотаріуса в частині наявності в нього при вирішенні питання про можливість видачі виконавчого напису засвідченої стягувачем ПАТ КБ «ПриватБанк» виписки з рахунку боржника, а також оригіналу кредитного договору. При цьому ПАТ КБ «ПриватБанк» надав нотаріусу копію розрахунку заборгованості в порушення п.2 Переліку документів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172 (а.с. 47), який не являється документом, на підставі якого нотаріусом може бути вчинений виконавчий напис. У зв'язку з цим, суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про неправомірність дій нотаріуса в частині вчинення виконавчого напису на підставі документу, не передбаченого Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172. Оцінюючи наданий ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості суд зазначає, що вказаний розрахунок заборгованості належним чином не може підтверджувати безспірність заборгованості, оскільки з ним боржник не мав можливості ознайомитись у встановлений 30-денний строк. При цьому нотаріусом вчинено виконавчий напис про стягнення зі [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитною угодою у загальному розмірі 118986,35 грн., до складу якої входить заборгованість з пені у розмірі 74182,83 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн. та штрафу (процентна складова) - 5666,02 грн. За положеннями ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Крім того, слід зазначити, що ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» надав нотаріусу лише заяву про приєднання до Умов та правил, однак самі умови та правила нотаріусу не надав. Як погоджено сторонами [PERSON] отримав кредит у розмірі 7040,00 грн. строком на 12 місяців з 10.11.2006 року по 09.11.2007 року включно. З чого слідує, що укладений між сторонами договір є строковим. Звертаючись до нотаріуса з заявою, представник ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № KRKRRX05020279 від 10 листопада 2006 року, зокрема і відсотки нараховані на прострочену заборгованість по кредиту за період 8 років 3 місяця 15 днів, а саме з 10.11.2016 року по 25.02.2015 року, в розмірі 30745,82 грн., тобто за межами строку дії договору. Як слідує з кредитного договору, кредитні кошти надано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» позичальникові [PERSON] на умовах строковості з поверненням до 09.11.2007 року - дати закінчення строку дії договору. Проте, як видно із розрахунку заборгованості останній платіж по договору [PERSON] здійснений 26.12.2008 року у сумі 429,20 грн. Банк звернувся до нотаріус лише 24.03.2015 року. Разом з тим, у виконавчому написі нотаріуса зазначено період стягнення, який перевищує загальний строк позовної давності (з 10.11.2006 року до 25.02.2015 року), тобто включає вимоги, з дня виникнення яких минуло більше трьох років. Що дає суду підстави дійти висновку стосовно того, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено поза межами трирічного строку, встановленого нормами статті 88 Закону України «Про нотаріат». Посилання АТ КБ «ПриватБанк» у відзиву на позов на відмінність природи строку вчинення нотаріусом виконавчого напису від строку позовної давності, а також довід про відсутність пропуску банком зазначеного трирічного строку, у зв'язку з тим, що його початок розраховується від дня направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень, суддів не бере до уваги, виходячи з такого. З наданої до матеріалів справи копії кредитного договору вбачається, що він укладений строком на 1 рік, а саме до 09.11.2007 року. Отже строк для звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису сплив у 2010 році. Тому твердження позивача строк дії договору закінчився, а відповідач неправомірно продовжує нараховувати відсотки. Твердження позивача про пропуск строку є обґрунтованим, і свідчить про наявність спору між сторонами. Враховуючи, що нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі документів, не передбачених пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999. № 1172 (розрахунку заборгованості) за відсутності доказів отримання боржником (позивачем по справі) письмової вимоги від ПАТ КБ «ПриватБанк» про усунення порушень за кредитним договором і відсутності спору, недоведені безспірності заявлених вимог, суд вважає, що виконавчий напис від 25.03.2015 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., з порушенням вимог ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5, у зв'язку з чим суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в дохід держави на 704,80 грн. На підставі викладеного, ст. 18 ЦК України, ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: approved