Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду 04 квітня 2017 року із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький національний університет» та [PERSON] було укладено договір №02-3658 від 31 серпня 2015 року про надання освітніх послуг. Відповідно до договору, позивач взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання [PERSON] за заочною формою навчання за спеціальністю, - музичне мистецтво, з присвоєнням освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр», а відповідач, - вносити плату безготівково за рік у сумі 5900,00 гривень. Відповідача 31 жовтня 2016 року відраховано з Державного вищого навчального закладу «Криворізький державний педагогічний університет» за невиконання навчального плану. У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язання по оплаті за навчання, позивач просить суд стягнути з нього заборгованість з урахуванням індексу інфляції у розмірі 1207,64 гривень, 3% річних, - 14,75 гривень, пеня в розмірі 109,53 гривень, та судові витрати. Присутня у судовому засіданні представник позивача, - Державного вищого навчального закладу «Криворізький державний педагогічний університет», - [PERSON] (довіреність №02-д від 05 вересня 2016 року, термін дії, до 05 вересня 2017 року (а.с.24), надала пояснення по суті справи, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Присутній у судовому засіданні відповідач [PERSON] також надав пояснення по суті справи, проти позову заперечував у повному обсязі вважаючи його необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню. Вказував на те, що план навчання та оплату освітніх послуг у строки, передбачені договором №02-3658 від 31 серпня 2015 року про надання освітніх послуг, він не виконав з поважних причин, а саме тому, що перебував за кордоном з поважних причин. При цьому його дружина приходила до навчального закладу та повідомляла про його перебування за кордоном, однак їй було повідомлено, що саме він повинен був звернутися із даною заявою до навчального закладу. На підставі викладеного просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з урахуванням наступного. Так, судом встановлено, що між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький національний університет», правонаступником котрого є Державний вищий навчальний заклад «Криворізький державний педагогічний університет» (а.с.6, 7-8) та відповідачем [PERSON] було укладено договір №02-3658 від 31 серпня 2015 року про надання освітніх послуг (а.с.5). Відповідно до 1 розділу договору, позивач взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання [PERSON] за заочною формою навчання за спеціальністю, - музичне мистецтво, з присвоєнням освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр». Строк освітньої послуги з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2017 року (а.с.5). Пунктами 4.1, 4.3, 4.4 договору встановлено загальну вартість освітньої послуги 5900,00 гривень за перший навчальний рік. Оплата вноситься безготівково за рік у сумі 5900,00 гривень (а.с.5, зворот). Відповідача [PERSON] наказом №233-с від 31 жовтня 2016 року відраховано з 31 жовтня 2016 року зі складу студентів за невиконання навчального плану, підстава, доповідна декана (а.с.9). Згідно п.6.1 договору, дія договору припиняється, зокрема, у разі не виконання обовязків замовника (згідно п.3.3 та розділу 4 цього договору). Згідно ч.2 ст.903 ЦК України, у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлене договором чи законом. Отже, студент, який порушив умови договору щодо виконання вимог в частині своєчасного виконання навчальних планів та програм, внаслідок чого був відрахований з навчального закладу має сплатити заборгованість по оплаті за навчання у розмірі 1180,00 гривень (а.с.10). 13 грудня 2016 року за вих.№07-208/3, відповідачу направлена претензія №43 про факт виникнення заборгованості та її розмір (а.с.11), однак відповідачем заборгованість не погашено. Відповідно до п.5.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, а саме відшкодування збитків та сплата неустойки. А тому, за несвоєчасне внесення плати за надання освітньої послуги нарахована пеня у розмірі 109,53 гривень (а.с.12). Згідно ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Згідно розрахунків інфляційні нарахування та 3% річних складають, - 42,38 гривні (а.с.13). Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки неналежне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань за договором №02-3658 від 31 серпня 2015 року про надання освітніх послуг, призвело до виникнення заборгованості, яка відповідно до умов договору підлягає поверненню, і підлягає стягненню з відповідача. Щодо заперечень відповідача [PERSON] суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. При цьому, відповідачем [PERSON] не надано до суду взагалі жодного доказу в підтвердження своїх заперечень, і всі вони ґрунтуються лише на його припущеннях та поясненнях, а тому не можуть бути взяті судом до уваги. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати,судовий збір розмірі 1600,00 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved