Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Представник Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що між позивачем та відповідачем 01.09.2006 року було укладено договір №202743 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді за адресою: м. Запоріжжя, бул. Шевченка, б.51, нежиле приміщення №30. У період з 01.03.2015 року по 31.03.2017 року позивач відпустив вказаному нежитловому приміщенню теплову енергію на загальну суму 13759,88 грн. Відповідач здійснив часткову оплату за надані послуги у розмірі 474,94 грн., у звязку з чим, наявна заборгованість складає 13284,94 грн. Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги у розмірі 13284,94 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн. Від представника відповідача суду надійшла заява, згідно якої відповідач визнає наявну суму боргу, просить розстрочити виконання рішення суду на 1 рік. Розгляд справи відбувся за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що відповідач, [PERSON], є власником нежитлового приміщення за адресою: м. Запоріжжя, бул. Шевченка, б.51, нежиле приміщення №30, що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно. Між позивачем, Концерном «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Вознесенівського району, та відповідачем [PERSON] 01.09.2006 року було укладено договір №202743 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді за адресою: м. Запоріжжя, бул. Шевченка, б.51, нежиле приміщення №30. Концерн «Міські теплові мережі» у період у період з 01.03.2015 року по 31.03.2017 року надав послуги з теплової енергії у нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Запоріжжя, бул. Шевченка, б.51, нежиле приміщення №30, яке належить відповідачу на праві приватної власності. Сума наданих послуг складає 13759,88 грн. Оплата за отримані послуги відповідачем здійснювалася частково у розмірі 474,94 грн., загальна сума заборгованості складає 13284,94 грн., що підтверджується розрахунком, який надано позивачем. За вказаний період заперечень з боку споживача на неналежну якість надання послуг на адресу позивача не надходило. Концерн „МТМ по відношенню до відповідача являється виконавцем послуг з постачання теплової енергії. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Згідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідачу надавався строк для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову, але відзив до суду не надходив. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Що стосується вимог представника відповідача про розстрочення виконання рішення суду на 1 рік, то суд виходить з наступного. Разом з тим, за приписами ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Із заяви вбачається, що в заяві представником відповідача не наведено жодних обставин з якими повязується вимога про розстрочення виконання рішення, відсутні будь-які докази існування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для розстрочення виконання рішення суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 гривень

Outcome: approved