Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

Представник позивача - адвокат Вітюк С.В. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з даним позовом, в якому просить визнати за останнім право на земельну частку (пай) розміром 2,6 умовних кадастрових гектара, розташовану на території Корчицької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області та виділити її, посилаючись на те, що [PERSON] 28.10.1995 року був прийнятий на роботу в КСП «Корчик» с. Корчик Шепетівського району та цього ж дня включений до списку громадян-членів вказаного підприємства. У даному КСП [PERSON] пропрацював до 18.09.2000 року. Однак, при розпаюванні земель КСП «Корчик» він не отримав сертифікат про право на земельну частку (пай), що позбавляє його можливості отримати дану земельну ділянку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, підтвердив обставини, на які посилається в позовній заяві. Представник відповідача Шепетівської районної державної адміністрації Хмельницької області в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечує. Представник відповідача Корчицької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, в якому зазначив про відсутність не витребуваних паїв та вільних земель колишнього КСП «Корчик» на території сільської ради. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд знаходить в задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.10.1995 року [PERSON] прийнятий на роботу та в члени в КСП «Корчик» с. Корчик Шепетівського району Хмельницької області, а 18.09.2000 року звільнений з роботи за власним бажанням та виключений з членів господарства, що підтверджується даними трудової книжки колгоспника [NUMBER] Як вбачається з даних архівного витягу із протоколу зборів уповноважених колективного сільськогосподарського підприємства «Корчик» с. Корчик Шепетівського району №4 від 29.12.1995 року, наданого архівним відділом Шепетівської райдержадміністрації за вих. № Л-274/04-06/1 від 22.08.2019 року, [PERSON] прийнято в члени підприємства з 28.10.1995 року. 07 лютого 1996 року колективному сільськогосподарському підприємству «Корчик» с. Корчик, на підставі рішення Корчицької сільської ради від 23 травня 1995 року, виданий Державний акт на право колективної власності на землю, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №23, що підтверджується його копією серії ХМ №000012. Позивач не був включений у список громадян-членів КСП «Корчик», що є обов`язковим додатком до вищевказаного Державного акту, сертифікат на право на земельну частку (пай) на його ім`я не видавався, що підтверджується даними відповіді відділу у Шепетівському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 21.08.2019 року. Відповідно до п.2 Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного господарства, відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю. З роз`яснень п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» слідує, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Таким чином аналіз вищевказаних положень свідчить про те, що особа набуває право на земельну частку (пай) за наявності трьох умов: 1) перебування у членах колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до Державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Однак, відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом. Згідно ст. 71 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до ст. 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Згідно з вимогами ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються і ст.ст. 78, 79 цього Кодексу. Відповідно до ст. 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. За наведених обставин, право на позов у [PERSON] виникло ще у 1996 році після видачі 07.02.1996 року КСП «Корчик» с. Корчик Шепетівського району Державного акту на право колективної власності на землі з доданими до нього списками осіб, які мали право на отримання земельної частки (паю) підприємства, тому саме з цього часу почав перебіг строку позовної давності на звернення до суду. Враховуючи те, що з 1995 року по 2000 рік позивач був членом вказаного підприємства, він мав право на виділення йому у власність земельної ділянки (паю), але у зв`язку з тим, що у передбачений законом строк не звернувся до суду із даним позовом, трирічний строк, встановлений ст. 71 ЦК УРСР минув ще до набрання чинності ЦК України 2003 року, а тому суд зобов`язаний самостійно застосувати наслідки його спливу без подання відповідної заяви іншими сторонами спору. Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 26.11.2018 року у справи № 395/1324/16-ц, від 20.12.2018 року у справі № 467/1712/16-ц, яка відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Доказів поважності причин пропуску строків позовної давності позивач суду не надав. За наведених обставин, в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed