Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] 30.06.2017 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Посилається на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 14.02.2013 року ткач О.О. отримав кредит у розмірі 6979,67 грн. у вигляді 10,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, тарифами банку складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідно до п. 1.1.3.2.11 умов і правил банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-який іншій заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи невиконаних зобовязань перед банком. Однак, у звязку з порушеннями відповідачем умов кредитного договору станом на 13.06.2017 року виникла заборгованість у сумі 11398,68 грн., у т.ч.: 3742,90 грн.\~- заборгованість за кредитом; 1490,91 грн.\~ заборгованість по процентах за користування кредитом; 4790,72 грн.\~- заборгованість за пенею та комісією; 1374,15 грн. \~штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н\~від 14.02.2013 року у розмірі 11398,68 грн., а також судові витрати у розмірі 1600 грн. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився, однак подав письмову заяву про розгляд справи без його присутності. Крім того, зазначено, що позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити, у випадку неявки відповідача не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча належним чином та завчасно повідомлявся про час та місце розгляду справи за місцем реєстрації, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, відповідно до ч.1\~ст.224 ЦПК України, суд ухвалив винести заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. На підставі досліджених у судовому засіданні письмових доказів, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно копії генеральної угоди, підписаної відповідачем [PERSON] 14.02.2013 року, позивачем було видано відповідачу кредит у розмірі 6979,67 грн. у вигляді 10,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, тарифами банку складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобовязання по вищезазначеному договору виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитну картку. Згідно наданих представником позивача розрахунку, а також Умов та правил надання банківських послуг, у звязку з порушеннями відповідачем умов зазначеного договору станом на 13.06.2017 року виникла заборгованість у сумі 11398,68 грн., у т.ч.: 3742,90 грн. - заборгованість за кредитом; 1490,91 грн. -\~заборгованість по процентах за користування кредитом; 4790,72 грн.\~ заборгованість за комісією; 1374,15 грн.\~ штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Згідно \~ч.1 ст. 526 ЦК \~України \~зобовязання \~має \~виконуватися \~належним \~чином \~відповідно \~до \~умов \~договору. Відповідно до ч.1 ст. 530 \~ЦК \~України, \~якщо \~у \~зобовязанні \~встановлений \~строк \~(термін) \~його \~виконання, \~то \~воно \~підлягає \~виконанню \~у \~цей \~строк (термін). На \~підставі \~ст. 536 ЦК \~України \~за \~користування \~чужими \~грошовими \~коштами \~боржник \~зобовязаний \~сплачувати \~проценти, \~якщо \~інше \~не \~встановлено \~договором \~між \~фізичними \~особами. \~Розмір \~процентів \~за \~користування \~чужими \~грошовими \~коштами \~встановлюється \~договором, \~законом \~або \~іншими \~актами \~цивільного \~законодавства. Згідно ст. 611 \~ЦК \~України \~у \~разі \~порушення \~зобовязання \~настають \~правові \~наслідки, \~встановлені \~договором \~або законом, \~зокрема \~відшкодування \~збитків. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ст. ст. 1046-1053 цього Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 [PERSON] 71 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3742,90 грн. заборгованості за кредитом; 1490,91 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 4790,72 грн. заборгованості за пенею та комісією є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення штрафу, судом встановлено наступні правовідносини. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України. Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статі 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вищезазначений висновок, викладений у постанові Верховного Суду України по справі №6-2003цс15 від 21.10.2015 року та відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України повинен враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права. Таким чином, представником позивача в порушення ст.61 Конституції України неправомірно застосовано два види однієї цивільно-правової відповідальності за порушення умов кредитного договору у звязку з порушенням строків виконання грошових зобовязань, відповідно суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог щодо стягнення, окрім заборгованості за пенею, штрафів (фіксованої частини та процентної складової) слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин та враховуючи роз`яснення, викладені в п.36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно яких пропорційність присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша ст. 88 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1407,04 грн. На підставі ст. 61 Конституції України, ст. ст. 512, 526, 530, 536, 549, 611, 625, 634, 1050, 1054, 1055 ЦК України, та

Outcome: partial