Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся із зазначеним позовом і просить\~ визнати недостовірною інформацію, що розповсюджена [PERSON] , [PERSON] стосовно згвалтування [PERSON] останньої; зобов`язати відповідачів спростувати вказану інформацію у такий же спосіб, у який була поширена, та стягнути 100000 грн. моральної шкоди. Вимоги обгрунтовує тим, що 01.03.2020 р. на ютуб-каналі Інша думка, автором якого є відповідач, викладено відеоматеріал за №13 для невизначеного кола осіб під назвою [INFO] . У вказаному сюжеті [PERSON] у ствердній формі вказав наступне: В приміщенні Конотопської міської ради депутатом Сумської обласної ради [PERSON] була згвалтована дівчина на ім`я [PERSON] . Плод згвалтування дівчина на ім`я [PERSON] . У свою чергу [PERSON] вказує наступне: 10.03.2020 р. [PERSON] застосував до мене фізичну силу та згвалтував у приміщенні Конотопської міської ради, де не той час я знаходилася та працювала. У відеоматеріалі за №20 від 08.04.2020 р. на тому ж ютуб-каналі Інша думка з`явився матеріал для невизначеного кола осіб під назвою Коронавірус. Кому вигідно приховувати справжню причину смерті. У ньому [PERSON] стверджує про позивача: Виб..док, гвалтівник депутат обласної ради [PERSON] та у цей час демонструється фото позивача. Вказане не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] ніколи не застосовував до [PERSON] фізичне насильство. Причини розповсюдження відповідачами про [PERSON] недостовірної інформації невідомі. Розповсюдження зазначеної інформації посягає на його честь і гідність, принижує його ділову репутацію. Щодо [PERSON] кримінальні провадження не розглядалися та вироки не виносилися. Крім того, останній є депутатом Сумської обласної ради і розповсюдження недостовірної інформації про нього принижує його соціальну оцінку в очах оточуючих. Внаслідок усіх вказаних дій, позивач зазнав душевних страждань, знизився його престиж, ділова репутація та необхідні додаткові зусилля для відновлення попереднього стану, що спричинило моральних страждань. Дані обставини змусили звернутися до суду із вказаним позовом. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, фактично пославшись на вищевказані обставини. [PERSON] , її представник [PERSON] , заперечують задоволенню позовних вимог, пославшись на викладені обставини у своєму відзиві.\~\~ [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце, дату та час розгляду справи належним чином повідомлений. Судом встановлено, що [PERSON] був депутатом Сумської обласної ради 07 скликання (а.с.11). [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 96). З переглянутих у судовому засіданні відеозаписів встановлено, що\~ 01.03.2020 р. на ютуб-каналі Інша думка, автором якого є відповідач, викладено відеоматеріал за №13 для невизначеного кола осіб під назвою [INFO] . У вказаному сюжеті [PERSON] стверджує: В приміщенні Конотопської міської ради депутатом Сумської обласної ради [PERSON] була згвалтована дівчина на ім`я [PERSON] . Плод згвалтування дівчина на ім`я [PERSON] . У свою чергу [PERSON] також стверджує: 10.03.2020 р. [PERSON] застосував до мене фізичну силу та згвалтував у приміщенні Конотопської міської ради, де не той час я знаходилася та працювала. На тому ж ютуб-каналі Інша думка у відеоматеріалі за №20 від 08.04.2020 р. Коронавірус. Кому вигідно приховувати справжню причину смерті [PERSON] стверджує: Виб..док, гвалтівник депутат обласної ради [PERSON] (а.с.12). Отже, джерелом звинувачень позивача [PERSON] у скоєнні злочину відносно [PERSON] є навмисно поширені відповідачами відеозаписи, що набули широкого розголосу. Контекст та формулювання розповсюдженої [PERSON] , [PERSON] інформації, вказує на спільність умислу направленого на маніпуляцію суспільною свідомістю, створення негативних наслідків для [PERSON] і є фактичним твердженням звинуваченням у вчиненні злочину передбаченого ст. 152 КК України (згвалтуванні) без жодного на то доказу, що безумовно порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. Відповідно до ч.4\~ст.32 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно зі ст.10 конвенції і ч.ч.2 та 3\~ст.34 Конституції\~кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема для захисту репутації чи прав інших осіб. У ч.1\~ст.68 Конституції\~закріплено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 201 ЦК України\~передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до\~ст.297 ЦК\~України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі\~ст.299 ЦК\~фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Позов про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч.1\~ст.277 ЦК). Аналіз наведених норм вказує на те, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. При вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною, у кожному конкретному випадку, необхідно визначити характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням або оціночним судженням. Згідно із ч.2\~ст.30 Закону України «Про інформацію»\~оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до\~ст.277 ЦК України \~предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 конвенції (зокрема, п.46 рішення від 8.07.86 в справі «Лінгенс проти Австрії»). За приписами частин 4 та 7\~ст.277 ЦК\~України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Крім того, якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення декларації, а також рекомендації, що містяться у резолюції №1165 (1998) Парламентської асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя. У резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їхніх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Проте, при вирішенні питання захисту гідності, честі чи ділової репутації публічної особи необхідно дотримуватись основоположних принципів права, зокрема презумпції невинуватості. Так, згідно з ч.2 ст.6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. У чч.1 та 2\~ст.62 Конституції України\~закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. При цьому ЄСПЛ зазначає, що презумпцію невинуватості буде порушено, якщо судове рішення або заява посадової особи щодо особи, обвинуваченої у скоєнні кримінального злочину, відображає думку про її вину до того, як вона буде доведена відповідно до закону. Достатньо мати навіть за відсутності будь-якого формального висновку певні підстави припускати, що суд або посадова особа вважає обвинуваченого винним. Питання про те, чи порушує заява посадової особи державного органу принцип презумпції невинуватості, слід визначати в контексті конкретних обставин, за яких оспорювану заяву було зроблено (п.42 рішення від 21.09.2006 в справі «Грабчук проти України» (заява №8599/02); п.48 рішення від 12.01.2012 в справі «Довженко проти України» (заява №36650/03)). Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2\~ст. 302 ЦК\~України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Отже, обов`язок довести відповідність розповсюдження відомостей покладається на відповідача, а на позивача - обов`язок довести лише факт поширення відомостей, які його порочать, саме тією особою, до якої пред`явлено позов. З огляду на викладене суд приходить до переконання, що поширена [PERSON] , [PERSON] в мережі Інтернет на ютуб-каналі Інша думка інформація під назвою [INFO] В приміщенні Конотопської міської ради депутатом Сумської обласної ради [PERSON] була згвалтована дівчина на імя [PERSON] , Плод згвалтування дівчина на імя [PERSON] ; 10.03.2016 р. [PERSON] застосував до мене фізичну силу та згвалтував у приміщенні Конотопської міської ради, де не той час я знаходилася та працювала; інформація від 08 квітня 2020 року під назвою Коронавірус, а саме Виб..док, гвалтівник депутат обласної ради [PERSON] » - є фактичним твердженням, а не оціночним судженням. Наведений висновок зроблений виходячи із відсутності належних та допустимих доказів достовірності розповсюдженої відповідачами інформації відносно [PERSON] , будь то наявність вироку суду, що свідчить про протилежне, тобто її недостовірність, а тому порушене право позивача підлягає захисту у визначений законодавцем спосіб\~шляхом спростування недостовірної інформації особою, яка поширила цю інформацію. За приписами\~ст.280 ЦК\~України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Статтею 23 ЦК\~України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За положенням\~ст. 1167 ЦК\~моральна шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Згідно з правозастосовними орієнтирами викладеними у пункті 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до\~чинного\~законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. На обґрунтування моральної шкоди позивачем у позові вказано наступне. У відеозаписах та постах в соціальній мережі Ютуб відповідачі характеризують [PERSON] як злочинця-гвалтівника, який з легкістю порушує закон, як особу, що не має високих моральних цінностей. У зв`язку з неправомірним поширенням відповідачами широкому колу осіб недостовірної інформації він зазнав душевних страждань, знизився його престиж, ділова репутація та необхідні додаткові зусилля для відновлення попереднього стану. Завдану моральну шкоду оцінює в 100 000 грн. Суд погоджується з доводами позивача і вважає необхідним також зазначити, що зміст поширеної відповідачами в мережі Інтернет недостовірної інформації щодо [PERSON] , безпідставно звинуваченого у скоєнні насильницького злочину, викликає у читачів негативні враження і формує думку, яка змінює позитивне ставлення до особи на негативне, що потребує чималих зусиль для відновлення репутації. Розповсюджена стосовно позивача інформація є негативною інформацією, що принижує честь, гідність та дискредитує його в очах суспільства, а викладена у формі ствердження суб`єктивна думка висловлена в брутальній, принизливій, непристойній формі. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, з огляду на характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, розмір відшкодування моральної шкоди повинен становити 50000 грн., що буде належною компенсацією і підлягає стягненню у солідарному порядку, тому як аналіз викладеної в мережі Інтернет недостовірної інформації свідчить про спільність дій та намірів направлених на досягнення негативних для позивача наслідків. Вирішуючи питання відшкодування понесених позивачем судових витрат суд зазначає таке. За положенням\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Разом з тим судовий збір сплачений позивачем в розмірі 2942 грн. 80 коп. підлягає частковому відшкодуванню, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2341 грн.,80 коп., яку слід стягнути з кожного із відповідачів в рівних частках по 1170 грн. 90 коп.

Outcome: partial