Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , яка звернулась до суду в інтересах малолітнього [PERSON] , - [PERSON] звернувсь до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гуменна Любов Петрівна, [PERSON] , у якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 04 грудня 2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений ПН ХМНО Гуменною Л.П. та зареєстрований в реєстрі за № 6113, застосувати наслідки недійсності правочину до договору купівлі-продажу квартири від 04 грудня 2017 року, внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації прав, поновити реєстрацію місця проживання [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилався на те, що 04 грудня 2017 року укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , між [PERSON] та [PERSON] . Спірний договір купівлі-продажу вчинений у письмовій формі, підписаний обома сторонами договору, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гуменною Л.П. та зареєстровано в реєстрі за № 6113. Вказує, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартира належала на праві власності [PERSON] , де були зареєстровані родичі [PERSON] - [PERSON] (брат) та [PERSON] , [INFO] , (племінник), що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 15.12.2017 року № 2398. Відповідно до п. 6 вказаного договору від 04.12.2017 року, продавець свідчить, що квартира у будинку готельного типу нікому не продана, не передана в іпотеку, нікому не передана в користування, не є предметом спору в суді, предметом стягнення у виконавчому провадженні, не знаходиться під забороною, не перебуває в податковій заставі, а також прав щодо неї у третіх осіб, як в межах, так і за межами України не має, та немає права користування квартирою у неповнолітніх та малолітніх дітей. Вважає, що [PERSON] не попередила покупця про права третіх осіб на квартиру, а нотаріус який посвідчував цей договір, не перевірив вказаної інформації. Тобто, під час укладення договору купівлі-продажу [PERSON] умисно приховала факт наявності права користування квартирою малолітньої дитини - [PERSON] . Зазначає, що приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу, не провела перевірку наявності права малолітнього [PERSON] на користування відчужуваною квартирою, в результаті чого права дитини були суттєво зменшені, що суперечить його інтересам. Посилається на те, що після укладення вказаного договору купівлі-продажу [PERSON] було незаконно та безпідставно знято з реєстрації місця проживання у квартирі, чим значно зменшено його обсяг прав на медичне обслуговування, дошкільну, а згодом і шкільну освіту. Дитина є інвалідом і потребує медичного нагляду, а у зв`язку зі зняттям з реєстрації він значно обмежений в отриманні медичної допомоги. Вважає, що вказаний договір купівлі-продажу від 04.12.2017 року порушує житлові права дитини, що гарантовані Конституцією, оскільки укладений з порушенням норм діючого законодавства, а саме суперечить нормам Цивільного кодексу України та законодавству про охорону дитинства, що в свою чергу є підставою для визнання договору недійсним в силу ч. 1 ст.215 ЦК України. Вказує на те, що до укладення договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна [PERSON] був зареєстрований та проживав у спірній квартирі, мав право користування зазначеним житлом, а [PERSON] використала право власності на шкоду інтересам малолітнього [PERSON] , обмеживши його право користування спірною квартирою. Зазначена квартира це єдине, постійне місце проживання дитини, а договір купівлі-продажу квартири зробив його фактично бездомним. Посилається на те, що особисто із заявою про зняття з реєстрації позивач не зверталась, до суду із позовом про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування спірним житлом не звертались, інші обставини, які б давали підставу для зняття із реєстрації відсутні. Вважає, що було порушено право [PERSON] на користування спірним житлом, а тому таке право за ним слід визнати. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2019 року за заявою позивача [PERSON] та представника позивача [PERSON] вжито заходи забезпечення позову та накладено заборону відчуження на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності відповідачу [PERSON] . Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2019 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2020 року закрито підготовче засідання за даною позовною заявою та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2020 року задоволено клопотання представника третьої особи - служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про витребування доказів. 10 лютого 2021 року представником позивача подана до суду уточнена позовна заява, у якій останній просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 04 грудня 2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений ПН ХМНО Гуменною Л.П. та зареєстрований в реєстрі за № 6113, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 04 грудня 2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 26.09.2020 року ПН ХМНО Жовнір В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4420, застосувати наслідки недійсності правочину до договору купівлі-продажу квартири від 04 грудня 2017 року та 26 вересня 2020 року, внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер 54270113 від 26.09.2020 року, поновити реєстрацію місця проживання [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування уточненого позову зазначено, що з метою уникнути відповідальності за свої неправомірні дії щодо незаконного відчуження спірної квартири та з метою зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду відповідач [PERSON] 26 вересня 2020 року уклала договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] з [PERSON] . Вказаний договір купівлі-продажу було посвідчено ПНХМНО Жовнір В.В., номер в реєстрі 4420, який було укладено всупереч ухвалі Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.09.2019 року, якою було заборонено відчуження квартири [ADDRESS] . Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 березня 2021 року за заявою представника позивача [PERSON] - [PERSON] вжито заходи забезпечення позову, шляхом заборони [PERSON] вчиняти дії, направлені на відчуження квартири за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 833605263101, до вирішення справи по суті. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 березня 2021 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів. 25 травня 2021 року представник позивача [PERSON] направив до суду заяву в якій відмовився від заявленого вище клопотання про витребування доказів. Позивач [PERSON] та її представники [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, від представників позивача через канцелярію суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, надала суду заяву, у якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, підтвердила обставини, викладені в уточненому позові, просила справу розглядати без її участі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи без їх участі чи інших клопотань не надали. Представник служби у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, від головного спеціаліста-юрисконсульта сектору з питань попередження правопорушень та дотримання законодавства щодо дітей Служби у справах дітей по Немишлянському району Побережської Ю.Г. надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Також у заяві остання просила ухвалити рішення на розсуд суду з урахуванням житлових та майнових прав дітей. Третя особа - приватний нотаріус ХМНО Гуменна Л.П. у судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч.4 ст.77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суди встановили, що на підставі договору купівлі - продажу від 20 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Полехіною А.М. за реєстровим № 425, [PERSON] була власником квартири у будинку готельного типу за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 17,1 кв.м., загальною 28,0 кв.м., що підтверджується копією вказаного вище договору купівлі-продажу та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності н нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 58175707 від 26.04.2016 року. 04 грудня 2017 року [PERSON] уклала із [PERSON] договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гуменною Л.П. та зареєстрований в реєстрі за № 6113. За змістом пункті 6 указаного договору продавець свідчить, що квартира у будинку готельного типу на момент укладання цього договору нікому іншому не продана, не подарована, не передана в іпотеку, нікому не передана в користування, не є предметом спору в суді, предметом стягнення у виконавчому провадженні, не знаходиться під забороною, не перебуває в податковій заставі, а також прав щодо неї у третіх осіб, як в межах, так і за межами України немає, та немає права користування квартирою у неповнолітніх та малолітніх дітей. Як вбачається з матеріалів нотаріальної справи щодо купівлі-продажу квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , відповідачем [PERSON] 04 грудня 2017 року надано приватному нотаріусу ХМНО Гуменній Л.П. заяву, що була посвідчена вказаним вище нотаріусом, якою відповідач стверджує, що відповідно до Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» право користування квартирою за [ADDRESS] , у малолітніх, неповнолітніх дітей, відсутнє. Разом з тим, матеріали нотаріальної справи містять довідку дільниці № 55 КП «Жилкомсервіс» з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 01.12.2017 р. № 2296, згідно якої у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] (брат), а також у квартирі були зареєстровані [PERSON] , 1961 року народження, яка була виписана 21.04.2016 р., [PERSON] (племінниця), 2008 року народження, яка була виписана 03.08.2017 р. Відповідно до наданої стороною позивача довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку № 2398 від 15.12.2017 року, виданої дільницею № 55 КП «Жилкомсервіс», у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (брат), 1976 року народження, дата прописки - 21.04.2016 р. , та [PERSON] (племінник), 2014 року народження, дата прописки - 27.11.2017 р . Згідно інформації з Департаменту реєстрації Харківської міської ради № 4087/0/50-20 від 23.10.2020 року суду повідомлено, що відповідно до даних Реєстру територіальної громади міста Харкова станом на 04.12.2017 року у вказаній вище квартирі було зареєстровано місце проживання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , 16.01.2018 року зазначених осіб знято з реєстрації місця проживання. Також додано інформаційну довідку з Реєстру територіальної громади міста Харкова №12-0004439-2020 від 20.10.2020 року, згідно якої відомості про осіб, місце проживання/перебування яких зареєстровано за адресою: [ADDRESS] станом на 20.10.2020 року відсутні. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.09.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] , виданого УСЗН Харківська РДА 08.06.2017 р., є дитиною-інвалідом, законним представником (опікуном) дитини-інваліда є [PERSON] . Позивач [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 29.08.2019 р., договорами про надання правничої допомоги від 17.06.2019 р. та від 22.02.2021 р. Разом з тим, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 2265333556 від 02.10.2020 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , з 26.09.2020 року належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 4420, виданого 26.09.2020 року приватним нотаріусом ХМНО Жовнір В.В. Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб. Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України. Так, згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України). При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. На обґрунтування недійсності договору купівлі-продажу вказаної вище квартири, сторона позивача посилалася на те, що указаний договір укладено без дотримання положень ЦК України та Закону України «Про охорону дитинства», а тому відповідно до статей 203, 215 ЦК України він підлягає визнанню недійсним. Згідно із частиною третьою статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу) батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. За змістом наведеної норми, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України, дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Згідно з положеннями частини четвертої та п`ятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. За таких обставин вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним. Правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Так, частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР визначено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. При цьому право членів сім`ї власника квартири користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Позивач посилається на те, що вказаний вище договір купівлі-продажу від 04.12.2017 р. порушує права дитини на медичне обслуговування, дошкільну та шкільну освіту, обмежує в отриманні медичної допомоги, вказана квартира є єдиним та постійним місцем проживання дитини, однаке доказів зазначених фактів стороною позивача надано не було. Так, матеріали справи не містять доказів постійного проживання малолітнього [PERSON] , як до його реєстрації місця проживання - 27.11.2017 р. за вказаною вище адресою, так й після, а також проживання його батьків у даній квартирі, ведення спільного господарства батьками малолітнього з [PERSON] , окрім цього малолітній [PERSON] не є членом сім`ї власника - [PERSON] , в розумінні ЖК Української РСР. Відповідач [PERSON] не є матір`ю та опікуном малолітнього [PERSON] , у власності останнього та його батьків спірна квартира не перебувала, а отже, на відповідача [PERSON] не поширюються обмеження, передбачені діючим законодавством, та для укладення останньою оспорюваного договору купівлі-продажу квартири згоди органу опіки і піклування не потребувалося. Враховуючи норми діючого законодавства, малолітній [PERSON] мав право лише на проживання у спірній квартирі до укладення оспорюваного договору купівлі-продажу [PERSON] , таким чином, права та інтереси малолітнього [PERSON] вчиненням оспорюваного правочину не порушені, отже відсутні правові підстави для визнання його недійсним. [PERSON] має право на проживання за місцем проживання кожного з батьків, доказів проживання батьків у спірній квартирі матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави вважати порушеними його житлові права шляхом відчуження квартири, що належала [PERSON] .. Разом з тим, стороною позивача не надано доказів недійсності договору купівлі-продажу від 26 вересня 2020 року. Приймаючи до уваги наведене, вимоги позивача щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] від 04 грудня 2017 року та від 26 вересня 2020 року не підлягають задоволенню. Враховуючи, що відсутні підстави визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири, вимоги щодо внесення до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки вони є похідними вимогами, також не підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про поновлення реєстрації місця проживання [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] суд зазначає наступне. Згідно із ст. 142 СК України, діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. За змістом ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з підпунктом 4 ч. 6 п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Правила реєстрації місця проживання, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів. У відповідності до п. 3 Правил реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Згідно із п. 26 Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 11; рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспорта померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства (інформація територіального органу ДМС або територіального підрозділу ДМС, на території обслуговування якого зареєстровано місце проживання особи, про закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання або копія рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання чи скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні); підстав для перебування бездомної особи на обліку/для отримання бездомною особою соціальних послуг у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту (письмове повідомлення соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту); підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів). Відповідно до п.п. 28, 29 Правил реєстрація місця проживання/перебування особи або зняття з реєстрації місця проживання скасовуються в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства. Так, повноваження щодо реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб, відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, здійснює орган реєстрації. Отже, питання щодо поновлення реєстрації місця проживання відноситься до компетенції Департаменту реєстрації Харківської міської ради. Між тим, матеріали справи свідчать, що позовна вимога про поновлення реєстрації малолітньої дитини пред`явлено до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не є належними відповідачами за даною вимогою. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з вимогою про поновлення реєстрації місця проживання малолітньої дитини позивачем не надано доказів порушення права дитини саме відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Разом з тим, не доведено відсутність згоди батьків щодо зняття з реєстрації малолітньої дитини. Вимог до Департаменту реєстрації Харківської міської ради стороною позивача заявлено не було, клопотань про залучення до участі у справі як відповідача вказаний вище Департамент позивачем заявлено не було. Позивач та його представники клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляли, в судовому засіданні участі не приймали, представники надали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Стаття 51 ЦПК України передбачає, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Суд позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача, оскільки відсутні передбачені законом повноваження змінювати склад осіб, які беруть участь у справі. Розгляд справи з неналежним відповідачем або за відсутності всіх належних відповідачів позбавляє суд можливості зробити висновок щодо обґрунтованості або необґрунтованості позовних вимог по суті в повному обсязі. Згідно висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 22 січня 2020 року у справі № 344/13973/17 пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Таким чином, оскільки пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі в зв`язку з тим, що заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України, тому за результатами розгляду такої справи, суд повинен відмовити в позові до неналежного відповідача. З урахування наведеного, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог щодо поновлення реєстрації місця проживання [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи відмову у задоволенні позову, заходи забезпечення позову у даній справі вжиті ухвалами Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2019 року та від 22 березня 2021 року підлягають скасуванню. Відповідно до п.2 ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed