Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] Харківська область, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, в обгрунтування позову зазначив, що позивач 16.07.2020 набув право власності на 1/3 двокімнатної квартири [ADDRESS] , яка була конфіскована на користь держави у засудженого [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого листа №629/679/15-к від 27.01.2016 року. Частка квартири була передана Фонду відповідно до «порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органом державної виконавчої служби» за рішенням комісій утвореної при Міжройонному відділі державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Харків). Під час відвідування квартири, представники Фонду домоглися зустрічі із відповідачем, у ході спілкування, відповідачу було запропоновано визначитись щодо подальшого спільного користування Квартирою, та передачі позивачу ключів від дверей квартири. Позивачем пропонувалося викупити у за ринковою вартістю додаткову частку квартири для важливості встановити порядок користування окремою кімнатою, або решту часток всієї квартири, позивач погоджувався на таке вирішення подальшої долі власності, при цьому вказаною пропозицією позивача зацікавилась співмешканка відповідача [PERSON] , в подальшому з нею було укладено угоду, якою сторони зобов`язувалися про оформлення в майбутньому договору купівлі-продажу частки квартири, після сплати нею 50% її вартості із розстрочкою. На виконання вказаної угоди [PERSON] здійснила два платежі, після чого нею умови угоди не виконувались. В телефонній розмові відповідач повідомив про не бажання виконувати умови угоди. Тому, представник позивача був змушений звернутися до суду за захистом порушеного права і просить суд усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.10.2021 року, було відкрито провадження, позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог. Не заперечував з приводу ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляд справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, пояснень на позов не надала. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надав, також не подав відзив на позовну заяву та позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи тому у відповідності з вимогами ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Рішенням Комісії Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Харків) з розпорядження конфіскованим майном у способи, відмінні від реалізації, від 03.06.2020, безоплатно передано нереалізоване майно, а саме 1/3 частину двокімнатної житлової квартири [ADDRESS] , загальною площею 44,30 кв.м., у власність БО «МБФ «Небайдужа Україна» (а.с.9). Відповідно до акту про безоплатну передачу конфіскованого майна від 03.06.2020, затвердженого начальником Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Харків), передано майно, а саме 1/3 частину двокімнатної житлової квартири [ADDRESS] , загальною площею 44,30 кв.м., у власність БО «МБФ «Небайдужа Україна» (а.с.10). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності Благодійній організації «Міжнародний благодійний фонд «Небайдужа Україна» на праві спільної часткової власності належить 1/3 частину двокімнатної житлової квартири [ADDRESS] , загальною площею 44,30 кв.м. (а.с.11). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на праві спільної часткової власності належить БО «МБФ «Небайдужа Україна» на 1/3 частину двокімнатної житлової квартири [ADDRESS] , загальною площею 44,30 кв.м. (а.с.12). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, вбачається, що двокімнатна житлова квартира [ADDRESS] , загальною площею 44,30 кв.м. належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . (а.с.13) З копій свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] померла [INFO] (а.с. 14, на звороті) 14.09.2020 року БО «МБФ «Небайдужа Україна» було направлено листа до Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, щодо встановлення осіб, які мешкають за адресою: [ADDRESS] . Також повідомлено, що представник Фонду тричі відвідували квартиру за вказаною адресою, чув жіночий голос за вхідними дверями, просив відчинити двері, як власнику частини квартири, але жінка відмовилась це зробити. (а.с.15) 25.09.2020 року Лозівським РВП ГУНП в Харківській області надано відповідь, що за адресою: [ADDRESS] , мешкає [PERSON] разом зі своєю співмешканкою. Також було встановлено, що дана квартира належала на праві власності на житло в рівних частинах йому та його батькам, але після їх смерті спадщину не оформляв. Також було повідомлено, що з [PERSON] була проведена профілактична бесіда, з приводу недопущення в майбутньому протиправної поведінки, та роз`яснено, що він зобов`язаний надати безперешкодний доступ представникам фонду до квартири за місцем його мешкання, власником 1/3 якої є БО «МБФ «Небайдужа України» (а.с. 15 на звороті) Відповідно до Договору №1 щодо розпорядження часткою квартири від 10.11.2020 року між БО «МБФ «Небайдужа Україна» та [PERSON] , була укладена угода про те, що [PERSON] викупає 1/3 частину двокімнатної житлової квартири [ADDRESS] , відповідно здійснюючи щомісячні платежі. (а.с.16-17) Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч.1, 3ст.319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч.1, 2 ст.321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно правил частин 1-3 ст.355ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб(співвласників),належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. На підставі ч. 1, 2 ст.356ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності, як це передбачено ст. 361 ЦК України. Відповідно до правил ст. 358 ЦК України, яка регулює правила здійснення право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідност.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1ст.383ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Судом об`єктивно встановлено, що між сторонами не досягнуто згоди щодо спільного користування квартирою за адресою [ADDRESS] . Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду. Судом встановлено, що позивач має майно, 1/3 частину квартири, у своєму володінні, однак [PERSON] не надає доступ Фонду до спірної квартири, у позивача відсутні ключі, тому він позбавлений можливості потрапити в квартиру, тобто протиправна поведінка відповідача [PERSON] перешкоджає позивачу здійснювати права користування та розпорядження належним йому майном. З огляду на викладене, беручи до уваги, що позивач позбавлений права безперешкодного доступу до квартири, власником 1/3 якої він є, а отже позбавлений можливості стабільного користування житлом, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved