Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Представник заявника [PERSON], звернулась до суду із заявою, в якій зазначила, що 05 грудня 2017 року у [PERSON], яка перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], в м. Луганськ Луганської області Україна народилася дитина жіночої статі. Однак батьки дитини не можуть зареєструвати факт народження в органах ДРАЦС України, оскільки дитина народилася на тимчасово окупованій території України. Тому вона, як представник заявника змушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту народження дитини жіночої статі, 05 грудня 2017 року у матері [PERSON] та батька [PERSON] в м. Луганськ Луганської області. Заявник [PERSON] в судове засідання надала заяву, в якій просила провести розгляд справи без її участі, просила встановити факт народження доньки, яка народилася 05 грудня 2017 року в м. Луганськ Луганської області. Представник заявника [PERSON], яка діє на підставі договору про надання юридичної допомоги адвокатом та ордером на надання правової допомоги, в судове засідання також надала заяву, в якій просила провести розгляд справи без її участі. Представник заінтересованої особи Приморський районний у місті Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не зявився, надав на адресу суду лист, в якому просили провести розгляд справи без представника відділу, на розсуд суду. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Згідно п. 7 ч. 1\~ст.315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України від місця проживання заявника. Судом встановлено, що заявник [PERSON], [INFO] перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб І-ЕД № 233131, виданого Станично-Луганським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Луганській області. На підтвердження викладених у заяві фактів заявник надала медичне свідоцтво про народження № 242 від 05.12. 2017 року, з якого слід, що [PERSON] народила 05 грудня 2017 року в м. Луганськ Луганської області дитину жіночої статі, а крім того фотокартки із зображенням новонародженої дитиною, обмінну карту пологового будинку [PERSON] (дошлюбне прізвище Віскунова) А.К., а також заяву [PERSON], який наполягав на встановленні факту народженні дитини. Місто Луганськ Луганської області, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1085 від 07.11.2014 року, входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. Даючи оцінку допустимості медичного свідоцтва про народження, як документу, що виданий органом на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2\~ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією України\~та законами України. Крім того, суд враховує норму\~статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Оцінюючи медичне свідоцтво про народження, суд виходить з того, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком зміни та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст.ст.\~3,\~8,\~9 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих\~de facto\~органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). З листа про відмову у проведення державної реєстрації народження № 15.5-17-41 від 08.02. 2018 року слід, що представнику заявника [PERSON], відмовлено у державній реєстрації народження, оскільки надана ксерокопія медичного свідоцтва про народження. Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів народження особи на окупованій території може бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. За таких обставин у інший спосіб, крім як за рішенням суду, заявник не може реалізувати свої права, а тому суд приходить до висновку про задоволення заяви у повному обсязі та встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, що надає можливість отримати свідоцтво про народження дитини, виданого державним органом України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved