Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернувся в суд з позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом позбавлення відповідача [PERSON] права користування квартирою. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування серії НОЕ № 311117 від 12 грудня 2019 року. Дарувальник за вказаним договором від 12 грудня 2019 року [PERSON] стала власником цієї квартири за договором купівлі-продажу № 1421 від 11 грудня 2019 року, придбавши її у [PERSON] . Крім позивача, у квартирі [ADDRESS] зареєстрований колишній власник [PERSON] , який після укладення договору купівлі-продажу квартири 11 грудня 2019 року з реєстрації не знявся. [PERSON] фактично з січня 2018 року по теперішній час у квартирі [ADDRESS] не проживає, місце його перебування позивачу не відоме. Всі обов`язки по утриманню та матеріальні затрати позивач несе сама. У зв`язку з реєстрацією відповідача у належній позивачу квартирі у неї виникають проблеми з оформленням субсидії на сплату комунальних послуг. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просив розгляд справи провести за його відсутності та відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву з проханням розглядати праву без його участі та зазначив, що з позовними вимогами згодний у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] згідно договору дарування серії НОЕ № 311117 від 12 грудня 2019 року (а.с. 7). У зазначеній квартирі зареєстрований колишній власник [PERSON] , що підтверджується довідкою КП «Житлогосп» від 20 січня 2020 року № 405 (а.с. 12) та довідкою Управління дозвільно- погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради від 03.02.2020 року (а.с. 19). Відповідно до акта-розпорядження від 20 січня 2020 року № 38, затвердженого директором КП «Житлогосп», комісія в складі майстра дільниці [PERSON], паспортиста [PERSON] , в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] провела обстеження квартири [ADDRESS] , та встановила, що [PERSON] в квартирі не проживає з січня 2018 року, на момент перевірки [PERSON] був відсутній, його особистих речей немає. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для знаття з реєстрації місця проживання особи. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, приймаючи до уваги визнання відповідачем позову, суд вважає що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні квартирою позивача шляхом позбавлення відповідача права користування квартирою підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що реєстрація відповідача створює перешкоди позивачу в користуванні належною їй квартирою. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні, в порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з держаного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивачем [PERSON] сплачено при поданні позову до суду 840,80 грн. судового збору, що підтверджено квитанцією від 21.01.2020 року, відповідачем до початку розгляду справи по суті позов визнано повністю, а тому на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору з державного бюджету. За наведених вище обставин, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 420, 40 грн.

Outcome: approved