Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

Представник ПАТ «ВТБ БАНК» звернулася в суд з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості. В позові вказувала, що 23.02.2012 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір №R53700202173В, предметом якого є надання відповідачу грошових коштів (кредиту) на таких умовах: сума кредиту 100000,00 грн.; строк користування по 23.02.2016 року; проценти за користування кредитом нараховуються у розмірі 31%. Кредитні кошти надавалися відповідачу на споживчі потреби в інтересах сім'ї. Зазначала, що вони свій обов'язок по кредитному договору щодо надання відповідачу кредиту виконали у повному обсязі, оскільки кредитні кошти були надані ними [PERSON] шляхом безготівкового перерахунку на картковий рахунок 23.02.2012 року в сумі 100000,00 грн. згідно меморіального ордеру №16124 від 23.02.2012 року. Однак [PERSON], користуючись грошовими коштами в межах кредитного договору, свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, а саме: вчасно не сплачував тіло кредиту та відсотки. У зв'язку з чим з 19.06.2012 року у банка виникло право вимоги щодо повернення відповідачем в повному обсязі заборгованості по кредиту та нарахованих відсотків. На неодноразове прохання погасити заборгованість по кредиту та відсотках, відповідач не відреагував та не виконав свої зобов'язання по договору. Зважаючи на невиконання відповідачем умов кредитного договору, він повинен сплатити банку загальну суму заборгованості, яка станом на 10.07.2014 року відповідно до розрахунку заборгованості становить 91387,54 грн., з яких: борг за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту - 69146,41 грн.; борг за процентами (плата за користування кредитом) з урахуванням 3% річних, нарахованих в зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати процентів - 8944,85 грн.; пеня, нарахована у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,5 % за кожен день прострочення платежу - 13296,28 грн. Просила стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ БАНК» заборгованість за кредитним договором №R53700202173В від 23.02.2012 року в сумі 91387,54 грн. та 913,88 грн. судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився, будучи повідомленим про місце, день та годину слухання справи належним чином, в адресованій суду заяві просив справу розглядати без участі представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, у разі неявки в судове засідання відповідача згідний на заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про місце, день та годину слухання справи належним чином, про що є відомості в матеріалах справи. В адресованій суду заяві просив розгляд справи відкласти у зв'язку з тим, що по сімейним обставинам йому необхідно виїхати за межі Чернівецької області. А також в адресованій суду заяві просив застосувати позовну давність, яка підставою для відмови в позові до нього про стягнення заборгованості по сплаті пені та штрафних санкцій терміном більше одного року. Суд вважає повідомлені відповідачем причини неявки неповажними, оскільки вони не підтверджені належними доказами, а тому ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.02.2012 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №R53700202173В, згідно умов якого відповідач отримав кредит у сумі 100000,00 грн. на споживчі потреби в інтересах сім'ї, зі сплатою 31% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 23.02.2016 року, або достроково у випадках, передбачених договором. Банк свої зобов'язання виконав, зокрема надав відповідачу кредит у порядку та розмірах, визначених кредитним договором, що підтверджується копією меморіального ордеру №16124 від 23.02.2012 року та копією виписки по рахунку приватного клієнта №771757-2012/0261 від 21.06.2012 року. У пункті 5.2.1. кредитного договору зазначено, що банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки, комісійної винагороди у випадках, передбачених цим договором або чинним законодавством України, зокрема невиконання (неналежного виконання) зобов'язань щодо сплати платежів, а також комісійної винагороди, неустойки, передбачених умовами договору, також у випадку затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів по кредиту щонайменше на один календарний місяць. У п.5.2.2. кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати від позичальника здійснити дострокове повернення кредиту протягом 30 календарних днів з дати відправлення позичальнику відповідного повідомлення банку з вимогою дострокового повернення або у інші строки, передбачені умовами цього договору. Вказана вимога у формі претензії №309/1728-2 від 06.06.2014 року направлена банком [PERSON] та отримана ним 07.06.2014 року, що підтверджується її копією. Однак у передбачені п.5.2.2. кредитного договору строк відповідачем не виконана. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором укладеним із [PERSON] станом на 10.07.2014 року сума загальної заборгованості становить 91387,54 грн., з них: 69146,41 грн. - борг за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту; 8944,85 грн. - борг за процентами (плата за користування кредитом) з урахуванням 3% річних, нарахованих в зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати процентів; 13296,28 грн. - пеня, нарахована у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,5 % за кожен день прострочення платежу. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Клопотання відповідача про застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості по сплаті пені та штрафних санкцій терміном більше одного року задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1 ст.258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Як встановлено судом у п.9.6 кредитного договору сторони домовились, що на підставі ст.259 ЦК України строк позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафів, передбачених цим договором, встановлюється у три роки. Таким чином клопотання відповідача є безпідставним. На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення із стягненням з відповідача на користь позивача понесених ними судових витрат у відповідності до ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.2, 15, 256, 258, 259, 526, 530, 536, 549, 611, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved