Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк» , в якому зазначив, що між [PERSON] та відповідачем по справі не укладався договір б\\н від березня 2014 року про отримання кредиту у розмірі 10 509 гривень. Заяву на отримання кредиту вона не писала та не підписувала , грошей у розмірі 10 509 гривень на невідому картку не отримувала, доказів про отримання позивачем [PERSON] конкретної картки з відповідним номером за її підписом не має та не може бути, також відсутній графік погашення заборгованості, вважає, що відсутність у спірному договорі № б\\н від 07 березня 2015 року істотних умов, визначених цивільним законодавством означає, що цей договір є неукладеним у зв*язку з чим, просить кредитний договір б\\н від 07 березня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем визнати недійсним. До судового засідання від представника позивача [PERSON] який діє на підставі договору про надання правової допомоги, надійшла заява про розгляд справи в його відсутність. Від представника відповідача Палій Ю.В. яка діє на підставі довіреності надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відповідача , позов не визнає та просить у задоволенні позову відмовити на підставах вказаних у запереченні. В своїх запереченнях проти позову представник відповідача посилається на те, що 08 листопада 2007 року позивач [PERSON] стала клієнтом банку ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК « та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг підписала Анкету - Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ « Приватбанк», згідно якої отримала кредитну картку « Універсальна», позивач до теперішнього часу користується кредитною карткою , окремий договір б\\н від 07 березня 2015 року банк не укладав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. До матеріалів справи відповідачем додано Анкету - Заяву згідно якої позивач [PERSON] 08 листопада 2007 року отримала кредитну картку з сумою кредитного вимиту 250.00 гривень. Відповідно до даної Анкети - Заяви [PERSON] ознайомилась та згодна з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, що вона дає свою згоду а то , що цю заяву разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, про що є особистий підпис [PERSON] Згідно довідок про рух грошових коштів на рахунку писарева О.А. з 2008 року по теперішній час користується банківськими послугами ПАТ КБ « Приватбанк» , а саме платіжною карткою з 18 листопада 2007 року по 10 березня 2016 року. Відповідно до заперечень відповідача окремий договір б\\н від 07 березня 2015 року банк не укладав з [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Суд вважає, що в судовому засіданні представником позивача [PERSON] не доведений той факт що відповідачем у справі ПАТ КБ « Приватбанк» був укладений окремий договір б\\н від 07 березня 2015 року з [PERSON] . Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним « передбачено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено так як необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Таким чином, позовні вимоги позивача не обґрунтовані та не доведені в судовому засіданні і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed