Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] 21.06.2017 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 14268,00 грн. в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди, 20000,00 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди та витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду представник позивача посилається на наступне. Так, позивач, [PERSON], пенсіонерка, інвалід 2 групи, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. Дана квартира належить позивачу на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 16.02.1998 р. № [NUMBER]. 18.04.2016 р. квартиру позивача було затоплено, що підтверджується актом про залиття квартири від 18.04.2016 р., затвердженого головним інженером ЖЕД-902 А. Євчук. Комісією у складі двох майстрів дільниці та слюсаря сантехніка було складено акт про те, що 18.04.2016 р. в будинку [ADDRESS] трапилось залиття. Причиною залиття квартири встановлено прорив внутрішньо квартирної мережі ХВП підводу до ванни квартири [ADDRESS], в якій проживає відповідач [PERSON] [PERSON] проживає поверхом вище за адресою: [ADDRESS]. Після залиття власної квартири, позивач звернула увагу відповідача на завдану нею матеріальну шкоду, звернення відповідач проігнорувала та ніяких дій стосовно відшкодування завданої шкоди нею вчинено не було. Відповідно до довідки ЖЕД-902 від 18.04.2016 р. № 49/1714 вбачається, що у зв'язку з залиттям квартири [ADDRESS] мешканцями квартири [ADDRESS] житлового будинку [ADDRESS] 16.04.2016 р. було відсутнє електропостачання. Представник позивача зазначає, що внаслідок відсутності добровільного відшкодування завданої відповідачем матеріальної шкоди, позивачем було направлено поштовим повідомленням претензію від 03.06.2016 р. з викладенням обставин залиття квартири. Внаслідок залиття квартира потребує термінового поточного ремонту. 12.05.2017 р. судовим експертом Клівак О.В. було проведено експертизу і складено експертний висновок № ED-1701-1-718.17 будівельно-технічного експертного дослідження, згідно з яким вартість проведення ремонту квартири позивача становить 10616,00 грн. Крім того, за проведення експертизи позивачем було сплачено 3052,00 грн. Факт завданої майну позивача шкоди підтверджується даними Акту комісії ЖЕД-902 від 18.04.2016 р. та Висновку будівельно-технічного експертного дослідження від 12.05.2017 р. № ED-1701-1-718.17. Також позивачем були понесені витрати на встановлення дверного свистка вартістю 600,00 грн., що підтверджується копією товарного чеку від 27.04.2016 р. № 2. Відповідач добровільно відшкодувати завдану шкоду не бажає попри неодноразові звернення позивача. Враховуючи викладене, розмір завданої відповідачем позивачу матеріальної шкоди становить 14268,00 грн.: 10616,00 грн. (витрати на ремонт) + 3052,00 грн. (витрати на оплату послуг експерта) + 600,00 грн. (витрати на оплату по заміні дверного свистка). Крім матеріальної шкоди, позивачу також було завдано моральну шкоду, яку вона оцінила в розмірі 20000,00 грн. Також представник позивача зазначив, що відповідно до Додатку 1 до Договору про надання адвокатом правової допомоги від 08.06.2017 р. №08-06/17 вартість робіт, вказаних у п. 1 цього Договору складає 5000,00 грн., оплата була зроблена Клієнтом на момент підписання адвокатської угоди у повному розмірі. Таким чином, враховуючи, що відповідач у добровільному порядку заподіяних матеріальних збитків не відшкодувала та ігнорувала звернення позивача з проханням відшкодувати збитки, в зв'язку з чим позивач звернулася до суду з позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини своєї неявки суд не повідомила, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи вимоги даної норми закону, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечувала представник позивача в судовому засіданні. Заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши її доводи, дослідивши матеріали справи‚ суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що позивач, [PERSON], є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.02.1998 р. Відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва згідно з розпорядженням від 16.02.1998 р. № [NUMBER]. 18.04.2016 р. мало місце залиття квартири позивача, що підтверджується актом про залиття квартири від 18.04.2016 р., затвердженого головним інженером ЖЕД-902 А. Євчук. Так, комісією у складі двох майстрів дільниці та слюсаря сантехніка було складено акт про те, що 18.04.2016 р. в будинку [ADDRESS] трапилось залиття. Причиною залиття квартири встановлено прорив внутрішньо квартирної мережі ХВП підводу до ванни квартири [ADDRESS]. Згідно акту про залиття від 18.04.2016 р., затвердженого головним інженером ЖЕД-902 А. Євчук, пошкоджено: кімната: стеля (водоемульсія) - 0,20*0,30 кв.м.; стіна (водоемульсія) - 1,10*2,60 кв.м.; кімната: стеля (шпалери) - 0,80*0,60 кв.м.; стіни (шпалери) - 0,30*0,30 кв.м.; кухня: стеля (шпалери) - 0,20*1,20 кв.м.; стіни (шпалери) - 0,10*0,20 кв.м.; коридор: стіни (шпалери) - 0,80 кв.м.*0,50 кв.м.; пошкоджена підлога (паркет), електропроводка; пошкоджена підлога (паркет), електропроводка, пошкоджено 4 дверей. Як вбачається з довідки ЖЕД-902 від 18.04.2016 р. № 49/1714, у зв'язку з залиттям квартири [ADDRESS] мешканцями квартири [ADDRESS] житлового будинку [ADDRESS], 16.04.2016 р. було відсутнє електропостачання. Судом встановлено, що для визначення вартості матеріального збитку, завданого внаслідок залиття, позивач звернулася до ТОВ «Судова незалежна експертиза України», що підтверджується укладеним 20.04.2017 р. договором № ED-1701-1-718.17 про проведення експертного дослідження. Відповідно до Висновку № ED-1701-1-718.17 будівельно-технічного дослідження, складеного 12.05.2017 р. судовим експертом ТОВ «Судова незалежна експертиза України Клівак О.В., розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири [ADDRESS], що розташована в будинку [ADDRESS] станом на дату складання висновку становить 10616 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне взяти до уваги звіт з визначення вартості матеріального збитку, який було надано позивачем. Вбачається, що за проведення експертизи позивачем було сплачено 3052,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями: фіскальний чек від 25.04.2017 р. № 00000919 на суму 2670 грн.; фіскальний чек від 13.05.2017 р. № 00000951 на суму 382 грн. Положеннями ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Відповідно до інформаційної довідки № 122757250 від 04.05.2018 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, власником квартири [ADDRESS], є відповідач - [PERSON]. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Право на відшкодування матеріальних збитків серед способів захисту цивільних прав передбачене ст. 22 ЦК України. Так, статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Закон покладає обов'язок доказування на сторони у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Як зазначено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Позивач, визначаючи розмір матеріальної шкоди, посилається на Акт комісії ЖЕД-902 від 18.04.2016 р. та Висновок будівельно-технічного експертного дослідження від 12.05.2017 р. № ED-1701-1-718.17. Крім того, позивач також посилається на те, що були понесені витрати на встановлення дверного свистка вартістю 600,00 грн., що підтверджується копією товарного чеку від 27.04.2016 р. № 2. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Акт комісії ЖЕД-902 від 18.04.2016 р. та Висновок будівельно-технічного експертного дослідження від 12.05.2017 р. № ED-1701-1-718.17 є належними і допустимими доказами в силу положень ст.ст. 77, 78 ЦПК України і містять відомості щодо майнової шкоди та розміру матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого майна. Що стосується витрат на встановлення дверного свистка у розмірі 600,00 грн., то суд вважає неналежним доказом копію товарного чеку від 27.04.2016 р. № 2, наданого позивачем в підтвердження заподіяної майнової шкоди, оскільки з нього не можливо встановити ким було здійснено оплату в сумі 600,00 грн. та безпосередній причинний зв'язок між заподіяною шкодою, завданою в результаті залиття квартири позивача, що мало місце 18.04.2016 р. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заподіяна їй матеріальна шкода внаслідок залиття квартири у розмірі 13668 грн. (10616,00 грн. (розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, згідно висновку експерта) + 3052,00 грн. (витрати на оплату послуг експерта), оскільки вина відповідача у залитті повністю доведена письмовими матеріалами справи. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 грн., то слід зазначити наступне. Згідно із вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 р., згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що мало місце залиття квартири позивача, з вини відповідача, внаслідок якого було пошкоджено її майно, також це залиття спричинило у позивача негативні зміни у звичайних умовах її життя, що зумовлено витрачанням часу на документальне оформлення випадку залиття, тривалого захисту свого порушеного права в суді. З урахуванням всіх обставин справи, суд вважає доведеним, що діями (бездіяльністю) відповідача, які стали наслідком завдання матеріальної шкоди квартирі, що належить позивачу. Разом з тим, суд вважає завищеним розмір відшкодування моральної шкоди, що просить позивач. Тому, враховуючи вимоги розумності і справедливості, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини відповідача, яка завдала моральної шкоди позивачу, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн., то слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). В пункті 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. До матеріалів справи представником позивача долучено договір № 08-06/17 про надання адвокатом правової допомоги, укладений 08.06.2017 р. між адвокатом [PERSON] та позивачем [PERSON], копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4879/10, виданому 31.05.2012 р. [PERSON], копію додатку № 1 до договору № 08-06/17 про надання адвокатом правової допомоги від 08.06.2017 р., копію прибуткового касового ордеру №08-06-17 від 08.06.2017 р., відповідно до якого [PERSON] сплачено 5000 грн., та копію ордеру серії КС № 269981. Крім того, представником позивача долучено розрахунок суми за надану адвокатом правову допомогу, з якого вбачається, що адвокатом [PERSON], який має Свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю №4879/10, видане 31.05.2012 р., згідно договору-доручення про надання правової допомоги № 08-06/17 від 08.06.2017 р. [PERSON], було надано адвокатом правову допомогу. Всього: кількість витраченого часу - 4 год., вартість - 5120,00 грн. Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Разом з тим, відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно розрахунку суми гонорару за надану адвокатом правову допомогу, кількість витраченого часу за надання правової допомоги становить 4 год. Прожитковий мінімум станом на 01.01.2017 р. становив 1600,00 грн. Таким чином, вартість наданих послуг адвокатом розраховується наступним чином: 1600 (прожитковий мінімум станом на 01.01.2017 р.) * 40% * 4 (кількість витраченого часу за надання правової допомоги) = 2560 грн. Позивачем фактично було оплачено 5000 грн. Суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню у розмірі 2500 грн. Судовий збір в сумі 1280 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви звільнена від його сплати на підставі закону. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial