Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб таким, що втратили право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В житловому будинку зареєстровані відповідачі: син [PERSON] , [INFO] , та його колишня дружина [PERSON] , [INFO] . Відповідачі у житловому будинку зареєстровані, але фактично не проживають більше одного року. Оскільки відповідачі за вищевказаною адресою не проживають, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим об`єктивно порушуються права позивача. Також у позивача виникають труднощі з оформленням житлової субсидії, оскільки сума платежу для кожного домогосподарства визначається індивідуально і залежить від сукупного доходу зареєстрованих. Неодноразово позивач намагалась врегулювати дане питання в позасудовому порядку, але кожного разу від відповідачів були лише обіцянки знятися з реєстраційного обліку. Просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . До початку судового засідання від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання за місцем проживання, не з`явились в судове засідання без повідомлення причин та без подання відзиву. Відповідно до ст.187 ЦПК України виклик відповідачів, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. У зв`язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, які були повідомлені належним чином, і які про причини своєї неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності суду не надали, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що представник позивача не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідачів, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, та надавши їм належну оцінку, встановив наступне. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Монич Н.Д. 22.08.2019 та зареєстрованого в реєстрі за №323, належить житловий будинок [ADDRESS] , що також підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.08.2019. Згідно довідки виданою головою квартального комітету №17 Сторчай В.І. , 12.04.2021 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , але фактично не проживає з 01.01.2016 по теперішній час, та [PERSON] , [INFO] , але фактично не проживає з 01.01.2013 по теперішній час. У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Оскільки договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався, суд при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства. Згідно зі ст.386 ЦК України власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщенім, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без повалених причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням. Суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову про визнання [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком за адресою: [ADDRESS] ,оскільки відповідачі не проживають у даному будинку більше одного року без поважної причини. Крім того, згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved