Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Представник Військової частини [NUMBER] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду, заподіяну з його вини державі у сумі 2 221, 88 грн., а також судовий збір 1762 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що солдат [PERSON] був призваний на військову службу за мобілізацією 10.08.2015 року Ширяївським РВК Одеської області. Наказом командира військової частини польова пошта [NUMBER] від 05.08.2015 року № 6 відповідача було зараховано до списків особового складу військової частини, призначено на посаду курсанта навчального батальйону та поставлено на всі види забезпечення. Наказом командира військової частини польова пошта [NUMBER] від 07.09.2015 року № 47 відповідача було призначено на посаду солдата батальйону резерву. 06.10.2015 року відповідач самовільно залишив військову частину без поважних причин та відповідно до наказу командира військової частини польова пошта [NUMBER] від 06.10.2015 року був виведений у розпорядження командира військової частини. Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта [NUMBER] від 07.06.2018 року № 154 відповідач повернувся до військової частини та був зарахований на всі види забезпечення. 23.08.2016 року солдат [PERSON] повторно самовільно залишив військову частину без поважних причин. 22.12.2017 року відповідач повернувся до військової частини. Під час шикування особового складу та перевірки особистих речей по прибутті до підрозділу у відповідача була виявлена нестача інвентарного речового майна, яке було ним отримано та втрачено за час проходження служби по мобілізації. За даним фактом було призначено службове розслідування, в ході якого було підтверджено, що відповідач під час проходження військової служби дійсно отримав майно речової служби та в результаті незадовільного відношення до його збереження, самоусунення від контролю за його збереженням, майно було ним втрачено. За результатами службового розслідування було видано наказ начальника війської частини, згідно якого сума завданої шкоди, завданої відповідачем, склала 3078 грн. 00 коп. Відповідач добровільно відшкодовував шкоду частково, а саме в розмірі 856 грн. 12 коп. Невідшкодована сума шкоди становить 2 221 грн. 88 коп. В добровільному порядку відшкодувати суму шкоди відповідач відмовляється. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідача суму заподіяної шкоди в розмірі 2 221 грн. 88 коп. У судове засідання представник позивача не з`явився, до матеріалів справи додав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд розглядати справу без його участі. Відповідач у визначений в ухвалі суду від 09.11.2018 року строк, відзив на позовну заяву не подав, в судові засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином про що свідчать зворотні поштові повідомлення, наявні в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємця за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. \~ \~ \~ \~Згідно довідки відділу обліку та моніторингу ГУ ДМС України в Одеській області від 07 листопада 2018 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: с. Жовтень Ширяївського району Одеської області. Суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що солдат [PERSON] , [INFO] був призваний на військову службу за мобілізацією 10.08.2015 року Ширяївським РВК Одеської області. Наказом командира військової частини польова пошта [NUMBER] від 05.08.2015 року № 6 відповідача було зараховано до списків особового складу військової частини, призначено на посаду курсанта навчального батальйону та поставлено на всі види забезпечення (а.с. 5). Наказом командира військової частини польова пошта [NUMBER] від 07.09.2015 року № 47 відповідача було призначено на посаду солдата батальйону резерву (а.с. 6). 06.10.2015 року відповідач самовільно залишив військову частину без поважних причин та відповідно до наказу командира військової частини польова пошта [NUMBER] від 06.10.2015 року № 6-РС був виведений у розпорядження командира військової частини (а.с. 7). Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта [NUMBER] від 07.06.2018 року № 154 відповідач повернувся до військової частини та був зарахований на всі види забезпечення (а.с. 8). 23.08.2016 року солдат [PERSON] повторно самовільно залишив військову частину без поважних причин та відповідно до наказу командира військової частини польова пошта [NUMBER] від 23.08.2016 року № 30-РС був виведений у розпорядження командира військової частини (а.с. 9). 22.12.2017 року відповідач повернувся до військової частини. Під час шикування особового складу та перевірки особистих речей по прибутті до підрозділу у відповідача була виявлена нестача інвентарного речового майна, яке було ним отримано та втрачено за час проходження служби по мобілізації, про що на ім`я командира військової частини [NUMBER] надійшов рапорт 22.122017 року № 2609 начальника пожежної обслуги прапорщика [PERSON] . За даним фактом було призначено службове розслідування, в ході якого було підтверджено, що відповідач під час проходження військової служби дійсно отримав майно речової служби та в результаті незадовільного відношення до його збереження, самоусунення від контролю за його збереженням, майно було ним втрачено. За результатами службового розслідування було видано наказ начальника війської частини [NUMBER] від 30.12.2017 року № 68 та на підставі акту службового розслідування від 30.12.2017 року Вх. № 26/92, згідно якого сума завданої шкоди, завданої відповідачем, склала 3078 грн. 00 коп. (а.с. 10-13). Факт отримання майна відповідачем та його втрата підтверджується ордером на отримання майна № 1945, довідкою-розрахунком залишкової вартості майна речової служби № 12 від 22.12.2017 року відповідача та його поясненнями від 03.01.2018 року (а.с. 14-16). Відповідачем добровільно відшкодовано шкоду лише в розмірі 856 грн. 12 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 15.01.2018 року № 10 (а.с. 17), залишок суми шкоди становить 2 221 грн. 88 коп. На підставі Указу Президента України № 271/2016 від 24.06.2016 року, наказом командира військової частини [NUMBER] від 03.01.18 року № 2, відповідач був звільнений з військової служби в запас (а.с. 18). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1212 ЦК України\~визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до п. 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого\~Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року N 243/95-ВР\~- військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах : фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, икористання чи для іншої мети. Відповідно до п. 14 Положення - військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, шгурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна несуть матеріальну відповідальність у 2- 10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 16 Положення - розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово- роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України. Згідно п. 31 Положення - у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, однак при цьому, в силу вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду вищенаведеного, позивач належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами довів обставини на які посилався, як на підставу своїх вимог. Аналізуючи викладені докази в їх сукупності, суд вважає доведеними та обґрунтованими вимоги позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 1762 грн.

Outcome: approved