Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» [PERSON] звернулась до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 6 376 507,52 грн. за кредитним договором №150/07-МК від 23.07.2007 року та судових витрат в розмірі 3 654,00 грн., мотивуючи тим, що між Банком Фінанси та Кредит та відповідачкою було укладено вказаний кредитний договір, на підставі якого банк надав відповідачці кредитні кошти в сумі 60 000,00 дол. США в тимчасове користування на умовах забезпеченості поворотності, строковості, платності з оплатою за процентними ставками, встановленими договором. Банк повністю виконав перед відповідачкою зобов`язання, які передбачені договором, однак свої зобов`язання остання незважаючи на обов`язок повністю повернути кредитні ресурси і сплатити проценти належним чином не виконує. Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.09.2011 року задоволено позовні вимоги АТ Банк Фінанси та Кредит в рахунок погашення заборгованості за основною сумою (тілом) кредиту №150/07-МК в розмірі 49 173,05 дол. США, а також відсотків за користування кредитними коштами у період з 23.07.2007 року по 17.01.2011 року у сумі 14 327,64 дол. США та пені 3 000,00 грн. У звязку з чим банк просить стягнути з відповідача 6 376 507 грн. 52 коп. заборгованості за відсотками за період з 18.01.2011 року по 31.07.2017 року та пені в період з 31.07.2014 року по 31.07.2015 року. 28.03.2016 року та 07.11.2016 року представник позивача подала до суду заяви про уточнення позовних вимог, та відповідно до останньої просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №150/07-МК від 23.07.2007 року: суму простроченої заборгованості за відсотками 46 882,06 дол. США, суму строкової заборгованості за відсотками 496,51 дол. США, суму пені за прострочення заборгованості за кредитом та відсотвками 5 164 563,69 грн. (а.с.93). Представник позивача в судове засідання не зявилася, попередньо подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задоволити (а.с.143). Відповідачка в судове засідання не з'явилася, повторно. Представник відповідачки 09.03.2017 року подав до суду заяву про відкладення розгляду справи призначеного на 10.03.2017 року у звязку з неможливістю прибути в судове засідання (а.с.126). 16.06.2017 року представник відповідачки повторно подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю прибути в судове засідання, з огляду на те, що 19.06.2017 року перебуватиме у відрядженні у господарському суді Львівської області (а.с.138). Однак, в судовому засіданні 02.02.2017 року представник відповідачки давав суду пояснення по справі, зокрема, заперечував позовні вимоги та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що з 17.09.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №171 про запровадження тимчасової адміністрації строком на 3 місяці з 18.09.2015 року по 17.12.2015 року. 18.12.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №230 про початок процедури ліквідації та призначено уповноважено особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора банку. ЗУ Про систему гарантування вкладів фізичних осіб не передбачено можливості передоручення своїх повноважень уповноваженими особами Фонду іншим особам. А тому, ніхто інший, окрім уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» [PERSON] не має права представляти інтереси позивача, нікому іншому уповноважена особа не має права передоручати повноваження стосовно ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», тому дії представників позивача на підставі довіреності є нікчемними, починаючи з 17.09.2015 року. Оскільки, представник позивача не зявляється в судові засідання починаючи з 07.11.2015 року просив залишити позовну заяву без розгляду. З огляду на те, що представник відповідачки давав пояснення з приводу заявленого позову, беручи до уваги вимоги ст. 157 ЦПК України та враховуючи те, що справа перебуває в провадженні суду з 27.08.2015 року, тобто майже два роки, суд приходить до висновку, про можливість розгляду справи без участі представника відповідачки. Дослідивши письмові матеріали справи, беручи до уваги пояснення учасників процесу, надані в судовому засіданні 02.02.2017 року, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 23.07.2007 року між Банк Фінанси та Кредит, в подальшому назву якого змінено на ПАТ Банк Фінанси та Кредит, та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №150/07-МК, за яким банк надав, а позичальник (відповідачка) отримала кредитні кошти в розмірі 60 000,00 дол. США та зобовязалася повернути кредит до 10.07.2017 року. Умовами п. 4.1. договору встановлено розмір процентів за користування кредитними коштами- 15,00 відсотків річних. Згідно п. 4.3. Договору відповідач зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно, у термін до 10 числа кожного місяця (а.с.4, 5). За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не виконав зобовязання в строк встановлений договором або законом. Не зважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідачка систематично порушувала строки та розмір сплати процентів за користування кредитними коштами та повернення кредитних коштів. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. А тому, банк звертався до Тисменицького районного суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №150/07-МК від 23.07.2007 року. Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.09.2011 року Позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по кредитному договору від 23.07.2007 року в розмірі 390 940,50 гривень еквівалентних 49 173,05 долара США заборгованості по тілу кредиту, за офіційним курсом долара США до національної валюти на 17.01.2011 року, 113 909,04 гривень еквівалентних 14 327,64 долара США нарахованих відсотків, 3 000 гривень пені, а всього стягнути 507 849,54 гривень заборгованості за кредитом. Стягнуто в солідарному порядку на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 2 550 сплаченого судового збору та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Як вбачається із наданої копії рішення суду вказана заборгованість стягнута станом на 17.01.2011 року (а.с.7-9). Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Статтею 10418 ЦК України передбачено обовязок сплати процентів щомісячно до дня повернення позики. Згідно п. 6.1. кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню в розмірц 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Позивачем станом на 26.08.2016 року за період з 18.01.2011 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором №150/07-МК від 23.07.2007 року, відповідно до якого заборгованості відповідача за кредитними зобов'язаннями становить: строкова заборгованість за відсотками 496,51 дол.США; прострочена заборгованість за відсотками 46 882,06 дол.США; пеня 8 659 231,27 грн. (за період з 26.08.2015 року по 26.08.2016 року) (а.с.94-107). Однак, позивач просить стягнути тільки 5 164 563,69 грн. пені (а.с.93). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідачки за кредитним договором №150/07-МК від 23.07.2007 року [PERSON] суду не представлено. Щодо посилання представника відповідачки на те, що позовну заяву слід залишити без розгляду, тому що ніхто інший, окрім уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» [PERSON] не має права представляти інтереси позивача, нікому іншому уповноважена особа не має права передоручати повноваження стосовно ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», тому дії представників позивача на підставі довіреності є нікчемними, починаючи з 17.09.2015 року, то воно не заслуговує на увагу та спростовується підставами наведеними Апеляційним судом Івано-Франківської області від 01.11.2016 року (а.с.128, 129). Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором є обгрунтованою та підлягає до задоволення. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 192, 533 ЦК України та ст. 5 Декрету КМУ від 19.02.1993 року №15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Як вбачається із матеріалів справи, представником позивача не надано суду копії банківської ліцензії, дозволу, додатку до дозволу, генеральної ліцензії, додатку до генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, а тому, стягнення заборгованості по кредитному договору №150/07-МК від 23.07.2007 року слід здійснювати в гривневому еквіваленті. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 611, 612, 1054, 1050, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 197 ЦПК України,

Outcome: approved