Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

Представник Київської міської дитячої клінічної інфекційної лікарні звернувся до суду з даним позовом, зважаючи на наступне. В структурі позивача, яка затверджена наказом № 6 від 10.01.2017 р. Департаменту охорони здоров`я Київської міської державної адміністрації, знаходиться гуртожиток, який призначений для проживання працівників лікарні, на час їхньої роботи в ній, згідно до ст.ст. 127, 128 ЖК УРСР. Гуртожиток розташований в 100 метрах від інфекційного стаціонару, тому проживання в ньому інших осіб, які не пов`язані з лікарнею трудовим процесом не є доцільним і і безпечним для здоров`я. [PERSON] , що працювала у позивача на посаді заступника головного лікаря з економічних питань було надано право та можливість на проживання в гуртожитку лікарні. 01.04.2006 року вона здобула реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , гуртожиток без зазначення кімнати гуртожитку. Під час своєї роботи у позивача, відповідач створила сім`ю, народила двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Мешканці гуртожитку 23.01.2014 р. склали акт про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації понад встановлений законом термін, який закріплений ст. 72 ЖК УРСР. Заяв про поважність причин не проживання відповідача у журналі вхідної кореспонденції не зареєстровано. Також Актом від 14.10.2014 р., комісією, до складу якої увійшли начальник відділу обліку та розподілу житлової площі Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації та його заступник, начальник відділу приватизації житлового фонду, головний лікар КМДКІЛ, було обстежено даний гуртожиток та засвідчено факт, що родина відповідача не проживає в гуртожитку, проте зареєстрована у ньому. 27.09.2016 р. Службою у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації було складено Акт обстеження умов проживання чи не проживання родини відповідача разом із дітьми за адресою реєстрації та встановлено, що дитячих речей не виявлено, родина відсутня на момент обстеження. З огляду на наведене представник позивача, згідно до положень ст.ст. 71,72,127,128 ЖК УРСР просить суд визнати [PERSON] та її дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування в кімнаті гуртожитку Київської міської дитячої клінічної інфекційної лікарні. 27.04.2017 року у даній справі було відкрито провадження, надіслано копію позовної заяви з додатками, копію ухвали про відкриття провадження особам, які беруть участь у справі та запропоновано відповідачу подати суду письмові заперечення проти позовної заяви та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються. В судовому засіданні 12.09.2017 року за клопотанням представника відповідача до участі у справі було залучено в якості третьої особи Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації. 16.01.2018 року у зв`язку із набранням чинності змін до ЦПК України в судовому засіданні вирішено питання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву де вказано наступне. Позовна заява не містить посилання позивача на порушення його прав, при цьому акт від 23.01.2014 р., на який посилається позивач як на доказ вимог - складений неправомочними особами. Служба у справах дітей в 2016 р. провела обстеження місця проживання - за адресою реєстрації відповідача на підставі листа головного лікаря [PERSON] , отже виступаючи на стороні позивача. З самого акту вбачається, що двері кімнати відімкнула стороння особа - головна медсестра Лікарні, якій відповідач не надавала ключі. Крім того, висновки обстеження умов проживання в акті відсутні. Відповідач належним чином сплачувала за проживання, що підтверджує систематичність її проживання у гуртожитку. Представником позивача надано відповідь на відзив де зазначено, що Лікарнею надано належні докази, які свідчать про те що відповідач не проживає у гуртожитку. Крім того, оплата послуг за гуртожиток здійснюється [PERSON] з власного волевиявлення на рахунок позивача, та така оплата не пов`язана з будь - яким рахунком від Лікарні. Також, на думку позивача, саме події створення сім`ї та народження дітей Представником третьої особи надано пояснення по суті заявлених вимог та зазначено наступне. До органу Опіки та піклування ШРДА неодноразово звертались представники Київської міської дитячої клінічної інфекційної лікарні з метою встановлення факту проживання або не проживання [PERSON] разом з її малолітніми синами за адресою: [ADDRESS]. 27.09.2016 р., 22.12.2016 р. та 05.10.2017 року складались акти обстеження житлово-побутових умов в присутності представників Лікарні в яких було зафіксовано , що дитячі речі не виявлені. При цьому під час останнього обстеження зафіксовано те, що в кімнаті, яку раніше займала відповідач знаходяться медичні речі. 30.09.2016 р. [PERSON] надала третій особі пояснення, що проживати в кімнаті не мала можливості у зв`язку із зміною замків в кімнаті гуртожитку адміністрацією лікарні. Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації не підтримує заявлені Лікарнею вимоги. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Зазначив, що вільних кімнат у гуртожитку немає, реєстрація надавалась відповідачу без визначення кімнати, [PERSON] разом із синами не проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зазначила, що і проживала в гуртожитку і сплачувала за проживання, проте у зв`язку із перешкодами створеними з боку Лікарні, як та заміна замків, та за відсутністю належних у кімнаті умов для проживання з маленькими дітьми була змушена переїхати у інше місце. Просила відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача також просив відмовити у задоволенні вимог Лікарні у зв`язку із їх безпідставністю. Представник третьої особи в судовому засіданні вказав на те, що не підтримує заявлені вимоги. Відомості які отримали представники органу опіки та піклування під час останнього обстеження гуртожитку свідчать про те, що в кімнаті, яку займала відповідач з дітьми фактично розташований склад. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази та надавши їм належну оцінку суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. Встановлено і не заперечується учасниками процесу, що [PERSON] з 01.04.2006 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , гуртожиток у зв`язку із перебуванням у трудових відносинах з позивачем. Відповідач має двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких долучено до матеріалів справи. Київською міською дитячою клінічною лікарнею 31.07.2017 р. за № 01-155 надано довідку яка свідчить про те, що місцем реєстрації місця проживання відповідача та її дітей є кімната у гуртожитку Київської міської дитячої клінічної інфекційної лікарні. Інформація надана на підставі Будинкової Книги КМДКІЛ, про що є відповідні відмітки уповноважених органів. Як свідчать надані представником позивача докази, гуртожиток за адресою: [ADDRESS] входить до структури Київської міської дитячої клінічної лікарні відповідно до наказу № 6 від 10.01.2017 р. Також встановлено, і не заперечується сторонами, їх представниками, що [PERSON] була звільнена з посади заступника головного лікаря Київської міської дитячої клінічної лікарні з 01.11.2015 року. Представник позивача вказує на те, що відповідач тримав лий час не проживає у гуртожитку, що підтверджується відповідними доказами, вільних кімнат у ньому не має, а тому є підстави для визнання як [PERSON] так і її неповнолітніх дітей особами, які втратили право користування житловим приміщенням. За приписами ст. 71 ЖК УРСР При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Так, як вбачається з Акту наданого представником позивача, мешканці гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , 23.01.2014 р. склали зазначений акт про те, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані, але жодної участі в утриманні житла не приймають, особистих речей та речей повсякденного користування, які б їм належали немає. Підписи мешканців гуртожитку завірені головним лікарем КМДКІЛ. 23.01.2014 р. члени комісії, призначені наказом № 18 від 10.01.2014 р. «Про організацію роботи гуртожитку КМДКІЛ на 2014 р. провели перевірку фактичного проживання осіб в гуртожитку та за результатами склали Акт, де вказали, що не проживають у гуртожитку зареєстровані особи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Також до матеріалів справи було долучено Акт обстеження умов проживання, складений 27.09.2016 року головним спеціалістом Служби у справах дітей ШРДА [PERSON], відповідно до якого на підставі листа Київської міської дитячої клінічної інфекційної лікарні з метою встановлення факту проживання чи не проживання дітей за адресою6 [ADDRESS] . Так, в акті зазначено, що при обстеженні двох кімнат , які знаходяться в будинку гуртожитку дитячих речей не було виявлено. В кімнаті наявно світло, водопостачання, туалет знаходяться на вулиці. Доступ до проведення обстеження кімнат в будинку та встановлення факту проживання чи не проживання дітей надала головна медсестра [PERSON] . При обстеженні, як свідчить вищезазначений акт, [PERSON] разом з двома неповнолітніми дітьми: [PERSON] та [PERSON] були відсутні. Зроблено висновок - відповідач та діти в гуртожитку не проживають. Таку інформацію містить в собі і Акт обстеження умов проживання від 22.12.2016 р., складений представниками третьої особи. Також представником позивача долучено до матеріалів справи довідку КМДКІЛ від 16.04.2019 р. № 03-118 про те, що [PERSON] за період з жовтня 2017 р. по квітень 2019 р. за проживання у гуртожитку на рахунок Київської міської дитячої клінічної інфекційної лікарні кошти не надходили. Під час розгляду справи відповідач не заперечувала, що вона та діти не проживають за місцем реєстрації, проте вказала, що належним чином сплачувала послуги за проживання. Змушена була переїхати до родичів з дітьми, оскільки умови гуртожитку не є належними для проживання. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В розумінні положень ЖК УРСР, на які посилається представник позивача щодо підстав для визнання відповідача та неповнолітніх дітей такими, що втратили право проживання в кімнаті гуртожитку, обов`язковою умовою для задоволення вимоги, є відсутність поважної причини не проживання. Проте, суд не може погодитись з доводами представника позивача, що відповідач добровільно відмовилась від даного права. Так, надані представником позивача Акти свідчать про відсутність речей [PERSON] , неповнолітніх дітей у гуртожитку, проте не доводять неповажність причин відсутності відповідача за місцем реєстрації. Натомість, Акт обстеження умов проживання дитини від 09.01.2017 року, складений за заявою позивача фахівцями Служби у справах дітей ШРДА, містить інформацію що одна кімната була замкнена і до неї комісія потрапила через адміністрацію лікарні. В кімнаті яку оглянули було встановлено, що відсутні меблі та одяг повсякденного вжитку. В кімнаті були наявні коробки з медичними засобами. Членам комісії кімнату відчинили працівники лікарні. Відповідачем було долучено до матеріалів справи заяву [PERSON] на ім`я головного лікаря Київської міської дитячої клінічної інфекційної лікарні Камінської Т.М . від 03.03.2017 р. про усунення перешкод в користуванні житлом та надання можливості здійснити ремонт. Головним лікарем КМДКІЛ 05.04.2017 р. за № 01-70 надано відповідь, питання передано на розсуд суду. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними, відповідно до ст. 77 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, за приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Підсумовуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що надані представником позивача докази не свідчать про те, що відповідач добровільно звільнила житло за місцем своєї реєстрації, оскільки сам факт не проживання в гуртожитку не заперечується [PERSON] і не свідчить про наявність підстав для застосування положень ст. 71 ЖК УРСР. Приймаючи до уваги надані докази, відсутність заперечень і спростувань з боку позивача тієї обставини, що приміщення, що їх мають займати відповідач та діти використовується для зберігання медичних засобів, з огляду на твердження представник Лікарні щодо відсутності вільних кімнат у гуртожитку, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено відсутність поважних причин не проживання відповідача у приміщенні. З урахуванням того, що під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність у відповідача іншого житла, суд вважає, що на день розгляду справи відсутні підстави для задоволення вимог Київської міської дитячої клінічної інфекційної лікарні. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed