Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача та з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд надати дозвіл на виготовлення документів для тимчасового виїзду неповнолітньої дитини за кордон, надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька. Позовна заява мотивована тим, що 28.12.2001 в Турецькій республіці був зареєстрований шлюб між позивачем - громадянкою України [PERSON] та відповідачем громадянином Туреччини [PERSON] . Зазначає, що 31.01.2014 шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний на підставі рішення уповноваженого на прийняття рішень від імені Турецької нації сімейного суду № 11 в Бакирької (дата вступу рішення в дію 03.02.2014). Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO] , яка проживає разом з позивачем на підставі вищевказаного рішення суду. Зазначає, що дитина знаходиться на утриманні позивача. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріально не допомагає. Зазначає, що у зв`язку з потребою в належному утриманні та забезпеченні дітей позивач підписала річний контракт на працевлаштування вчителем англійської мови до Китайської Народної Республіки, а саме в дитячий садок Веселка, Східний гавайський міжнародний сад, район Caidian, місто Ухань, Провінція Хубей, Китайська Народна Республіка. Тому позивач має намір разом з дитиною в період з вересня 2019 року до вересня 2020 року тимчасово виїхати за кордон з метою виховання, навчання та відпочинку доньки, а також у зв`язку з місцезнаходженням її офіційного працевлаштування. Зазначає, що відповідач з моменту розлучення і по теперішній час самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо спільної доньки, при цьому заборгував аліменти на дитину, що підтверджується довідкою Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби, згідно з якою вбачається, що позивач дійсно не отримувала від відповідача аліментів за період з 01.06.2016 по 01.07.2018 відповідно до виконавчого листа № 760/14680/15-ц від 20.10.2015. Крім того зазначає, що відповідно до листа від 26.02.2019 № 119817 Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби встановлено, що заборгованість відповідача по виплаті аліментів станом на 01.02.2019 становить 215 792.50 грн. Водночас, місцезнаходження відповідача не встановлено, що призводить до того, що отримати відповідний нотаріальний дозвіл від відповідача неможливо. Зазначає, що для забезпечення інтересів дитини необхідний її повний і гармонійний, фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя, який в свою чергу забезпечує позивач. Зазначає, що стосунки між позивачем та відповідачем як колишнім подружжям є неприязними, отже, відмова у наданні згоди на виїзд дитини за кордон у супроводі матері може бути інструментом впливу та використовуватися не на користь дитини, а отже можливість дитини подорожувати і відпочивати та проживати разом з матір`ю за кордоном відповідає інтересам дитини. Ураховуючи те, що дитина проживає з матір`ю, яка забезпечує їй повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, та узявши до уваги місцезнаходження роботи позивача, представник позивача вважає, що тимчасовий виїзд дитини [PERSON] [INFO] , на період з вересня 2019 року до вересня 2020 року цілком відповідає найкращим інтересам дитини. Посилаючись на ст.ст.7, 141, 150, 153,155 СК України, п.1,2 ст.3, ст. 18 Конвенції про права дитини, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 17.07.1997 № 475/97-ВР, ст. 7 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п. 16. п. 18 «Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», ст. 313 ЦК України, п. 3.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України. затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини [PERSON] [INFO] , за межі України без згоди та супроводу батька [PERSON] на період з вересня 2019 року до вересня 2020 року до Китайської Народної Республіки та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 30.08.2019 було відкрито провадження у справі та визначено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження в підготовчому засіданні. 07.11.2019 представником позивача [PERSON] - [PERSON] подано заяву про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог. Посилаючись на ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-XII, п.3, підпункт 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону України громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 № 57 просить надати [PERSON] дозвіл на виготовлення проїзного документа дитині [PERSON] [INFO] , для періодичного, тимчасового виїзду дитини [PERSON] [INFO] , за межі України без згоди та супроводу батька [PERSON] на період в строк з дати набрання рішення суду законної сили до 31 вересня 2020 року до Китайської Народної Республіки та з урахуванням позовної заяви, поданої 20.06.2019 надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини [PERSON] [INFO] , за межі України без згоди та супроводу батька [PERSON] на період з вересня 2019 року до вересня 2020 року до Китайської Народної Республіки та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 02.04.2020 було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивачка та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Представник позивача [PERSON] на адресу суду направив клопотання, в якому просив справу розглянути без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.12.2001, та мають від цього шлюбу неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . 31.01.2014 шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення уповноваженого на прийняття рішень від імені Турецької нації сімейного суду № 11 в Бакирької, дата вступу рішенні в дію 03.02.2014 (а.с.58-59). З листа Солом`янського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 26.02.2019 вбачається, що на виконанні у Солом`янському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві знаходиться виконавчий лист № 760/14680/15-ц від 20.10.2015 виданий Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини. Зазначено, що заборгованість по виплаті аліментів станом на 01.02.2019 становить 215 792, 50 грн.(а.с.27). Згідно довідки про неотримання аліментів, виданої Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві вбачається, що на підставі виконавчого листа № 760/14680/15-ц від 20.10.2015 виданого Солом`янським районним судом міста Києва підлягають стягненню аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] , [ADDRESS] на утримання дітей в розмірі 1/2 частини заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.08.2015 та до досягнення дитиною повноліття. Період неотримання аліментів - з 01.06.2016 по 01.07.2018 (а.с.26). Як вбачається з листа-повідомлення про надання іноземному громадянину дозволу на роботу в Китайській Народній Республіці від 08.04.2019 позивач отримала дозвіл на роботу строком на 12 місяців у районі Caidian, місто Ухань, Провінція Хубей, Китайська Народна Республіка (а.с.31). Як встановлено із фактичних обставин у справі, дитина - донька [PERSON] , [INFO] на час розгляду справи проживає разом із матір`ю, позивачем по справі [PERSON] , місцезнаходження відповідача не встановлено. У позовній заяві позивачка вказує, що вона підписала річний контракт на працевлаштування вчителем англійської мови у Китайській Народній Республіці, а саме в дитячий садок Веселка, Східний гавайський міжнародний сад, район Caidian, місто Ухань, Провінція Хубей, Китайська Народна Республіка, що підтверджується листом-повідомленням про надання іноземному громадянину дозволу на роботу в Китайській Народній Республіці від 08.04.2019. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована Україною 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до п.3 ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду та має відповідати найкращим інтересам дитини. Наведене узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18). Сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки. Судом встановлено, що дитина позивачки - донька [PERSON] [INFO] знаходиться на утриманні позивачки. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріально не допомогає. На підставі вищевикладеного суд не бачить прагнення батька надати дозвіл матері на виїзд за кордон дитини. Тому суд вважає вимоги позивача обгрунтованими та такими, що не суперечать інтересам дитини, а лише сприяють її розвитку, а також, у зв`язку із тим, що існують ризики того, що в подальшому позивачу буде важко знайти відповідача з приводу надання дозволу на виїзд дитини за кордон, з метою проживання разом із матір`ю, яка уклала контракт на працевлаштування у Китайській Народній Республіці, суд вважає за доцільне надати [PERSON] дозвіл на виготовлення проїзного документа дитині [PERSON] [INFO] , для періодичного, тимчасового виїзду дитини [PERSON] [INFO] за кордон без згоди та супроводу батька [PERSON] з дати набрання рішення суду законної сили до 31 вересня 2020 року до Китайської Народної Республіки, надати дозвіл позивачу на тимчасовий виїзд дитини [PERSON] [INFO] до Китайської Народної Республіки на термін не більше 90 днів за одну поїздку до 31 вересня 2020 року. За таких обставин, суд вважає, що з метою додержання інтересів дитини та для забезпечення її гармонійного, духовного, морального розвитку, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачкою судовий збір в розмірі 768,40 грн. при подачі позовної заяви.

Outcome: approved