Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Представник відповідача - Ренійської міської ради Одеської області заперечень щодо задоволення позовних вимог не мав, просив розглянути справу у його відсутності. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] ; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія заповіту від 28.05.1991р., оформленого на ім`я позивачки; копія акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію; копія висновку про реєстрацію домоволодіння від 19.04.1961р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.04.2019р.; протокол опитування [PERSON] ; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості від 30.03.2019р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі є донькою [PERSON] . За життя батькові позивачки - [PERSON] належав житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] . Факт належності нерухомості [PERSON] підтверджується актом про закінчення будівництва та введення його в експлуатацію та висновком про реєстрацію домоволодіння від 19.04.1961р. На випадок смерті [PERSON] розпорядився належним йому майном, 28.05.1991р. залишив заповіт на ім`я доньки (позивачки у справі), [INFO] - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини донька померлого - позивачка (спадкоємиця за заповітом) із заявою до нотаріальної контори не звернулася, проте вона прийняла спадщину на житловий будинок в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. (який діяв на той час), оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, понесла витрати на поховання, виконала поминальні обряди. При зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючого документу на вищевказаний житловий будинок, про що 03.04.2019р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Необхідні нотаріусу документи позивачка надати не може у зв`язку із тим, що на час смерті її батька діяло інше законодавство, за життя батько позивачки за отриманням свідоцтва про право власності на нерухомість не звертався, його не оформляв, у зв`язку із чим цей житловий будинок не може бути занесений до Державного реєстру права власності на нерухомість. З вищенаведеного виходить, що після смерті батька позивачки вирішити питання про отримання необхідного правовстановлюючого документу у позасудовому порядку неможливо, за визнанням права власності на житловий будинок, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець в судовому порядку. Таким чином, позивачка після смерті свого батька прийняла спадщину за заповітом в порядку ст. 549 ЦК України 1963р. і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідач її не прийняв та на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спадкодавець помер у [INFO]., спадкові відносини виникли у той час, то підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963р. Згідно із вимогами ст. 548 ЦК УРСР 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] за прийняттям спадщини в установлений законом строк ніхто не звертався, однак, позивачка, як спадкоємиця за заповітом, прийняла її фактично, в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном ; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка не звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою для прийняття спадщини. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за заповітом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання документів, що стосуються спадкової нерухомості, мешкання у спадковому будинку по нинішній час, догляд за ним, проведення ремонту,сплата комунальних платежів та ін.). Крім того, як виходить з протоколу опитування [PERSON] - сусідки позивачки, та підтверджує, що [PERSON] мешкала разом із своєю сім`єю у будинку батька, вона доглядала за ним, піклувалася про нього, а після його смерті - понесла витрати у зв`язку із похованням; на теперішній час [PERSON] мешкає у спадковому будинку, зробила ремонт будівлі, доглядає за нерухомістю. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб`єктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч. 1 ст.549 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved