Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Представник позивача звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що КБ «Приватбанк» уклав із [PERSON] кредитний договір 18 березня 2006 року № DNH4KP87910129, згідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1976 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на прийняття Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», що складає договір кредитування між ним та банком. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця, яким також передбачено порядок погашення кредиту, відсотків, комісії та відповідальність за порушення умов кредитування. Однак відповідач не виконав своїх зобов'язань, на підставі чого заборгував банку 22066,49 грн. Враховуючи, що добровільно сплатити суму боргу відповідач не бажає, представник позивача просив стягнути суму боргу з відповідача у вказаному розмірі разом із судовими витратами. Представник позивача, яка діє на підставі довіреності, Пархоменко М. О., у судовому засіданні наполягала на задоволені позовних вимог у повному обсязі, надавши суду пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, не заперечуючи при цьому проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин повторно, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов ПАТ «КБ «Приватбанк» таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. На підставі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Факт укладення договору 18 березня 2006 року між сторонами по справі підтверджується копією заяви позичальника від 18 березня 2006 року № DNH4KP87910129, за якою КБ «Приватбанк» надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 1976 грн. зі сплатою щомісячно відсотків за їх використання в розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком повернення до 18 вересня 2006 року із зобов'язанням повернути кредит, відсотки та комісію. Своїм підписом відповідач також підтвердив згоду на Умови надання споживчого кредиту фізичним особам та Тарифи банку, що є разом із заявою позичальника договором кредитування, за якими відповідно до п. 4.2 передбачена відповідальність позичальника за порушення зобов'язань по погашенню кредиту у вигляді сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 6% у місяць від суми залишку боргу (а. с. 5-6). Зазначеними Умовами надання споживчого кредиту (п. 5.1) передбачено право банку в разі порушення позичальником зобов'язань нарахувати пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, а також при порушенні відповідачем строку платежів більш ніж на 30 днів банк має право (п. 5.3) потребувати сплати позичальником штрафів у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову (а. с. 12). Згідно до п. 5.5 вказаних Умов сторони домовились про 5-річний строк позовної давності щодо вимог про стягнення кредиту, відсотків, винагороди та неустойки (а. с. 12). Зміна назви юридичної особи КБ «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи та статутом ПАТ «КБ «Приватбанк». Відповідно до положень ст. 599 ЦК України, за якими зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, та з урахуванням умов договору від 18 березня 2006 року, суд дійшов висновку, що угода між сторонами про надання споживчого кредиту є діючою, тому повинна виконуватись згідно діючого законодавства та умов договору. З довідки-розрахунку заборгованості станом на 21 січня 2014 року вбачається, що за кредитним договором від 18 березня 2006 року борг [PERSON] перед позивачем складає 22066,48 грн., з яких борг по кредиту - 1275,92 грн., борг за відсотками - 7041,43 грн., борг з пені - 12222,16 грн., штраф фіксований - 500 грн., штраф відсотковий - 1026,97 грн. (а. с. 4). Факт наявності заборгованості у позичальника у вказаному в розрахунку розмірі підтверджується умовами договору кредитування від 18 березня 2006 року, за яким передбачено порядок повернення наданого кредиту, сплати відсотків за його використання, підвищених відсотків та неустойки за порушення умов договору. Суд зазначає, що згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Однак умовами договору від 18 березня 2006 року закріплена подвійна цивільна відповідальність позичальника одного виду за одне й те саме правопорушення (п. 5.3 Умов). Згідно положень ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. На підставі переліченого суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог банку в частині стягнення з відповідача фіксованої суми штрафу в розмірі 500 грн. за кредитним договором, оскільки поняття фіксованого штрафу, що закріплене в Умовах надання споживчого кредиту, не відповідає поняттю штрафу, закріпленому в нормах цивільного законодавства, а також є подвійною цивільною відповідальністю одного виду за одне й те саме правопорушення. За ст. 256 ЦК України позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, яка відповідно до норм ст. 259 ЦК України може бути збільшена за домовленістю сторін, що оформлюється письмово. Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 ЦК України, за ст. 253 якого перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. На підставі п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі за текстом рішення - Закон), яка містить перелік прав споживача в разі придбання ним продукції у кредит, вбачається, що кредитодавцю заборонено вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Пунктом 31 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що за п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Верховним Судом України у справі № 6-116цс13 було надано правовий висновок, на підставі якого, відповідно до ст. 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Таким чином суд робить висновок, що згідно до кредитного договору від 18 березня 2006 року відповідач повинен був погашати борг перед банком по кредиту, відсотках та неустойці щомісячно до повного погашення, що однак ним не було дотримано. На підставі переліченого право зі зверненням до суду до відповідача в представників банку виникло з моменту ненадходження чергового платежу від позичальника у момент, коли той повинен був здійснити черговий щомісячний платіж, тому з відповідної дати необхідно обраховувати початок перебігу позовної давності за заявленими позовними вимогами окремо щодо кожного платежу, який повинен був внести відповідач. В судовому засіданні за вказаним позовом за відсутності доказів переривання строку позовної давності було встановлено, що вимоги банку підлягають задоволенню в межах 5-річного строку позовної давності, визначеного сторонами договору від 18 березня 2006 року, тобто починаючи з лютого 2009 року до моменту звернення до суду в січні 2014 року із вказаним позовом представників банку. Внаслідок того, що кредитний договір від 18 березня 2006 року є чинним, то вимоги банку підлягають задоволенню частково в межах строку позовної давності окремо для кожного чергового платежу, який повинен був внести відповідач. Згідно до наданого представниками банку розрахунку вбачається, що станом з лютого 2009 року до лютого 2014 року заборгованість за кредитним договором від 18 березня 2006 року в [PERSON] становила: по кредиту - відсутня, по відсоткам - 3171,75 грн. (7041,43 - 3869,68 = 3171,75), по пені - 9466,36 грн. (12222,16 - 2755,80 = 9466,36), відсотковому штрафу - 631,91 грн. ((9466,36 + 3171,75) х 0,05 = 631,91). Суд також зазначає, що за ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону продавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов'язань за договором (понад 50% вартості продукції). За наданим банком розрахунком сума непогашеної компенсації (неустойки) позичальником за кредитним договором від 18 березня 2006 року становить суму нарахованих пені та відсоткового штрафу в розмірі 10098,27 грн. (631,91 + 9466,36 = 10098,27). Суд при цьому зазначає, що відповідно до умов договору від 18 березня 2006 року вбачається, що позичальник заборгував банку з кредиту та відсотків загальну суму 8317,35 грн. (1275,92 + 7041,43 = 8317,35), тому суд дійшов того, що 50% вартості наданих КБ «Приватбанк» позичальнику послуг за цим договором становить 4158,68 грн. (8317,35 / 2 = 4158,68). Виходячи з приписів ст. ст. 18, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд встановив, що за кредитним договором від 18 березня 2006 року встановлена судом сума компенсації в розмірі 10098,27 грн., є непропорційно великою компенсацією за невиконання позичальником зобов'язань за вказаним договором, оскільки перевищує 50% вартості наданих банком послуг. Згідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З огляду на перелічене суд вважає, що для дотримання принципу добросовісності, недопущення істотності дисбалансу прав позичальника порівняно із правами банку за кредитним договором від 18 березня 2006 року, відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», необхідним є зменшення розміру компенсації банку за порушення позичальником зобов'язань шляхом приведення встановленої судом неустойки у співвідношення із 50% вартості наданих позивачем позичальнику послуг, тобто до неустойки в розмірі 4158,68 грн., що буде відповідати інтересам та не порушуватиме прав споживача. Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» частково, в межах строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог, у загальному розмірі 7330,43 грн. (3171,75 + 4158,68 = 7330,43). Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно копії платіжного доручення представниками банку було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. за подання до суду вказаного позову, на підставі чого на користь банку з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial