Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Представник позивача, адвокат Тітова О. Ф., звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись у його обґрунтування на те, що [INFO] помер батько позивача, [PERSON] , а [INFO] померла мати позивача, [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрою та братом позивача, які фактично прийняли спадщину на території Російської Федерації після смерті батьків позивача, отримавши свідоцтва про право власності на спадкове майно. Також за зверненням [PERSON] приватним нотаріусом Скорогобатько О. В. було відкрито спадкову справу щодо майна померлої [PERSON] на території України. Натомість, позивачці вказаний нотаріус в усній формі повідомив, що прийняти заяву від [PERSON] про прийняття спадщини після смерті її матері внаслідок спливу 6-ти місячного строку з моменту відкриття спадщини він не може. Зазначала, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з будинку в [ADDRESS] (загальна площа - 55,7 м2). При цьому спадкоємцями після смерті матері позивача є сторони по справі, як рідні брат та сестри. Зауважувала, що у встановлений законом 6-місячний строк [PERSON] не встигла звернутися до нотаріусу з заявою про прийняття спадщини з поважних причин, таких як її хвороба позивача з перебуванням на стаціонарному лікуванні, що підтверджує перебування [PERSON] у важкому стані. Загальний період перебування позивача на лікуванні з 12 квітня 2020 року по 22 липня 2020 року. Також на підставі введення на території України заходів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби, спричиненої корона вірусом, якою було введено заборону залізничного та автобусного міжміських та міжобласних пасажирських перевезень, внаслідок чого позивач була обмежена у можливості переміщуватись територією країни. Крім того у позивача не було необхідних оригіналів документів, що підтверджують спорідненість та смерть спадкодавця, для звернення із заявою про прийняття спадщини, бо такі документи перебували у відповідачів. На підставі викладеного просила суд визначити додатковий строк для подачі [PERSON] до нотаріусу заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , строком у два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. В судове засідання ані позивачка, [PERSON] , ані її представник, адвокат Тітова О. Ф., не з`явились, надавши суду заяви з проханням вирішити спір за їх відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні заявлених [PERSON] позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до заяви від 9 грудня 2020 року відповідача [PERSON] вбачається, що останній вказував суду, що він не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог своєї сестри, [PERSON] , з якими він повністю погоджується, та просить їх задовольнити, наполягаючи на розгляді справи за його відсутності (а. с. 129). Ані відповідач, [PERSON] , ані третя особа, [PERSON] , в судове засідання не з`явились за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленими про час та місце слухання справи відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК (за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку) та належним чином за п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК, які також не надали суду заяв з проханням вирішити спір у їх відсутність. Приватний нотаріус Скоробогатько О. В. у судове засідання не з`явився, надавши заяву з проханням провести розгляд справи за його відсутності. Таким чином на підставі положень ст. 123 ЦПК суд ухвалив рішення за відсутності учасників справи, які не з`явились у судове засідання. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. На підставі п. 1, 3, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, як визначення застосовуваного права та підсудність судам України справ з іноземним елементом. За ст. 3 Закону України «Про міжнародне приватне право» якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору. Згідно із ч. 1 ст. 70 Закону України «Про міжнародне приватне право» з урахуванням положень ст. 71, 72 цього Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання. Натомість, за ч. 1 ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України є виключною у справах з іноземним елементом, якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України. Суд також зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 45 «Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах», ратифіковану Верховною Радою із застереженнями за Законом України від 10 листопада 1994 року, яка набула чинності для України 14 квітня 1995 року і застосовується у відносинах України, зокрема, з Російською Федерацією, право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством договірної сторони, на території якої знаходиться таке майно. Відповідно до ч. 2 ст. 48 «Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах» провадження у справах про спадкування нерухомого майна уповноважені вести установи договірної сторони, на території якої знаходиться майно. На підставі перелічених норм права вбачається, що наявний спір щодо нерухомого спадкового майна спадкодавця [PERSON] належить до підсудності Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області, Україна, оскільки нерухоме майно померлої [INFO] на території Російської Федерації [PERSON] розташоване по [ADDRESS] , а також спадкування такого нерухомого майна регулюється безпосередньо правом України. З огляду не викладене, суд зазначає, що згідно із ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч. 2 ст. 1220 ЦК часом відкриття спадщини є день смерті особи. На підставі ст. 1261 ЦК в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. На підставі ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року по справі № 565/1145/17. При цьому на підставі п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому ст. 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. У судовому засіданні було встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом запису актів цивільного стану м. Ноябрьськ служби записів актів цивільного стану Ямало-Ненецького автономного округу РФ, актовий запис № 170209890000700018009 від 10 січня 2020 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а. с. 10). На підставі свідоцтва про смерть, виданого відділом запису актів цивільного стану м. Ноябрьськ служби записів актів цивільного стану Ямало-Ненецького автономного округу РФ, актовий запис № 170209890000700051000 від 3 лютого 2020 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а. с. 11). Згідно із свідоцтвом про народження, актовий запис № 263 від 7 березня 1959 року, виданим Орджонікідзевським районним бюро РАЦС м. Жданова, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої вказані [PERSON] та [PERSON] (а. с. 7). На підставі витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 23 березня 2017 року вбачається, що 15 лютого 1979 року [PERSON] одружилась із [PERSON] , актовий запис 547 від 15 лютого 1979 року, внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище [PERSON] (а. с. 8). Зі свідоцтва про укладення шлюбу, актовий запис № 294 від 18 лютого 1983 року, виданого виконкомом Сургутської міської ради Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області, вбачається, що [PERSON] уклала 18 лютого 1983 року шлюб із [PERSON] , внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище [PERSON] (а. с. 8). На підставі свідоцтва про народження, актовий запис № 329 від 9 березня 1963 року, виданого Орджонікідзевським районним бюро РАЦС м. Жданова, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої вказані [PERSON] та [PERSON] (а. с. 46). Згідно із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 11 квітня 2017 року вбачається, що [PERSON] 2 січня 1981 року уклала шлюб із [PERSON] , актовий запис 17 від 2 січня 1981 року, внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище [PERSON] , який за рішенням суду від 1 лютого 2008 року було розірвано 3 березня 2008 року (а. с. 47). Зі свідоцтва про шлюб, актовий запис № 21 від 15 листопада 2010 року, виданого виконкомом Талаковської селищної ради Іллічівського району міста Маріуполя Донецької області, вбачається, що [PERSON] уклала шлюб 15 листопада 2010 року із [PERSON] , внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище [PERSON] (а. с. 50). Згідно із свідоцтвом про народження, актовий запис № 1390 від 27 грудня 1979 року, виданим 11 червня 1993 року відділом РАЦС Орджонікідзевського районного виконкому м. Маріуполя, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] (а. с. 14). На підставі переліченого суд вставив, що сторони по справі є рідними сестрами та братом, будучи доньками та сином відповідно померлих своїх батьків, [PERSON] та [PERSON] . Судом також встановлено, що спадкоємцями по 1/2 частці кожний спадкового майна на території Російської Федерації померлої [INFO] [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 28 серпня 2020 року, реєстри нотаріусу нотаріального округу міста Ноябрська Ямало-Ненецького автономного округу РФ № 89/29-н/89-2020-6-854, 89/29-н/89-2020-6-855 та 89/29-н/89-2020-6-853, а також довідкою № 1340 від 26 грудня 2020 року виконуючої обов`язки нотаріусу, Барміної Т. Ю. (а. с. 22, 109, 113, 130). В той же час, за інформацією ККП «Міське бюро технічної інвентаризації - Маріупольська нерухомість» від 9 вересня 2020 року вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 21 квітня 1965 року, реєстр нотаріусу № 780, реєстр БТІ № 22574 (а. с. 15). За відомостями Департаменту адміністративних послуг від 17 липня 2020 року вбачається, що станом на [INFO] (момент смерті [PERSON] ) по [ADDRESS] , починаючи з 8 серпня 2006 року були зареєстровані спадкодавець, [PERSON] , 1936 р. н., [PERSON] , 1934 р. н., який помер [INFO] , та з 18 вересня 1998 року [PERSON] (а. с. 69). З матеріалів спадкової справи, заведеної на території України щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , вбачається, що 15 липня 2020 року до приватного нотаріусу Скоробогатько О. В. надійшла нотаріально посвідчена заява про прийняття спадщини від 18 червня 2020 року від [PERSON] , подана її представником за довіреністю, [PERSON] , на підставі якої була заведена спадкова справа № 47/2020 (а. с. 44, 57, 66, 67). Також за матеріалами спадкової справи щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , вбачається, що 2 листопада 2020 року була отримана приватним нотаріусом Скоробогатько О. В. заява від 26 жовтня 2020 року [PERSON] про прийняття спадщини, якій було роз`яснено право на подання до суду позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки нею було пропущено передбачений законом 6-місячний строк для її прийняття після смерті спадкодавця (а. с. 72, 80). Таким чином судом встановлено, що шестимісячний строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті матері сплив 1 серпня 2020 року, а подала заяву [PERSON] про прийняття такої спадщини [INFO] . Вирішуючи питання поважності причин пропуску 6-місячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. При цьому принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 17 жовтня 2018 року по справі № 681/203/17-ц. Суд зазначає, що за ст. 3 Конституції України життя і здоров`я людини найвищою соціальною цінністю. Так факт перебування на амбулаторному лікуванні позивачки, [PERSON] , з 11 квітня 2020 року по 22 квітня 2020 року, з 7 травня 2020 року по 18 травня 2020 року, а також з 15 червня 2020 року по 22 липня 2020 року підтверджується витягами від 25 квітня 2020 року, від 20 травня 2020 року ЦПМСД № 2 м. Запоріжжя з медичної картки хворої та довідкою Більмацької жіночої консультації від 23 липня 2020 року (а. с. 19, 20, 21). Також суд вказує, що відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 p. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 було встановлено карантин на всій території України. Так, на території України з 12 березня 2020 року були введені обмеження громадян у праві їх вільного пересування та перебування у громадських місцях. Зокрема, Міністерство юстиції України на підставі листа від 17 березня 2020 року № 1534/19.5/32-20 рекомендувало нотаріусам обмежити прийом громадян заради уникнення можливого скупчення людей, тому рекомендовано здійснювати прийом громадян виключно для вчинення невідкладних нотаріальних дій. Крім того, Нотаріальна палата України у своїх рекомендаціях від 15 березня 2020 року закликала громадян на період карантину утриматися від особистого відвідування державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів. Натомість, на підставі наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що [PERSON] була обмежена тривалий час через запровадженні в Україні карантинні заходи, особливо враховуючи її пенсійний вік, та перебування на лікуванні у реалізації свого права на набуття спадку після смерті своєї матері, яка померла [INFO] на території Російської Федерації, оскільки впровадження в Україні карантинних обмежень прав громадян, зокрема, щодо пересування транспортом, враховуючи віддаленість позивачки від спадкового майна та місця смерті [PERSON] , а також період лікування позивачки всі припали на період перебігу та закінчення шестимісячного терміну для звернення [PERSON] до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Також суд зазначає, що подання позивачкою заяви про прийняття спадщини після смерті матері протягом трьох місяців після спливу шестимісячного строку для подання такої заяви свідчить за обставинами справи про незначний пропуск нею такого строку. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 17 жовтня 2018 року по справі № 681/203/17-ц. Крім того суд зазначає, що [PERSON] є особою похилого віку та має незадовільний стан здоров`я, що було встановлено судом, що у свою чергу може свідчити про поважність причин неподання нею протягом 6 місяців після смерті матері заяви про прийняття спадщини. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 10 вересня 2018 року по справі № 646/1079/17. Враховуючи наведене вмотивування, суд зважає на похилий вік та стан здоров`я позивачки, запровадженні карантинні обмежувальні заходи на території України та її лікування протягом 6-місячного строку, виділеного законодавцем на подання заяви про прийняття спадщини, а також враховує думку іншого спадкоємця, [PERSON] , та незначний пропуск [PERSON] такого 6-місячного строку. Суд зауважує, що на законодавчому рівні не визначено конкретних причин, які свідчать про поважність пропуску спадкоємцем строку для прийняття спадщини, тому вирішуючи даний спір суд вважає, що встановлені обставини свідчать про наявність об`єктивних та істотних труднощів для позивачки, яких вона мала для реалізації свого права на отримання спадку після смерті [INFO] своєї матері. Суд зазначає, що за змістом п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Натомість, суд зауважує, що необхідність отримання від нотаріуса постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії за наявності листа-роз`яснення від приватного нотаріусу про відсутність підстав для вчинення нотаріальної дії за зверненням позивачки щодо спадкування майна померлої [INFO] [PERSON] , в данному випадку позбавлено сенсу, оскільки за законом нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину [PERSON] на спадкове майно такого спадкодавця внаслідок пропуску нею 6-місячного строку для подання заяви про прийняття спадщини за відсутності рішення суду про надання їй додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, з огляду на викладене, суд встановив правомірність дій позивачки щодо звернення до суду із вказаним позовом, оскільки вона фактично позбавлена на теперішній час можливості реалізувати своє право на спадкові права після смерті матері. Таким чином, зважаючи на поважність причин пропуску [PERSON] шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті своєї матері, як було встановлено під час вирішення даної справи, суд дійшов переконання про можливість визначення позивачці додаткового строку в вигляді двох місяців, що буде достатнім для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved