Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS], яка належить позивачу на праві власності, шляхом виселення з вище вказаної квартири відповідача без надання їй іншого житлового приміщення. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на наступне. 24.05.2012 року позивачем у третьої особи була придбана квартира [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу, зареєстрованого ПН [PERSON] в реєстрі за № 713. Вище вказана квартира належала третій особі [PERSON] на праві власності з 2003 року. Однак, вселитися в придбану квартиру позивачу не вдалось, оскільки там мешкає без реєстрації відповідач та перешкоджає позивачу в праві користування зазначеною квартирою. 10.08.2005 року по цивільній справі №2-5844/01 Київським районним судом м. Харкова прийнято рішення про виселення відповідача з вказаної квартири без надання їй іншого житлового приміщення. Згідно постанови Київського ВДВС ХМУЮ №1045/07/21 від 19.10.2007 року про закінчення виконавчого провадження, відповідачка добровільно виконала рішення суду від 10.08.2005 року. В вересні 2012 року відповідач звернулась до Київського районного суду м. Харкова про визнання договору купівлі-продажу зазначеної квартири, укладеного між позивачем та третьою особою, недійсним. Рішенням суду від 18.10.2013 року в задоволенні позову відповідачу було відмовлено, ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11.12.2013 року, рішення Київського районного суду м. Харкова від 18.10.2013 року залишено без змін. Тому, відповідачка, своїми діями перешкоджає позивачу в користуванні його власністю, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду. Представник позивача [PERSON] до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності та просив позовну заяву задовольнити в заочному порядку на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Відповідач у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про перенесення слухання справи у зв'язку з хворобою. При чому, відповідач друге засідання підряд надає заяву про перенесення судового засідання та надала копію листка непрацездатності, згідно якого стати до роботи відповідачу повинно було 01.03.2014 року, а судове засідання призначено на 14.03.2014 року. Тому судом, дані клопотання розцінені як затягування розгляду справи відповідачем. Третя особа в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, позов визнав в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до наданого договору купівлі-продажу квартири від 24.05.2012 року, посвідченого ПН ХМНО [PERSON], реєстр. №713, що підтверджується витягом про реєстрацію КП»ХМБТІ» за рєстр. №204683 від 05.06.2012р., позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с.5-6). Відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 12.08.2005р., яке набуло чинності, шлюб між відповідачем та третьою особою було розірвано.(а.с.7). Рішенням Київського районного суду від 10.08.2005 року, яке набуло чинності, відповідача було виселено з квартири [ADDRESS] без надання їй іншого житлового приміщення та анульовано реєстрацію у вказаній квартирі, яке відповідачка виконала в добровільному порядку згідно постанови про закінчення виконавчого провадження №1045/07/21 від 19.10.2007 року, винесеної державним виконавцем Київського ВДВС ХМУЮ І.С. Погорєловим. (а.с.9-11). Відповідно до ухвали Апеляційного суду Харківської області від 11.12.2013 року, за позовом відповідача до третьої особи та позивача про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, розподіл спільного майна подружжя, рішення Київського районного суду м. Харкова від 18.10.2013 року залишено без змін, яким в задоволенні позову відмовлено. (а.с.13-15). Відповідно до ст.. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Дослідивши усі докази у сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно порушує право власника щодо вільного володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Та встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], а тому має право користування цим приміщенням, а відповідач підлягає виселенню з вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного|,

Outcome: approved