Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Новікова І.С. звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] .. Позов обґрунтовує тим, що 19 лютого 2005 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який розірваний рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 26 березня 2020 року. Зазначає, що від шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають із матір`ю. Зауважує, що позивач бажає виконувати свій батьківський обов`язок в повній мірі та брати участь у вихованні дітей, однак всі його спроби на нормальне спілкування з дітьми і врегулювання питання участі в їх вихованні мирним шляхом були відкинуті відповідачкою. Вказує на те, що у зв`язку з ситуацією, що склалася, 25 червня 2020 року позивачу було видано Розпорядження №177 Свалявської РДА Закарпатської області про встановлення днів спілкування з дитиною, яким встановлено спілкування батька [PERSON] з дітьми [PERSON] та [PERSON] в такі дні: щопонеділка, щосереди, щоп`ятниці з 18:00 до 19:00 години, перша, третя суботи з 12:00 до 09:00 години неділі з ночівлею, друга, четверта неділя з 12:00 до 19:00 години. Стверджує, що мати, [PERSON] , вище вказане розпорядження про встановлення днів спілкування з дітьми не виконує та створює перешкоди у спілкуванні батька з дітьми. Таким чином, на думку позивача, порушує права дітей, встановлені Законом України «Про охорону дитинства», а також права батька, встановлені Сімейним кодексом України, а тому просить суд зобов`язати [PERSON] , усунути перешкоди у спілкуванні батька [PERSON] з дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та визначити наступний порядок участі позивача у вихованні дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , встановивши: систематичні побачення щопонеділка, щосереди, щоп`ятниці з 18:00 до 19:00 години; друга, четверта неділя з 12:00 до 19:00 години у місці за вибором батька без участі матері та перша, третя суботи з 12:00 до 09:00 години неділі з ночівлею за місцем проживання батька; періодичне побачення протягом одного місяця під час літніх канікул за місцем проживання батька з правом спільного відпочинку на території України. У судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні своїх позовних вимог з підстав, зазначених у позовній заяві. Позивач стверджував, що не бачить дітей, що колишня дружина їх негативно налаштовує щодо нього. Ствердив, що бажає бачитись із дітьми, брати участь у їх розвитку та вихованні. Вказав, що офіційно працює та має достатні і стабільні доходи. Проживає у будинку, в якому створені всі належні умови для проживання дітей, та в якому діти і проживали до розірвання шлюбу між сторонами. Представник позивача доповнив доводи тим, що встановлюючи запропонований графік побачень із дітьми, позивач не має жодного наміру зловживати ним, та в будь-якому випадку не буде діяти всупереч бажань та на шкоду інтересів дітей, а лише хоче на підставі судового рішення отримати право побачень із дітьми, усунувши таким чином перешкоди, які створюються з боку відповідача, та зауважує, що саме в судовому прядку бажають вирішити спір, щоб мати можливість звернути рішення суду до примусового виконання. Відповідач у судовому засіданні позов визнала частково, зауваживши, що вона не проти побачень батька з дітьми, та не забороняє їм бачитись, стверджує, що діти самі не хочуть з ним бачитись, заперечила факт створення перешкод у спілкуванні батька та дітей. В судовому засіданні і у відзиві на позов зазначила, що ніколи не заперечувала проти цього, а навпаки, не проти участі позивача (як батька) у вихованні їх дітей, їх регулярного спілкування та побачення з ними, однак, вважає, що діти самі не виявляють бажання і намір спілкуватися з ним. Зауважує, що оскільки, у випадку встановлення такого порядку участі позивача у спілкуванні з дітьми як зазначено у позові, без участі матері, з ночівлею за місцем проживання батька, в неї не буде з її сторони змоги виконати рішення суду, якщо діти не будуть цього хотіти. Крім того, заперечила щодо систематичних побачень у період часу з 18:00 години до 19:00 години, оскільки вважає незрозумілим для чого у вечірній час бачитися з дітьми на годину і де, якщо в такий час діти повинні бути вдома. Представник третьої особи, у судовому засіданні вирішення питання залишила на розсуд суду, зазначила, що у матеріалах справи наявний висновок ООП щодо усунення перешкод у спілкуванні позивача з дітьми, з врахування призначеного розпорядженням від 25.06.2020 року № 177, часу спілкування з дітьми. Психолог Свалявської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2, [PERSON] , в судовому засіданні зазначила, що спілкувалася з дітьми особисто, та вважає, що розлучення батьків діти сприймають болісно, знаходяться у пригніченому стані, відчувають образу на батька за те, що змушені покинути свій дім, у якому мешкали з народження. Крім того зазначила, що у школі діти спокійні, стримані, дисципліновані, підтримують хороші відносини з друзями. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши всі фактичні обставини, та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок їх у сукупності, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 19 лютого 2005 року, який розірвано рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 26 березня 2020 року, справа № 306/138/20. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 29.03.2006 року), та син [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 05.05.2011 року). Матеріалами справи встановлено, що відповідно до розпорядження Свалявської РДА про встановлення днів спілкування з дитиною № 177 від 25.06.2020 року, встановлено спілкування батька, [PERSON] з дітьми [PERSON] та [PERSON] , щопонеділка, щосереди, щоп`ятниці з 18:00 год. До 19:00 год., перша третя субота з 12:00 год. до 09:00 год. неділі з ночівлею, друга, четверта неділя з 12:00 год. до 19:00 год. Як встановлено із висновку психолога Свалявської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 [PERSON] , що з ученицею 9-Б класу [PERSON] та учнем 4-Б класу [PERSON] була проведена індивідуальна бесіда стосовно того, у якому емоційному стані вони перебувають, та встановлено, що дівчинка спокійна, стримана, дисциплінована, підтримує хороші відносини з друзями, у період судового процесу поведінка [PERSON] суттєво не змінилася, серед однолітків дівчина вдає, що все добре, уникає спілкування з однокласниками. Хлопчик старанний, здібний, активний, комунікабельний. [PERSON] має образу на батька через відсутність уваги до нього та його інтересів. Поведінка [PERSON] у школі не змінилася, бо він не розуміє всю серйозність ситуації. Діти знаходяться у пригніченому стані, відчувають образу на батька через те. що змушені були покинути свій дім. у якому мешкали від народження, оскільки в будинку тепер мешкає інша дружина батька з донькою, куди їх поселив батько, посягнувши на їх власний простір. Згідно з висновком Свалявської РДА щодо предмета спору з питань усунення перешкод у спілкуванні з дітьми [PERSON] та [PERSON] № 01-18/439 від 29.12.2020 року, комісією не виявлено фактів створення перешкод з боку матері у спілкуванні дітей з батьком, а тому питання розв`язання спору щодо усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі у вихованні дітей орган опіки та піклування Свалявської райдержадміністрації залишає на розсуд суду з врахуванням призначеного розпорядженням від 25 червня 2020 року №177 часу спілкування батька з дітьми. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відмова особі у праві доступу до правосуддя є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, у відповідності до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого будь-якого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з частинами другою, третьою статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Відповідно до частин першої, другої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. До предмету доказування у вказаній категорії справ входить встановлення наявності або відсутності перешкод, які створюються відповідачем щодо участі позивача у вихованні дітей та спілкуванні з ними, а, крім того наявність умов, які батьки можуть запропонувати задля участі кожного з них у вихованні своїх дітей, а також способів участі кожного з них у спілкуванні з дітьми, усунення при цьому існуючих перешкод, що не повинно шкодити інтересам дітей. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.2 ст.81 ЦПК України, у справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. Оскільки в даній справі позивач [PERSON] ствердив, що його права у спілкуванні з дітьми обмежуються відповідачем, саме, на нього покладається обов`язок доведення фактичних обставин такого обмеження. Позивач у підтвердження факту обмеження відповідачем його права у спілкуванні з дітьми посилається на те, що він змушений був звернутись до Служби у справах дітей, та навіть після цього, вважає, що позивач чинить перешкоди, та настроює дітей проти нього. Крім того, в судовому засіданні, сторони постійно між собою конфліктували, поводились агресивно, настроєні вороже по відношенню один до одного, що свідчить про стійкі, неприязні відносини та конфлікт між колишнім подружжям. Щодо даної справи суд доходить переконання, що між сторонами виникли особисті конфліктні відносини, а відтак самостійно домовитись щодо участі кожного з них у вихованні та спілкуванні з власними дітьми вони не можуть, що в кінцевому результаті стало підставою для звернення позивача до суду. Отже, фактично предметом спору в даній справі є можливість батька бачитись із дітьми та брати участь у їх вихованні, в тому числі без участі відповідача (матері) та за місцем свого проживання. При вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дітьми того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд не повинен надавати пріоритет інтересам батьків, а вирішувати спір, беручи до уваги передусім інтереси дитини з урахуванням конкретних обставин справи. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу. Дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відтак, будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахуванням кожних конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Таким чином, законодавством України закріплено не право, а обов`язок того із батьків, який проживає окремо, регулярно брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди. Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дітей покладаються на обох батьків, кожен з батьків у рівній мірі зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. На переконання суду під час розгляду даної справи жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із дітьми, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з дітьми, яке перешкоджало б нормальному розвитку дітей, або обумовлювало його побачення з дітьми у присутності інших осіб, не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять. Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що батько неналежним чином піклується життям та здоров`я дітей, оскільки жоден із таких фактів в судовому засіданні не був підтверджений. Отже, у зв`язку з порушенням права позивача щодо участі у вихованні дітей та наявності спору між сторонами у спілкуванні з ними, на підставі ч.2 ст.159 СК України, суд визначає способи участі батька у вихованні дітей, місце та час їхнього спілкування, з врахуванням позиції позивача, висновку ООП, та розпорядження Свалявської РДА. При цьому для визначення способів спілкування батька із дітьми, суд приймає до уваги конкретні обставини справи та враховує насамперед інтереси дітей та їх бажання щодо такого спілкування. Зокрема, при ухваленні даного рішення судом в першу чергу прийнято до уваги принцип рівності батьків у вихованні та спілкуванні із власною дитиною, а також те, що таке спілкування не повинно бути формальним, має носити систематичний характер, а тому суд погоджується із запропонованим позивачем та службою у справах дітей способом в частині можливості батька спілкуватися із дітьми протягом вихідних та з ночівлею за місцем проживання батька, спільного проведення часу під час канікул та відпочинку, однак лише за згодою дітей щодо такого, та погоджується, що слід визначити дні, години спілкування без присутності матері, через існуючий конфлікт між нею та батьком дітей, що буде сприяти налагодженню та встановленню контакту батька з дітьми. Тому, суд доходить висновку, що доцільним буде встановити батьку систематичні побачення з дітьми за їх згодою: щопонеділка, щосереди, щоп`ятниці з 18:00 до 19:00 години; друга, четверта неділя з 12:00 до 19:00 години у місці за вибором батька без участі матері та перша, третя суботи з 12:00 до 09:00 години неділі з ночівлею за місцем проживання батька; періодичне побачення протягом одного місяця. Крім того, слід надати дозвіл побачень під час літніх канікул за місцем проживання батька з правом спільного відпочинку на території України за згодою дітей. Даний спосіб участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними на переконання суду не буде шкодити їм у навчальному процесі. В той же час, суд виходить з того, що зазначений спосіб участі батька у вихованні дітей забезпечить справедливий баланс між правами та обов`язками сторін, рівність таких прав і обов`язків по відношенню до дітей, які мають однакову прихильність до обох батьків. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про доцільність задоволення позову та встановлення способу участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з неповнолітніми дітьми. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved