Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Представник відповідача позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву. \~ \~ \~ \~Позивач на задоволенні позовних вимог наполягав, просив розглянути справу у його відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту позивача та його і/н; копії свідоцтва про смерть [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копії довідок Долинської сільської ради від 16.03.2020 р., 08.04.2020 р.; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] ; копія рішення Долинської сільської ради № 15 від 28.02.2013р.; копія державного акту на право на земельну ділянку серії ЯА № 088575; копія державного акту на право на земельну ділянку серії ЯА № 088583; копія державного акту на право на земельну ділянку серії ЯИ № 949079; копії заповітів від 05.03.2001р.; копії витягів з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельних ділянок; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку та земельної ділянки; копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.04.2020 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [INFO] померла матір позивача - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 2,20 га, яка розташована на території Долинської сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала їй на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 088583. За життя [PERSON] , 05.03.2001 року склала заповідальне розпорядження, яким заповідала позивачу усе своє майно, що належатиме їй по закону на день смерті. Тому спадкоємство здійснюється за заповітом. Спадкоємцем, який мав право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері був батько позивача, тобто чоловік - [PERSON] . У встановлений законодавством 6-ти місячний строк, ніхто із спадкоємців не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, на момент відкриття спадщини, ми проживали разом із спадкодавцем [PERSON] , про що свідчить довідка Долинскьої сільської ради Ренійського району від 08.04.2020 р. за № 266, тобто, фактично вступили у володіння та управління спадковим майном. Однак, батько позивача на спадщину не претендував, оскільки хотів виконати волю своєї дружини, яка за життя залишила позивачу усе своє спадкове майно. Таким чином, позивач прийняв спадщину у вигляді земельної ділянки, шляхом постійного проживання із спадкодавцем (матір`ю) на момент смерті та не заявив про відмову від неї. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді: - житлового будинку із надвірними спорудами [ADDRESS] , що належав йому на підставі рішення виконавчого комітету Долинської сільської ради Ренійського району № 15 від 28.02.2013р.; - земельної ділянки площею 0,2474 га, розташована по [ADDRESS] , призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належала йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 949079; - земельної ділянки площею 2,20 га, розташована на території Долинської сільської ради Ренійського району, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 088575. За життя батько позивача - [PERSON] склав заповідальне розпорядження, яким заповідав позивачу усе своє майно, яке буде належатиме йому на день смерті. Тому спадкоємство здійснюється за заповітом. Спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині немає. У встановлений законодавством 6-ти місячний строк, позивач, як спадкоємець за заповітом не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, на момент відкриття спадщини, позивач проживав разом із спадкодавцем [PERSON] , про що свідчить довідка Долинскьої сільської ради Ренійського району від 16.03.2020р. за № 227. Таким чином, позивач прийняв спадщину, шляхом постійного проживання із спадкодавцем на момент смерті. Пізніше, позивач звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, але йому в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове майно, про що нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті батьків це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлого батька і матері, вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом після смерті батьків (ст. 1235 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved