Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

Представник позивача Гришунов Д.В. звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по оплаті за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) за період з 01.10.2015 до 31.01.2019 у сумі 11404,87 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] , в яку Концерн «Міські теплові мережі» надає послуги. Позивачем за вказаною адресою за період з 01.10.2015 до 31.01.2019 було надано послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на загальну суму 17011,81 гривень. [PERSON] за вказаний період нарахування сплачувались частково лише у сумі 5606,94 гривні, а тому станом на 01.02.2019 сума накопиченої непогашеної заборгованості за вказаний період становить 11404,87 гривень, яку позивач просить стягнути разом з понесеними ним судовими витратами у вигляді судового збору у розмірі 2102,00 гривні. 10.12.2020 на адресу суду від представника відповідача адвоката Нємної Т.І. надійшла заява, згідно якої відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить стягнути з нього лише 50% від суми сплаченого позивачем судового збору. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя вказана справа направлена за підсудністю до Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою від 13.11.2020 відкрито провадження по справі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились. Представник відповідача надала заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові документи, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до довідки позивача на ім`я [PERSON] Концерном «Міські теплові мережі» відкрито особовий рахунок № [NUMBER] як на особу, яка є власником та споживачем послуг, які за адресою: [ADDRESS] , надає Концерн «МТМ». Відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 142055703 від 22.10.2018. Відповідно до витягу з особового рахунку № [NUMBER] та розрахунку суми нарахувань, оплат та накопиченої заборгованості за вказаним рахунком заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги за період 01.10.2015 до 31.01.2019 становить 11404,87 гривень. Згідно з ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України від 24.06.2004 №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до ст.19 Закону №1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У ст.1 Закону №1875-IV зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Аналогічні норми містить ст.1 Закону №2189-VIII. Відповідно до п.22 ст.1 Закону України від 12.05.1991 №1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон №1023-XII) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; Згідно зі ст.13 Закону №1875-IV, ст.5 Закону №2189-VIII, позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Згідно зі ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі 322 ЦК України тягар утримання майна є обов`язком його власника. Суд встановив, що на підставі вищевказаних норм права між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] , за яким проводились нарахування. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Свої зобов`язання щодо надання комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води виконував в повному обсязі. Відповідач свої обов`язки щодо оплати отриманих ним комунальних послуг не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем за період 01.10.2015 до 31.01.2019 у сумі 11404,87 гривень. Вказані обставини визнані відповідачем. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями ч.2 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у сумі 1051,00 гривні, аналогічна сума грошових коштів підлягає поверненню Концерну «МТМ» з державного бюджету.

Outcome: approved