Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

Представник позивача вказує, що 08 березня 1992 року рішенням правління колгоспу ім. Ілліча Любашівського району Одеської області позивач був прийнятий у члени колгоспу ім. Ілліча - протокол № 3, який затверджений рішенням загальних зборів членів колгоспу 12 грудня 1992 року. Рішенням загальних зборів членів колгоспу ім. Ілліча Любашівського району Одеської області колгосп ім. Ілліча Любашівського району Одеської області було реорганізоване в колективне сільськогосподарське підприємство «Зеленогірське». В подальшому, 26 березня 1996 року за власним бажанням позивач звільнився з членів КСП «Зеленогірське» Любашівського району Одеської області, а через 15 днів знову був прийнятий на роботу в КСП, а 20 травня 1998 року взагалі звільнився з роботи. Державний акт на право колективної власності КСП «Зеленогірське» Любашівського району Одеської області отримало 25 грудня 1995 року. Тому, представник позивача вважає, що позивач має право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Зеленогірське» Любашівського району Одеської області. Крім того, представник позивача вважає, що позивач не пропустив строк позовної давності, так як згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав. Тому, просила задовольнити позов в повному обсязі. Представник Головного управління держземагенства в Одеській області просив відмовити в задоволенні позову, так як позивач не звертався в держземагенство, а також держземагенство не розпоряджається землями колективної власності. Представник Любашівської РДА Одеської області в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позову, так як записи в трудовій книжці позивача про його звільнення з членів КСп «Зеленогірське» та його повторне прийняття на роботу не підтвердженими даними архіву, а саме протоколами та рішеннями загальних зборів. Гвоздавська сільська Рада Любашівського району Одеської області заперечень по справі не має. Вислухавши сторони, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 08 березня 1992 року рішенням правління колгоспу ім. Ілліча Любашівського району Одеської області позивач був прийнятий у члени колгоспу ім. Ілліча - протокол № 3, який затверджений рішенням загальних зборів членів колгоспу 12 грудня 1992 року. Рішенням загальних зборів членів колгоспу ім. Ілліча Любашівського району Одеської області колгосп ім. Ілліча Любашівського району Одеської області було реорганізоване в колективне сільськогосподарське підприємство «Зеленогірське». 26 березня 1996 року за власним бажанням позивач звільнився з членів КСП «Зеленогірське» Любашівського району Одеської області, а через 10.04.1996 року знову був прийнятий на роботу в КСП «Зеленогірське». Вказаний факт підтверджується трудовою книжкою позивача та архівною довідкою № М-33 від 29.04.2014 року (а.с. ). Згідно довідки відділу Держземагенства в Любашівському районі Одеської області від 14.02.2014 року видно, що Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Зеленогірське» отримало 25 грудня 1995 року, а списки осіб, які мають право на земельну частку (пай) були затверджені 25 січня 1996 року рішенням загальних зборів членів КСП «Зеленогірське». Розмір земельної частки (паю) по КСП «Зеленогірське» становить 5.15 умовних кадастрових гектари, вартість 49814,21 грн.(а.с. ). Згідно Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі і пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю. До вказаного списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) позивача не включено. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона заповнювала трудову книжку. Дані є достовірними. Позивач дійсно працював в КСП «Зеленогірське» протягом 1995-1996 років, що підтверджується його особовими рахунками про нарахування заробітної плати. Списки осіб, які мають право на земельну частку (пай) готувались до отримання Державного акту на право колективної власності на землю. Можливо позивача помилково не було включено до вказаного списку. До вказаного списку не включались особи, які мало працювали, а також порушували трудову дисципліну. Первинні документи, на підставі яких проводились записи в трудовій книжці позивача, на даний час в господарстві не збереглися. Відповідно до постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» невнесення особи до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю, не може позбавити її права на земельну частку. Таким чином, [PERSON] являючись членом КСП «Зеленогірське» на день видачі Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Зеленогірське» Любашівського району, мав право на земельну частку (пай), однак не був включений до списку осіб, які мають право на земельну частку, тому суд приходить до висновку визнати за позивачем право на земельну частку (пай) із земель запасу колишнього КСП «Зеленогірське» Любашівського району Одеської області. З довідки Гвоздавської сільської ради любашівського району Одеської області № 1151 від 04.11.2013 року видно, що в ТОВ ВНФ «Зеленогірське» Любашівського району Одеської області числиться 189.27 га земель запасу. Відсутність в архівному відділі Любашівської РДА рішень про звільнення позивача 26 березня 1996 року, 20 жовтня 1998 року, а також прийняття його на роботу 14 квітня 1996 року не може бути доказом того, що позивач не був членом КСП «Зеленогірське» на момент видачі Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Зеленогірське» - 15 грудня 1995 року. Вимоги позивача в частині зобов'язання Головного управління держземагенства в Одеській області надати дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку не підлягають задоволенню, так як позивач не звертався у зазначену установу і ніякої відмови не отримував.

Outcome: partial