Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Представник відповідача Плавнінської сільради Ренійського району позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія заповіту [PERSON] від 20.02.2002 р., складеного на імя [PERSON]; копія довідки від 09.08.2010 р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої 04.02.2010р.; копія інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 28.05.2013р.; копія рішення Ренійського районного суду від 10.10.2012 р.; копія витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10.02.2014 р; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 861716 від 17.03.2006 р.; копія довідки відділу Держземагенства у Ренійському районі про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки від 18.02.2014 р.; копія листа РРДНК від 13.11.2013 р.; копія заяви [PERSON] про прийняття спадщини; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.02.2015р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є онуком нині померлої [PERSON] За життя [PERSON] належало: на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 861716 від 17.03.2006 року земельна ділянка загальною площею 2,44 га., (площею 1,91 га., із кадастровим номером 5124184000:01:004:0263, площею 0,53 га., із кадастровим номером 5124184000:01:002:0169), розташована на території Плавнінської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На випадок смерті [PERSON] розпорядилась належним їй майном, 20.02.2002 р., залишила заповіт на імя позивача [PERSON], 04.02.2010р. - померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], позивач (як спадкоємець за заповітом) не звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 10.10.2012 р. рішенням Ренійського районного суду було визначено додатковий строк, тривалістю у три місяця, для подання заяви про прийняття спадщини. У визначений судом трьохмісячний строк, позивач звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, проте йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів (відсутній оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку) на вищевказану земельну ділянку, про що 03.02.2015р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельну ділянку, як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняв спадщину, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1235 ЦК України). У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], позивач (як спадкоємець за заповітом) не звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 10.10.2012 р. рішенням Ренійського районного суду було визначено додатковий строк, тривалістю у три місяця, для подання заяви про прийняття спадщини. У визначений судом трьохмісячний строк, позивач звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, отже вважається таким, що її прийняв. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки його воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] не зберігся оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку, при звернені до нотаріуса для прийняття спадщини, позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за вищевказаними обставинами, у звязку із чим в даний час позивач вимушений був звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на вищевказану земельну ділянку з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved