Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Представник заявника адвокат Бурлай Д.В. звернувся до суду за дорученням від [PERSON] , яка діє в інтересах інваліда 1 групи [PERSON] , із вказаною заявою посилаючись на те, що [PERSON] народилася і проживає в с. Петрівка Нововоронцовського району Херсонської області. Остання є інвалідом 1 групи, має ідентифікаційний номер платника податків, однак не має паспорту. Нововоронцовським сектором управління ДМС України в Херсонській області [PERSON] відмовлено в оформлені паспорту громадянки України у зв`язку з не підтвердженням належності до громадянства України. Просить суд, встановити факт, постійного проживання, що має юридичне значення, а саме про те, що [PERSON] , [INFO] , яка народилася у с. Петрівка Нововоронцовського району Херсонської області, постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року. У судовому засіданні представник заявниці адвокат Бурлай Д.В. підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, додатково пояснивши, що [PERSON] є інвалідом з дитинства, постійно проживала у с. Петрівка, її опікуном є заявниця [PERSON] . ДМС України в Херсонській області не змогла видати паспорт громадянина України [PERSON] , оскільки остання не мала паспорта громадянки колишнього СРСР. Заявниця [PERSON] підтримала подану заяву, пояснивши суду, що вона з 70-х років є опікуном над сестрою [PERSON] , інвалідом 1 групи з дитинства. Раніше не було необхідності у наявності паспорту, тому вона не зверталася про його отримання. Ідентифікаційний номер [PERSON] вона отримала після подачі свідоцтва про народження. Згідно даних погосподарської книги [PERSON] постійно проживала у [ADDRESS] від дня народження. Представник Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області в судове засідання не з`явився. У поданих до суду письмових поясненнях при розгляді справи поклався на розсуд суду. Допитані у якості свідків у судовому засіданні [PERSON] і [PERSON] повідомили суду, що добре знають заявницю і її сестру десятки років. [PERSON] останнім часом майже не рухається, її опікуном ще з радянських часів призначена сестра [PERSON] [PERSON] нікуди з місця проживання у с. Петрівка Нововоронцовського району Херсонської області не виїжджала, підтверджують факт її постійного проживання за вказаною адресою на [INFO] 1991 [INFO] . Вислухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , від 05.03.1968 року, видане Бюро ЗАГС Нововоронцовського району Херсонської області, [PERSON] народилася [INFO] у с. Петрівка Нововоронцовського району Херсонської області, батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно копії довідки ВТЕК серії 58 № 441957 від 14.12.1967 року [PERSON] , 1931 року народження, визнана інвалідом 1 групи, інвалід дитинства. З архівної копії рішення Хрещенівської сільської ради депутатів трудящих № 78 від 12 жовтня 1976 року опікуном [PERSON] затверджено її сестру [PERSON] з 01.10.1976 року. Згідно картки фізичної особи платника податків 08.08.2003 року [PERSON] отримала ідентифікаційний номер [NUMBER] . Відповідно листа в.о. голови Психіатричної МСЕК [PERSON] [PERSON] відповідно рішення спеціалізованої МСЕК від 03.10.2011 року визначена 1 група інвалідності «з дитинства» підгрупа «А». Згідно довідки Нововоронцовського РС УДМС України в Херсонській області від 22 [INFO] 2019 року [PERSON] уродженка с. Петрівка Нововоронцовського району Херсонської області вперше звернулася з заявою про видачу паспорта, проведеною перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави. Відповідно довідки виконкому Хрещенівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, згідно записів погосподарської книги № 1, особовий рахунок [ADDRESS] зареєстрована, проживає разом з опікуном [PERSON] , громадянка [PERSON] , [INFO] . У статті 3 Конституції України\~закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій\~статті 24 Конституції України. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша\~статті 263 ЦПК України). У частині першій\~статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Вирішуючи питання встановлення належності до громадянства України, судам слід керуватися, крім Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року, також Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок). Так, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Судом встановлено, що [PERSON] народилася на території України в с. Петрівка Нововоронцовського району Херсонської області та з часу призначення їй опікуна у 1976 році постійно проживає разом з сестрою [PERSON] , таким чином станом на 24 серпня 1991 року [PERSON] проживала на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і набрання чинності\~Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року), та її представник надала належні та допустимі докази на підтвердження постійного проживання, оскільки інше не доведене іншою стороною. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України»\~громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України»\~(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Згідно з абзацом другим пункту 4 Порядку № 215 заяви та інші документи з питань громадянства подаються особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні. Підпунктом «а» пункту 7 Порядку № 215 передбачено, що встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; Згідно з пунктом 9 Порядку № 215 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 3 Закону України «Про громадянство України» особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Outcome: approved