Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

Представник позивача 03.03.2020 року звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Кілійської міської ради про встановлення факту належності [PERSON] , який помер [INFO] права на земельну частку ( пай) виданого на ім?я [PERSON] ; встановити факт прийняття [PERSON] , померлою [INFO] , спадщини після [PERSON] ; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної частки (паю) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та визнання права власності на Ѕ частину земельної частки (паю) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який на день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] залишилося спадкове майно, яке складалося з земельної частки (пай) в ВАТ «Дунайський» с. Н-Миколаївка Кілійського району Одеської області розміром 2,04 га в умовних кадастрових гектарах відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданим головою Кілійської районної адміністрації та зареєстрованим в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 16.12.2003 року за № 16866. Позивачем та його матірю було подано заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, внаслідок чого 27.02.2013 р. Кілійською районною державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 85/2013, однак не оформили спадщину на спадкове майно. [PERSON] , яка була дружиною спадкодавця, після смерті [PERSON] , спадщину прийняла фактично, у зв`язку з тим, що постійно проживала на момент смерті з спадкодавцем [PERSON] , про що свідчить довідка Вилківської міської ради від 17.02.2020 року. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка на день смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Позивач відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позивачем було подано заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , внаслідок чого Теплодарською міською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 266к/2019. Листом-роз`ясненням нотаріуса Теплодарської міської державної нотаріальної контори № 79/02-14 від 31.01.2020 року було рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання, щодо встановлення юридичного факту, у зв`язку з тим що у спадкодавця в свідоцтві про смерть та сертифікаті на право на земельну частку (пай) зазначено розбіжності у прізвищі. Після смерті спадкодавця стало відомо, що в сертифікаті на право на земельну частку (пай), який належав померлому [PERSON] , прізвище спадкодавця зазначено як « [PERSON] » замість належного, як вказано в свідоцтві про смерть « [PERSON] ». Наявність помилки в сертифікаті про право на земельну частку (пай) та неможливістю на даний момент виправити помилку в правовстановлюючому документі у зв`язку зі смертю власника прав, унеможливлює оформлення спадкових прав в позасудовому порядку, що стало підставою для звернення до суду з вимогою про захист невизнаних прав. Представник позивача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак від нього на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої він просить справу розглядати за його відсутності, а також зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Вилківської міської ради Одеської області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з?явився, до канцелярії суду надійшла заява від представника Вилківської міської ради , відповідно до якої він просить розглянути справу його присутності, з позовом згоден, зауважень немає. На підставі вищезазначеного суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Десантненською сільською радою Кілійського району Одеської області 07.10.2003 року, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис №40. З копії актового запису про смерть № 40, складеного Десантненською сільською радою Кілійського району від 07.10.2003 року вбачається, що помер [PERSON] . Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Вилківської міської ради Кілійського району 17.02.2020 року, вбачається що [PERSON] , який помер [INFO] , постійно був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , з 1974 року до дня смерті. На день смерті [PERSON] разом з ним постійно були зареєстровані його дружина [PERSON] та син [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , актовий запис № 268, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області. Як вбачається з довідки, виданої виконавчим комітетом Вилківської міської ради Кілійського району 16.10.2019 року, [PERSON] , яка померла [INFO] , постійно була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , з 1974 року до дня смерті. На день смерті [PERSON] разом з нею постійно був зареєстрований син [PERSON] . Відповідно до архівного витягу з запису акта про реєстрацію шлюбу [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08.11.1970 року, прізвище після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] , актовий запис № 3, батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] . З довідки про реєстрацію місця проживання, виданої 14.01.2020 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 26.04.1991 року по теперішній час. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 526 ЦК УРСР визначено, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності з ч. 1-2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважаться таким, що прийняв спадщину. Таким чином судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги після своїх батьків: [PERSON] , який помер [INFO] на підставі ст. 529 ЦК УРСР та [PERSON] , яка померла [INFO] на підставі ст. 1261 ЦК України. Також, встановлено, що позивач прийняв спадщину після батька на Ѕ частину спадкового майна, іншу частину прийняла дружина спадкодавця - [PERSON] , відповідно до ст. 549 ЦК УРСР та є таким, що прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , [PERSON] на підставі рішення Кілійської районної державної адміністрації від 10.12.2003 року № 715, належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Дунайський» в с.Н-Миколаївка, Кілійського району, Одеської області, розміром 2,04 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстровано 16.12.2003 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 16866. Відповідно до інформації наданої Відділом у Кілійському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області 27.08.2019 року, в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за порядковим № 16866 зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] , розміром 2,04 га в умовних кадастрових гектарах гр. [PERSON] по ВАТ «Дунайський» Десантненська сільська рада, Кілійського району, Одеської області. Теплодарською міською державною нотаріальною конторою 31.01.2020 року за № 79/02-14 представнику позивача було надано роз?яснення щодо оформлення спадщини після [PERSON] , відповідно до якого позивачу було відмовлено у оформленні спадщини, оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) ВАТ «Дунайський» виданий на ім?я «[PERSON]», а у свідоцтві про смерть зазначено « [PERSON] », запропоновано звернутися до суду для вирішення вказаного питання. Згідно повідомлення № 27/01-16 від 12.03.2020 року, наданого приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області Богачовою Н.М., після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкова справа не заводилась, в передбачений законом термін ніхто не звертався. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: Відповідно до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України та роз`яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.95 N 5, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення. Зважаючи на встановлені з досліджених доказів обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, щодо встановлення факту належності [PERSON] , померлому [INFO] , сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого на ім`я «[PERSON] ». Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельний пай одержали, зокрема, громадяни, які на момент паювання землі були членами сільськогосподарського акціонерного товариства (далі - АТ) і яких було включено до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Згідно п. п. 5-6 Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Відповідно до п. 12 Методичних рекомендацій щодо паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, затверджених наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 11 від 20.02.96 р. відновлення втрачених сертифікатів на право на земельну частку (пай) провадиться тими районними державними адміністраціями, які здійснювали їх видачу. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що в зв`язку з тим, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, позбавлений можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, в зв`язку з чим його право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги щодо визнання права власності на спадкове майно підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved