Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Манченко Олена Віталіївна звернулась до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.06.2019 року близько 18:45 по вулиці Тролейбусна, 10 у місті Івано-Франківську [PERSON] (Відповідач), керуючи автомобілем «ГАЗ 31105», д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб марки «Suzuki Jimny 1.3» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є позивач - [PERSON] . Після того, як відповідач скоїв наїзд на зазначений автомобіль позивача, він не вчинив будь-яких дій, спрямованих на встановлення власників пошкодженого ним автомобіля, відшкодування завданих збитків та залишив місце ДТП. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, позивачка зазнала незручності та додаткові витрати, які призвели до матеріальних витрат на ремонтні роботи, оплату на проведення експертизи, оплату послуг у зв`язку з наданням правничої допомоги. Окрім того, в результаті неправомірних суспільно-небезпечних дій відповідача позивачу спричинено моральну шкоду. З часу скоєння ДТП Відповідач уникає будь-яких питань, пов`язаних з відшкодуванням завданої ним шкоди, відмовляється сплачувати кошти в рахунок відшкодування позивачеві матеріальної шкоди, завданої його діями, не цікавиться незручностями, спричиненими позивачу та її родині, що свідчить про особисту байдужість до скоєного ДТП та його наслідків. Позивач та її представник в судове засне з`явилися таподали до суду заяву, в якій просять справу слухати без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Суд вважає, що при таких обставинах існують всі підстави ухвалити заочне рішення, на підставі ст. 280-282 ЦПК України, а судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної нбезпеки. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.07.2019р. у справі №344/11799/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів та залишення місця ДТП . (а.с. 8,9). При цьому відповідач порушив п.п. 2.3 б), 12.1, 13.1 ПДР України в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно Висновку №89 від 10.07.2019р. судового експерта Романюка В.К., вартість матеріальних збитків (шкоди), заподіяної власнику пошкодженого автомобіля «Suzuki Jimny 1.3» д.н.з. [NUMBER] , тобто позивачу, становить 3 136,95 грн. (а.с.11-20 ) Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Пунктом 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013р. цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Вищезазначені положення підтверджує п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013р. Так, Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Отже, постанова Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.07.2019р. у справі №344/11799/19, відповідно до якої [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 свідчить про наявність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду Позивачеві. При цьому, з врахуванням того, що шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки, вона підлягає відшкодуванню незалежно від наявності вини відповідача. Позивач є інвалідом ІІ групи, має захворювання, зазначені у виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2192/19р. від 25.06.2019 р. (а.с.10). Як зазначено у позовній заяві, у зв`язку з інвалідністю, транспортний засіб є необхідним для щоденного пересування позивачки, в тому числі для відвідування лікарів. Крім того, внаслідок хвилювань, пов`язаних з пошкодженням автомобіля, позивачка відчула погіршення самопочуття, с приводу чого змушена була звертатися за медичною допомогою. Це підтверджується консультативними висновками спеціаліста від 30.06.2019р., 02.07.2019р. . (а.с.22, 23) У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, позивачка зазнала незручності та додаткові витрати, зокрема змушена була витрачати власний час та кошти й звертатися до судового експерта для проведення експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку. З позовної заяви вбачається, що позивач у зв`язку з розглядом справив суді поніс наступні витрати: 600 грн. за послуги експерта згідно квитанції № 000921 від 09.07.2019р. (а.с. 26) та 5000 грн. витрати на правничу допомогу. ( а.с.28 ). Згідно ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Як передбачено ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Окрім матеріальної шкоди позивачу завдано і моральну шкоду. В результаті неправомірних суспільно-небезпечних дій відповідача [PERSON] спричинено моральну шкода, яка полягає у погіршенню стану здоров`я, вимушених незручностях. Тривалий час позивач перебувала у емоційному стресі та постійних переживаннях, які супроводжувались станом розгубленості, дратівливості, нервовості, емоційної напруги, виникнення різноманітних проблем пов`язаних з усуненням пошкоджень автомобіля, експертизами, ремонтними роботами. Перебуваючи на лікуванні, вона почувалась незручно, оскільки на час ремонту автомобіля виникла необхідність пристосування до негативних змін у житті, в тому числі, додаткових відвідувань медичних закладів та відсутність власного автомобіля, що приносило значний дискомфорт, що порушило її життєві плани та спричинило тимчасову відірваність від активного соціального життя. З часу скоєння ДТП відповідач уникає будь-яких питань, пов`язаних з відшкодуванням завданої ним шкоди. До сьогодні Відповідачем не сплачено жодної копійки в рахунок відшкодування позивачеві матеріальної шкоди, завданої його діями, не цікавиться незручностями, спричиненими позивачу та її родині, що свідчить про особисту байдужість до скоєного ДТП та його наслідків. Враховуючи вищезазначене, сума морального відшкодування становить 10 000 грн. Пункт 2 ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи яка її завдала. Також згідно п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 25 травня 2001 року N 5 «Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушенні протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб». Також, у п.1 вказаної Постанови Пленуму Верховний суд України звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 3 136,95 грн. та моральної шкоди в розмірі 10 00 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Щодо вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, суд зауважує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За приписом пункту 2 частини другої статті 141 цього Кодексусудові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частин 4-6ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно достатті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що позивач понесла витрати у вигляді оплати правової допомоги адвоката в сумі 5 000,00 грн, що підтверджується матеріалами справи (а.с.28), сплачена позивачем адвокату сума гонорару є обґрунтованою та відповідає складності справи, обсягу наданої адвокатом правової допомоги, а також фактичному часу, затраченому адвокатом на підготовку процесуальних документів і особисту участь у судових засіданнях. За таких обставин, сплачена позивачем адвокату сума гонорару підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Згідно ч.1ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1ст.5 ЦПК України, визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідност. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідност. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187 Цивільного кодексу України; п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»; п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 25 травня 2001 року № 5 «Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: approved