Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 16549 грн. 65 коп. за кредитним договором №б/н від 01 жовтня 2012 року та судові витрати у розмірі 1600.00 грн. Вимоги обґрунтувано тим, що 01 жовтня 2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір без номеру, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 3000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк виконав свої зобовязання перед відповідачем, надавши позичальнику кредит. Однак, відповідач не належним чином виконує зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 25 вересня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 16549 грн. 65коп.. 15 грудня 2017 року набув чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального Кодексу України, Цивільного процесуального Кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІ від 03.10.2017 року, на підставі якого Цивільний процесуальний Кодекс України викладено в новій редакції. Згідно п/п 9 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просив суд позов задовольнити, справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву в якій вимоги визнала частково, просила суд відмовити в частині стягнення з неї на користь банку суми пені та штрафу (фіксована частина), просила суд справу розглянути у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як визначено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з п.21 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Судом встановлено, що 01 жовтня 2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір без номеру, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 3000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договір складається з підписаної відповідачем заяви, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користуання платіжною карткою» та «Тарифів Банку» що підтверджується підписом відповідача у заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою відповідача щодо прийняття будь-якого розміру встановленого банком кредитного ліміту, відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг. Згідно з умовами договору банк нараховує відсотки за користування кредиту в розмірі встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 365/366 календарних днів на рік (п.2.1.1.12.6. Правил користування платіжною карткою). Відповідно до п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. А у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову (п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг). На підставі п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків. Відповідно до п. 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на такий самий строк. Позивач взяті на себе зобов'язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі та порядку встановленому договором. Відповідач у порушення умов договору зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим станом на 25 вересня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 16549 грн. 65 коп., яка складається з заборгованості за кредитом 4022 грн. 48 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 4969 грн. 28 коп., заборгованості за пенею 6293 грн. 62 коп., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 764 грн. 27 коп.. За змістом ст.ст. 526, 527, 530, 610 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, дане зобов'язання має бути виконане у зазначений період часу. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язання. Відповідно до п.3 ч.1ст.611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач порушив умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту, погашення процентів за користування кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість за тілом кредиту та процентами за користування кредитом, розмір якої підтверджується наданими позивачем доказами. Однак, суд не погоджується з вимогою позивача, про одночасне стягнення з відповідача і пені і штрафу. Зокрема, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у цивільній справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Як зясовано, підстави для застосування неустойки позивачем доведені, але він не визначився з приводу різновиду неустойки, який підлягає застосуванню та пред'явив вимоги, які одночасному задоволенню не підлягають, тому суд має можливість самостійно визначити, яка з пред'явлених вимог підлягає задоволенню. Суд також відзначає, що нарахування позивачем штрафу у фіксованій грошовій сумі (500 грн.) незалежно від суми заборгованості, а також нарахування штрафу у відсотках від суми позову, суперечить принципу нарахування штрафу, передбаченому ст.549 ЦК України (щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення). Оскільки, пеня і штрафи нараховані за одне і те ж порушення строків погашення кредиту, тому стягненню з відповідача підлягає лише штраф 764 грн. 27 коп. (процентна складова). Отже, позов підлягає частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом 4022 грн. 48 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 4969 грн. 28 коп. та штрафу 764 грн. 27 коп. (процентна складова). В частині стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 6293 грн. 62 коп., а також штрафу в розмірі 500 грн. (фіксована частина) - слід відмовити з підстав, наведених вище. Також у відповідності до положень ч.1 ст.141 ЦПК України з [PERSON] на користь банку підлягає стягненню понесений ним документально підтверджений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: 59,0%. На підставі викладеного та

Outcome: partial