Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Представник позивача адвокат Сумцов Є.С. у вересні 2021 року звернувся до суду з указаним позовом у інтересах [PERSON] , який мотивував тим, що 13.07.2021 його довіритель та [PERSON] зареєстрували шлюб. Спільних дітей, народжених у шлюбі позивач та відповідачка не мають. Шлюбні відносини між сторонами припинилися в кінці серпня 2021 року через діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Кожен зі сторін веде відокремлений спосіб життя і спільного життя вони разом не планують. Шлюб носить формальний характер і примирення між позивачем та відповідачкою не можливе. Спір про поділ майна відсутній. Також представник позивача вказав, що позивач не працевлаштований, є інвалідом ІІІ групи з дитинства, його матеріальне становище є вкрай нужденним, тому він потребує матеріальної допомоги. Разом з тим, відповідачка є працездатною особою та має можливість утримувати позивача. Посилаючись на указані обставини, представник позивача просить суд: 1) розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 13.07.2021 Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис № 16; 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідачки, щомісячно, починаючи із дати подання позовної заяви. Ухвалою суду від 11.10.2021 було відкрито провадження у даній справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, але представник позивача подав заяву у якій просив суд справу розглянути без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Також представник позивача подав заяву про розподіл судових витрат у якій просив стягнути з відповідачки на користь позивача понесені останнім витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. Відповідачка про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, але в судове засідання повторно не з`явилася з невідомих причин і не подала відзив. Згідно вимог\~ч.\~1\~ст.\~280\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2)\~відповідач не\~з`явився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач\~не подав\~відзив; 4)\~позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести по справі заочний розгляд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Судом установлено,\~що 13.07.2021 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб у Київському відділі державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №\~1019. Після реєстрації шлюбу позивачка залишила прізвище « [PERSON] » (а.с. 5). Спільних дітей сторони не мають. Шлюбні відносини сторони фактично припинили. Шлюб на даний час носить формальний характер. Подальше збереження шлюбу неможливе. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, а також зважаючи на відсутність згоди позивача на збереження шлюбу, примушування для збереження шлюбних відносин є порушенням прав чоловіка та дружини на свободу, а тому шлюб необхідно розірвати. Відтак, позовні вимоги позивача у цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи заявлену позивачем вимогу про стягнення аліментів на його утримання суд виходить із такого. Як вбачається з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 760791 від 29.03.2021 та посвідчення особи, яка отримує державну соціальну допомогу по інвалідності серії [NUMBER] від 23.03.2016 [PERSON] є інвалідом з дитинства, ІІІ групи та отримує державну соціальну\~допомогу по\~інвалідності(а.с. 6,7). Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2020 вік позивач отримав соціальні виплати на загальну суму 24238,41 грн, а також отримав дохід від надання в оренду земельної ділянки у розмірі 16240,45 грн (а.с.8). Із довідки про доходи № 4280642139261205 виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області вбачається, що [PERSON] також отримує пенсію по втраті годувальника, загальний розмір якої у 2020 році склав 20157,00 грн. (а.с. 9). Відповідно до положень ст. 75 Сімейного кодексу України (далі СК України) дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно ч. 2\~ст. 76 СК України\~після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових\~сукупності певних умов, а саме: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу, якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Відповідно до ст. 1 Закону України 15 липня 1999 року №966-XIV «Про прожитковий мінімум»\~(далі\~Закон №966-XIV) прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі\~набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі\~набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі\~набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку. Згідно ст. 4 Закону №966-XIV, прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг. Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»\~визначено на 2021 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні. Відповідно до положень ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Враховуючи установлені судом обставини та вимоги вищевикладеного чинного законодавства, суд вважає, що стороною позивача не доведено потребу позивача у додатковій матеріальній допомозі оскільки розмір отримуваних позивачем доходів перевищує установлений законом прожитковий мінімум. Крім того, не доведено можливість відповідачки надавати матеріальну допомогу. Відтак суд не вбачає наявність установлених законом підстав для стягнення з відповідачки аліментів на утримання позивача, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується положеннями положення\~ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідачки у дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 908,00 грн за вимогою про розірвання шлюбу, яка задоволена судом. Разом з тим, судові витрати за вимогою позивача про стягнення аліментів, у задоволенні якої останньому було відмовлено, необхідно віднести на рахунок держави. Щодо розподілу судових витрат, зокрема в частині стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, 3\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ст. 137\~ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу. Згідно з ч. 8\~ст. 141 ЦПК України розмір\~витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно п. 9 ч. 3\~ст. 175 ЦПК України\~позовна заява повинна містити: попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч.1, 2\~ст. 134 ЦПК України\~разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача разом із першою заявою по суті, якою є позовна заява, не подано до суду попередній розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу. Разом з тим, як вбачається з наданого представником позивача договору про надання правової допомоги, який був укладений з позивачем 26.08.2021 та додатку №1 до вказаного договору про надання правової допомоги від 26.08.2021 сторони дійшли згоди, щодо за виконання доручення передбаченого договором про надання правової допомоги позивач зобов`язався сплатити адвокату гонорар в загальній сумі 2000 грн. Таким чином, позивачу та його представнику на час подання позовної заяви було відомо попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. З огляду на те, що стороною позивача разом з першою заявою по суті спору не подано до суду попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивач очікував понести у зв`язку з розглядом справи, суд відмовляє у відшкодуванні таких судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial