Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Представник позивача 12.02.2014 року звернувся з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь Національної академії внутрішніх справ вартість навчання у розмірі 24353,40 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що наказом Київського національного університету внутрішніх справ №655 від 21.07.2007 року [PERSON] зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ з 01.09.2007 року. 29.11.2007 року між Київським національним університетом внутрішніх справ та відповідачем укладено договір №Кв-30 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, відповідно до якого [PERSON] навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання. Так, відповідно до умов договору у період навчання з 01.09.2007 року по 17.06.2001 року у Київському національному університеті внутрішніх справ за державним замовленням за напрямком «Правознавство» [PERSON] отримав освітні послуги, перебував на державному забезпеченні. Наказом Національної академії внутрішніх справ, яка є правонаступником Київського національного університету внутрішніх справ, №463 від 17.06.2011 року відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста відповідного зразка. Після здобуття [PERSON] вищої освіти відповідно до умов договору його направлено для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в м. Києві. На підставі наказу №747 о/с ГУ МВС України в м. Києві від 09.12.2011 року відповідача звільнено з органів внутрішніх справ на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням, чим порушені умови договору, а саме трирічний термін обов'язкового перебування відповідача після закінчення навчання на службі в органах внутрішніх справ. У зв'язку з порушенням відповідачем умов договору №Кв-30 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ за період навчання з 01.09.2007 року по 17.06.2011 року рахується заборгованість на загальну суму 24353,40 грн., яка складається з: 11370,30 грн. - грошове забезпечення; 2945,41 грн. - продовольче забезпечення; 639,23 грн. - речове забезпечення; 9398,46 грн. - вартість комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував частково, а саме не погоджувався з вимогою про відшкодування з нього вартості на забезпечення проживання на казарменому положенні у розмірі - 2780,73 грн., оскільки такі послуги фактично він не отримував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Розпорядженням КМУ №1709-р про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ від 27.08.2010 року Київським національним університетом внутрішніх справ реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ. Тому Національна академія внутрішніх справ є правонаступником Київського національного університету внутрішніх справ. Наказом Київського національного університету внутрішніх справ №655 від 21.07.2007 року [PERSON] зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ з 01.09.2007 року. 29.11.2007 року між Київським національним університетом внутрішніх справ та відповідачем укладено договір №Кв-30 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, відповідно до якого [PERSON] навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання. Наказом Національної академії внутрішніх справ №463 від 17.06.2011 року відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста відповідного зразка. Таким чином, позивач у повному обсязі виконав свої договірні обов'язки за період з 01.07.2007 року по 17.06.2011 року дії договору №Кв-30. Відповідно до ст. 56 ЗУ «Про вищу освіту» випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Так, після здобуття [PERSON] вищої освіти відповідно до умов договору його направлено для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в м. Києві. Однак наказом №747 о/с ГУ МВС України в м. Києві від 09.12.2011 року відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ на підставі поданого ним рапорту за власним бажанням, чим останній порушив умови договору, а саме трирічний термін обов'язкового перебування після закінчення навчання на службі в органах внутрішніх справ. Відповідно до п. 2.3.6 Договору, якщо особа звільняється з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п. 3 цього договору, зобов'язана відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Згідно з п. 3.2 Договору відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання є підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку. Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання. Згідно зі ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст.ст. 629, 638 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором. Відповідно до п. 2 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утримання у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ № 313 від 01.03.2007 року, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим продовольчим, речовим забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, оплата комунальних послуг і вартість спожитих енергоносіїв. На підтвердження використаних відповідачем послуг за навчання представник позивача надав до суду довідку про розрахунок фактичних витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON], в якій зазначена загальна сума витрат - 24353,40 грн., яка складається з: 11370,30 грн. - грошове забезпечення; 2945,41 грн. - продовольче забезпечення; 639,23 грн. - речове забезпечення; 9398,46 грн. - вартість комунальних послуг та спожитих енергоносіїв, які складаються, в свою чергу, з витрат на забезпечення навчального процесу в період з 01.09.2007 року по 17.06.2011 року - 6617,73 грн. та на забезпечення проживання на казарменому положенні в період з 01.09.2008 року по 17.06.2011 року - 2780,73 грн. Визнаючи позов частково, відповідач заперечував проти витрат на забезпечення його проживання на казарменому положенні в сумі 2780,73 грн., оскільки фактично таких послуг він не отримував. Так, відповідно до п.6.23. Положення про вищі навчальні заклади МВС, затвердженого Наказом МВС України 14.02.2008 року за №62, курсанти першого курсу (крім військовослужбовців внутрішніх військ) розміщуються в казармах (гуртожитках). Курсанти наступних курсів проживають у гуртожитках, що знаходяться в розташуванні навчального закладу, або поза розташуванням ВНЗ. Відповідач стверджував, що будучи зареєстрованим в м. Києві, проживав поза розташуванням ВНЗ, а в гуртожитку НАВС проживав лише в період навчання на першому курсі з 01.09.2007 року по 31.08.2008 року, що зараховується як строкова військова служба та згідно з постановою КМУ № 313 є не оплачуваним. Крім того, представником позивача не надано документального підтвердження використання [PERSON] послуг на забезпечення проживання на казарменому положенні з 01.09.2008 року по 17.06.2011 року. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Ст. 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Проте, щодо заявлених вимог в сумі 2780,73 грн. як витрати на забезпечення проживання відповідача на казарменому положенні, то суд вважає їх безпідставними, оскільки в позовній заяві не викладено жодного обґрунтування, а також посилань на докази щодо понесення їх позивачем саме для утримання відповідача, а й відповідно покладення зобов'язання щодо їх відшкодування саме на останнього. Таким чином, виходячи із встановлених обставин, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат на забезпечення проживання на казарменому положенні в сумі 2780,73 грн., а вимоги позивача щодо стягнення витрат, які складаються з: грошового забезпечення - 11370,30 грн., продовольчого забезпечення - 2945,41 грн., речового забезпечення - 639,23 грн. та частковою оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв - 6617,73 грн., вважає правомірними та обґрунтованими. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позову та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість витрат на навчання в розмірі 21572,67 грн., а також згідно зі ст.88 ЦПК України сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial