Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] направив в суд заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності позивача та представника, які позовні вимоги підтримують в повному обсязі, на відшкодуванні понесених судових витрат не наполягають. Відповідач [PERSON] позов визнає в повному обсязі, також просить справу розглянути без її участі, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 130 ч.4 ЦПК при визнанні позову відповідачем, ухвалення рішення про задоволення позовних вимог проводиться у попередньому судовому засіданні в порядку, встановленому ст. 174 цього Кодексу. Відповідно до ст.174 ч.4 у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом в ході судового розгляду були досліджені: - оригінал повторного свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER], виданого 02.09.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ренійського районного управління юстиції в Одеській області, відповідно до якого між громадянами України [PERSON] і [PERSON] 20.11.2010 року був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний запис № 103, після реєстрації шлюбу прізвища подружжя не змінювало; - копія повторного свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 10.09.2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ренійського районного управління юстиції в Одеській області, згідно якого [PERSON] народився [INFO] і його батьками вказані позивач та відповідач; - квитанція про сплату судового збору; - копія закордонного паспорта на ім'я позивача. Судом в ході судового розгляду було встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи заявлені вимоги тим, що спільне життя з дружиною не склалось у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, розходженням поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. В позові також зазначено, що втрачені з дружиною духовні зв`язки, шлюб існує формально, збереження його не можливо, подальше існування такого шлюбу буде суперечити інтересам позивача та відповідача, суперечок щодо розподілу спільного майна не має, питання щодо участі кожного в утриманні і вихованні малолітнього сина також між сторонами вирішені добровільно, судові витрати позивач просить не стягувати з відповідача. Відповідач позов визнає, не заперечує щодо задоволення позову про розірвання шлюбу. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно із ст.51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Ч.3 ст.56 СК України передбачає, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Ч.1 ст. 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно зі ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що сім`я сторін фактично розпалась, оскільки вони тривалий час не проживають сумісно, за час сумісного життя не досягли взаєморозуміння, втратили почуття та духовні зв'язки між собою, тобто втрачені морально-правові підстави шлюбу. За таких обставин збереження сім`ї неможливо, шлюб існує суто формально і підлягає розірванню. Приходячи до такого висновку, суд враховує фактичні обставини справи і інтереси кожного з подружжя. Застосування заходів що до примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації суд вважає недоцільним, оскільки ні позивач, ні відповідач не проявляють зацікавленості в збереженні сім`ї, тому не має сенсу надавати їм строк для примирення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Ст.115 цього ж Кодексу передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved