Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, звернувся до суду 11.01.2017р. з позовом, в якому просив визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке знаходиться за адресою: вул. Нижня Горова, буд.43, м. Черкаси. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідачка отримала ордер на проживання в гуртожитку з 21.02.2007р., однак так і не звилась для поселення в кімнаті гуртожитку. В судове засідання сторони не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON], яка діє н апідставі довіреності від 08.02.2017р., надала суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просила розглянути справу у її відсутність та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. Судовий виклик направлявся відповідачці за зареєстрованим місцем проживання, разом з тим адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення через відсутність адресату за зазначеною адресою та його неявкою до відділу поштового зв'язку для отримання кореспонденції за поштовим повідомленням, що в контексті положень ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і відповідно до ч.5 ст.74 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає як повідомлення відповідачів належним чином. Таким чином, будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з'явився у судові засідання 10.02.2017р. та 01.03.2017р. без поважних причин. Відповідно до ст.224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. ПАТ «АЗОТ» є власником гуртожитку за адресою: вул. Нижня Горова (попередня назва - Калініна), буд.43, м. Черкаси /а.с.4/. Згідно ордеру № 803/026 від 21.02.2007 р. відповідачка отримала право на проживання в цьому гуртожитку /а.с.7/. З 14.03.2007р. відповідачка зареєструвала у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: [INFO], що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Черкаській області /а.с.14/ та карткою за формою №16 /а.с.8/. Разом з тим, з 14.03.2007р. [PERSON] до адміністрації ПАТ «АЗОТ» задля поселення в гуртожитку не зявилась, що підтверджується відповідним актом від 14.12.2016р. /а.с.9/. Оскільки відповідачка не використовує житлове приміщення за цільовим призначенням, то позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Тож між сторонами склалися житлові правовідносини, які регулюються нормами Житлового кодексу України (далі ЖК) та інших нормативно-правових актів. Житлове законодавство покликане сприяти забезпеченню права громадян на житло, ефективному використанню та охороні житлового фонду. Завданнями житлового законодавства України є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин (ст.2 ЖК). Право на житло забезпечується розвитком і охороною державного і громадського житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі (ст.1 ЖК). Гарантованому ст.9 ЖК праву громадян на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення, кореспондує обовязок використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення (ч.1 ст.10 ЖК). Натомість главою 4 ЖК не передбачено можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням. У статті 130 ЖК передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України. Окрім відповідної глави ЖК, зазначене питання на теперішній час регулюється Положенням про гуртожитки, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015р. №84. Натомість це Положення не регулює відповідальність мешканців гуртожитку за порушення правил користування гуртожитками, а отже зазначене питання регулюється загальними нормами житлового законодавства, тобто ЖК. Як встановлено судом гуртожиток по вул. Нижня Горова, 43, м. Черкаси, переданий у приватну власність ПАТ «АЗОТ» на підставі наказу Фонду державного майна України від 24.06.1994р. №41-АТ /а.с.4/, отже відповідно до ч.4 ст.1 Закону України від 04.09.2008р. №500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» на мешканців цього гуртожитку поширюються гарантії, передбачені цим законом та Законом України від 19.06.1992р. №2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон №2482-ХІІ). Оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону №2482-XII, прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка не проживає в гуртожитку понад девять з половиною років, оскільки до адміністрації ПАТ «АЗОТ» не зверталася задля поселення в гуртожитку. За таких обставин суд приходить до висновку, що підстави для збереження за відповідачкою права користування гуртожитком відсутні, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення ч.1 ст.88 ЦПК, яким передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 1378грн, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved