Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Представник звернувся до суду із зазначеним позовом в інтересах позивача, в якому просив визнати недійсним кредитний договір № HENOGІ0000000628 від 24.10.2007 р., укладеного між Банком та [PERSON] у сумі 150000 грн. з підстав порушення відповідачем [PERSON] України «Про захист прав споживачів», зокрема, не повідомленням до підписання спірного договору належним чином позивача про всі його основні умови, визначені законодавством, нечесної підприємницької практики шляхом неповідомлення Банком про зміну процентної ставки, завищення реальної процентної ставки за кредитним правочином і визначення суми абсолютного значення подорожчання кредиту (у тому числі щомісячних платежів за користування кредитом). Позивач та його представники в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі із зазначених вище підстав. Вони пояснили суду, що вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача в письмовій формі про вищезазначені відомості перед укладенням договору не були виконані, а тому ані вимоги норм ЗУ «Про захист прав споживачів», ані ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечними боргом і іпотечними сертифікатами» не були додержані банком. Тому, оскільки, вище вказані обов'язкові та необхідні відомості (у тому числі, про розрахунки індексації інфляційних втрат) не були зазначені в кредитному договорі, і докази про те, що ті відомості, які підлягали розкриттю та офіційному оприлюдненню (згідно вимог коментованих вище [PERSON]), не були офіційно оприлюднені, - є відсутніми, за таких умов позивачу немає підстав вважати, що спірний кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства України. А відтак, зазначене свідчить про те, що сторонами спірного кредитного договору - не було досягнуто в належній формі згоди з усіх істотних умов договору, а Банком (кредитодавцем) не виконано всіх вище зазначених імперативних норм і вимог [PERSON]. За таких обставин, наявність в спірному кредитному договорі вище зазначених порушень, є підставою згідно ст. 215 ЦК України для визнання даного кредитного договору недійсним, в звязку з недотриманням Банком вимог [PERSON] щодо істотних умов договору, які є необхідними для його укладення. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, оскільки позивач ознайомився з усіма умовами кредитного договору до його підписання, підпис якого свідчить про згоду з усіма його умовами. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 24 жовтня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «КБ «Приватбанк» (правонаступником якого являється ПАТ КБ «ПриватБанк») укладено договір про іпотечний кредит № НЕN0GI000000628, відповідно до умов якого ПАТ «КБ «Приватбанк» зобов'язався надати [PERSON] кредит в розмірі 150000,00 грн., строком повернення до 24.10.2017 року зі сплатою 15% на місяць на поліпшення якості окремого житлового будинку, розташованого за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Соснова, 1.1Д. Відповідно до п. 2.4 договору про іпотечний кредит, позичальник зобов'язується щомісячно до 18 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладання цього Договору, здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані Кредитором відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 2439,20 ( Дві тисячі чотириста тридцять дев'ять гривень 20 коп.) шляхом внесення готівки до каси Кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок № 29090058662314, відкритий у Кредитора. Останню сплату ануїтетного платежу здійснити не пізніше 24.10.2017 року. Відповідно до положень ЦК України правочин може бути визнаний судом недійсним лише з підстав, визначених цим кодексом (ч. 1-5, 5, 6 ст. 203, ст. 215, 218-235). За правилами частини першої ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з п.6 ч.1 ст.6 [PERSON] України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. За положеннями ч.5 ст.11, ст. 18 [PERSON] України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України визначено свободу договору, а саме: відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Твердження позивача про невідповідність кредитного договору вимогам [PERSON] України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, враховуючи, що банк надав останньому послуги у вигляді надання кредитних коштів, плата за користування якими та умови повернення чітко визначені кредитним договором, зокрема, встановлено мінімальну суму щомісячного платежу у розмірі 2439,20 грн., визначено порядок нарахування відсотків, розмір та періоди сплати інших платежів, а також інші права і обов'язки сторін, в тому числі, заходи відповідальності, які покладаються на сторін у зв'язку з порушенням зобов'язань, інші умови, визначені у ч.2 ст. 11 [PERSON] України «Про захист прав споживачів», зазначені позивачем на підтвердження своїх вимог. Такі умови договору є результатом домовленості сторін та не жодним чином не свідчать про обмеження прав споживача. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, при підписанні спірного кредитного договору позивач погодився з його умовами та не заперечував проти надання кредиту у валюті кредитування для поліпшення окремого житлового будинку. Факт отримання кредитних коштів не заперечується позивачем, що свідчить про виконання з боку відповідача зобов'язань по кредитному договору, обставин для визнання положень договору про іпотечний кредит несправедливими, також не було надано. Графік погашення кредиту був погоджений з позивачем, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що умови кредитного договору не суперечать принципу добросовісності, у зв'язку з чим підстави для визнання недійсним кредитного договору, які наведені позивачем, судом не встановлені. Аналізуючи вищевикладене, оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими. Суд не приймає до уваги в якості допустимого доказу наданий представниками позивача [PERSON]/Розрахунок економічного дослідження Кредитного договору № НЕN0GI000000628 від 24.10.2007 р., оскільки він складений не уповноваженою особою, не у процесуальний спосіб та являє собою відображенням автором ([PERSON]А.) власної думки щодо умов зазначеного договору. Крім того, у звязку із відмовою у задоволенні позову, вжиті на підставі ухвали Новокаховського міського суду Херсонської області від 02.11.2016 року заходи забезпечення позову у вигляді арешту на нерухоме майно житлового призначення, яке розташоване за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Соснова, 1/1.Д, а саме: будинок садибного типу зі всіма обєктами функціонально повязаними з цим нерухомими майном, загальною площею 157,3 кв.м., житловою площею 57,9 кв.м.; земельну ділянку для розміщення та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0731 га, кадастровий номер 6510700000:16:033:0147, належні на праві приватної власності [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]), підлягають скасуванню у відповідності до ч.6 ст. 154 ЦПК України одночасно з набранням рішенням суду законної сили. Враховуючи, що суд дійшов ґрунтовних висновків про необґрунтованість позовних вимог [PERSON], відшкодування судового збору в порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, не здійснюється.

Outcome: dismissed