Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

Представник позивача Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Мотивує позов тим, що 25 червня 2008 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2203/1229. Відповідно до кредитного договору [PERSON] отримав кредит, а саме грошові кошти в розмірі 300 000,00 гривень за умови сплати процентів за користування кредитом в розмірі 22 % річних строком на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 24 червня 2018 року. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Донецької області від 23.03.2017 року по справі № 310/906/17 винесено заочне рішення, відповідно до якого позовну заяву публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено повністю. В забезпечення кредитного договору №2203/1229 від 25.06.2008 р. між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 2203/1229 від 25.06.2008 р., відповідно до умов якого, в забезпечення кредитного договору було передане в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартира, загальною площею 64,1 кв.м, житловою площею 36,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачем всі зобов`язання були виконані належним чином, позичальнику [PERSON] був наданий кредит готівкою. Проте, [PERSON] належним чином свої зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, загальна сума якої становить 283392,32 грн., та включає в себе 116485,12 грн. - основна заборгованість за кредитом; 73584,21 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 41369,12 грн. - втрати від інфляції на суму несплаченого кредиту; 28597,55 грн. - втрати від інфляції на суму несплачених процентів за користування кредитом; 13997,25 грн. - три проценти річних на суму несплаченого кредиту; 9359,07 грн. - три проценти річних на суму несплачених процентів за користування кредитом. Враховуючи викладене позивач просить у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2203/1229 від 25.06.2008 року, звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору №2203/1229 від 25.06.2008 року, а саме квартиру, загальною площею 64,1 кв. м, житловою площею 36,6 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 6450,00 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити без участі їх представника, заявлені вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, відповідно до ч.11ст.128 ЦПК України. Відзиву чи будь-яких клопотань, заяв від відповідача та третьої особи або доказів поважності їх неявки до суду, на адресу суду не надходило. Суд, на підставі ст. 280 ЦПК України, ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача та третьої особи в заочному порядку. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що 25 червня 2008 року між акціонерним товариством «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2203/1229. Відповідно до п. 1.1. договору банк зобов`язується надати позичальнику на умовах укладеного договору грошові кошти в сумі 300 000,00 грн., а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 22,0 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Пунктом 1.2 договору визначено, що кредит надається на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 24 червня 2018 року на поточні потреби позичальника. 24 червня 2008 року між акціонерним товариством «Ощадбанком» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 2203/1229 від 25.06.2008 року, відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання за кредитним договором № 2203/1229 від 25 червня 2008 року, укладеним між іпотекодержателем та [PERSON] нерухоме майно - квартиру, яка складається з трьох житлових кімнат та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого Торезькою держнотконторою 07.07.2006 року за реєстровим № 3-1714 та зареєстрованим в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 23.07.2006 року за ел.р. 15311496. Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11308570 від 23.07.2006 року (нотаріальний бланк ВСХ № 489885). Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира, загальною площею 64,1 кв.м, житловою площею 36,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно п. 1.4. іпотечного договору сторони домовились, що договірна вартість предмета іпотеки становить 430000,00 грн. При цьому, сторони погоджуються з тим, що вартість предмету іпотеки, зазначена у цьому пункті договору, є приблизною вартістю предмету іпотеки на момент передачі його у іпотеку. Реалізація предмета іпотеки у будь-якому випадку буде здійснюватись за цінами, що реально склалися на ринку на момент його реалізації та є реальними щодо його відчуження за грошові кошти, в порядку, передбаченому цим договором та чинним на момент реалізації законодавством. Згідно з пп. 3.1.3 п. 3.1. іпотечного договору іпотекодержатель має право набути право власності на предмет іпотеки, у випадку невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання за кредитним договором. Відповідно п. 4.1. іпотечного договору право іпотеки виникає у іпотекодержателя з моменту підписання або нотаріального посвідчення цього договору. Пунктами 6.1., 6.2. іпотечного договору визначено, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо на момент настання строку платежу зобов`язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцями будь-якого з своїх обов`язків, передбачених цим договором та/або у випадку невиконання боржником своїх обов`язків передбачених кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих іпотекодавцями у відповідності з цим договором, виявиться (стане) недійсною. Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі, на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядку. Згідно з п. 9.1. іпотечного договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до виконання зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі. Одночасно з нотаріальним посвідченням цього договору накладається заборона відчуження предмету іпотеки. Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23.03.2017 року по справі № 310/906/17 позовні вимоги ПАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» задоволено. Стягнуто з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Торезьким МВ УМВС України в Донецькій області 16.06.1999 року, на користь Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (ЄДРПОУ 09334702) заборгованість за Кредитним договором в розмірі 217173,37 грн., яка складається з: 116485,12 грн. - заборгованість за основним боргом; 64182,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 31877,51 грн. - інфляційне збільшення заборгованості; 4628,74 грн. - три проценти річних від суми заборгованості. Як вказано позивачем та не спростовано відповідачем, боржник [PERSON] належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконує, порушив умови кредитного договору та норми чинного законодавства, у зв`язку із чим відповідно до розрахунку заборгованості боржник [PERSON] має заборгованість в загальному розмірі 283392,32 грн., та включає в себе 116485,12 грн. - основна заборгованість за кредитом; 73584,21 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 41369,12 грн. - втрати від інфляції на суму несплаченого кредиту; 28597,55 грн. - втрати від інфляції на суму несплачених процентів за користування кредитом; 13997,25 грн. - три проценти річних на суму несплаченого кредиту; 9359,07 грн. - три проценти річних на суму несплачених процентів за користування кредитом. Станом на момент розгляду даної справи докази виконання боржником [PERSON] зобов`язань з повернення заборгованості за основним боргом та заборгованості за нарахованими відсотками по кредиту, а також суми інфляційного збільшення заборгованості і 3 % річних від простроченої суми кредиту в матеріалах справи відсутні. Таким чином, у судовому засіданні на підставі вивчених доказів та наведених норм права було встановлено факт наявності у поручителя (іпотекодавець) відповідальності перед позивачем за договором іпотеки №2203 від 25.06.2008 року за порушення [PERSON] умов кредитного договору №2203/1229 від 25.06.2008 р., внаслідок чого у представників позивача виникло законне право на стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, належного відповідачу, за рішенням суду. За змістом ст.ст.525,526 ЦК Українизобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст.599 ЦК Українизобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, де зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Так, згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ч. 1ст. 572 ЦК України). Частиною 1 ст. 576 ЦК України передбачено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно дост. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку»передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням. У статті 12 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установленихстаттею 12 цього Закону. Так, відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Велика палата Верховного Суду у постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 дійшла висновку, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості. У постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року по справі №404/2610/16-ц вказано, що купівля іпотечного майна за кредитні кошти не є обов`язковою умовою для звернення на нього стягнення у передбаченому іпотечним договором і ЗакономУкраїни «Про іпотеку» порядку. Також законодавство не передбачає такої підстави для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобов`язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання. Зазначене може враховуватися лише у разі, якщо порушенням основного зобов`язання іпотекодержателю не завдано збитків. Якщо боржник судове рішення про стягнення з нього заборгованості не виконує і заборгованість не сплачує, то немає підстав для висновку про те, що іпотекодержателю не завдано збитків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Донецької області від 23.03.2017 року по справі № 310/906/17 винесено заочне рішення, відповідно до якого позовну заяву публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено повністю та ухвалено стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 2203/1229 від 25.06. 2008 року, що виникла станом на 16.12.2016 в сумі 217173,37 грн. Виходячи із системного аналізу статей 525,526,599,611 ЦК України та змісту кредитного договору суд вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог позивача, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного або іпотечного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. На підставі пунктів 6.1., 6.2. договору іпотеки, укладеного між сторонами, позивач набув право звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із невиконанням позичальником своїх кредитних зобов`язань за кредитним договором від 25.06.2008 № 2203/1229. Звертаючись із цим позовом, АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького управління АТ «Ощадбанк» просив звернути стягнення на іпотечне майно у рахунок погашення заборгованості у загальному розмірі 283392,32 грн. Отже, є обґрунтованими вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку»за початковою ціною, що має бути визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Суд при цьому зазначає, що за положеннями ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який чинний з 15 жовтня 2014 року до тепер, протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України та перебуває в іпотеці, зупиняється дія, зокрема, ст. 41, 43-47 (щодо реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку». Нормацієї статті діє у порядку виконання судового рішення та не впливає на право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналогічна правова позиція була висловлена Апеляційним судом Донецької області у рішенні від 28 квітня 2015 року по справі № 263/10514/14-ц. На час дії ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» унеможливлюється фактична реалізації права іпотекодержателя, позивача, на реалізацію предмета іпотеки на прилюдних торгах. В той же час, положеннями ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не зупиняли дію ст.39 Закону України «Про іпотеку» в частині звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду. Зупинення положень Закону України «Про іпотеку» в частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах є фактично відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак такі положення не передбачають втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє реалізацію предмета іпотеки на прилюдних торгах. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, звернувши стягнення на предмет іпотеки для погашення того розміру заборгованості, який наведений вище. Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 6450,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved