Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що з метою отримання банківських послуг, [PERSON] підписав заяву №б/нвід 15 лютого 2011 року, згідно якої йому було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним рахунок відповідач отримав кредитну картку. У подальшому кредитний ліміт було збільшено до 2800 грн. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, Банк керувався п. 2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 12.04.2020 складає 11315,22 грн, з яких: 8601,45 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1698,76 грн - заборгованість по відсотками, нарахованими відповідно до ст. 625; 500 грн - штраф (фіксована частина); 515,01 - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача зазначений розмір заборгованості. В судове засідання сторони не викликались. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі. Постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. 15 лютого 2011 року [PERSON] приєднався до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку шляхом заповнення та підписання анкети-заяви, яка в сукупності з цими Умовами, а також Тарифами позивача складає Договір про надання банківських послуг. За умовами договору відповідач виявив бажання оформити в банку позивача платіжну карту «Універсальна» з кредитним лімітом 4000 грн. Відповідно до довідки позивача, за умовами кредитного договору відповідачу 15.02.2011 була надана кредитна картка № [NUMBER] терміном дії до листопада 2014 року; 26.12.2015 надана кредитна картка № [NUMBER] з терміном дії до грудня 2018 року; 07 березня 2015 року - кредитна картка № [NUMBER] з терміном дії до грудня 2018 року. 15 лютого 2011 року здійснено старт карткового рахунку та встановлено кредитний ліміт 300 грн. В подальшому кредитний ліміт неодноразово змінювався, в тому числі 31.03.2018 збільшений до 2800 грн, 19.08.2018 року -зменшено до 0,00 грн. Із виписки по картам відповідача слідує, що відповідач користувався кредитною картою: отримував готівкові кошти, знімав готівку в банкоматах банку, здійснював оплату за придбані товари і послуги, поповнював картковий рахунок в терміналі самообслуговування. Також з карткового рахунку здійснювалось списання процентів за користування кредитним лімітом, нараховувався штраф за прострочку по кредиту. За розрахунком позивача заборгованість відповідача по кредитному договору станом на 12 квітня 2020 року складає 11315,22 грн, яка складається з: 8601,45 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1698,76грн - заборгованість по відсоткам, 1015,01 грн. - заборгованість по судовим штрафам. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за кредитним договором. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.ст. 526 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом та договірні. У Анкеті-заяві відповідача від 15.02.2011 процентна ставка не зазначена; крім того, у цій Анкеті-заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками та штрафи. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач посилається на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та запроваджених змін до Умов та правил в частині нарахування відсотків. Позивач вказує, що в редакції Умов та правил надання банківських послуг, які діють з 01 березня 2019 року впроваджені зміни до, а саме у п. 2.1.1.2.12 зазначено, що сторони дійшли згоди в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнтом, останній зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлені за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна голд». Однак, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з таким Витягом з Тарифів та витягом з Умов і змінами до них було ознайомлено відповідача, який при цьому погодився з ними, підписуючи Заяву. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Також суд не може прийняти до уваги як належний доказ довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписану відповідачем 15 лютого 2011 року, якою передбачені умови кредитування: пільговий період, відсоткова ставка за користування кредитними коштами, строк та розмір щомісячних платежів, розмір пені та штрафів за порушення зобов?язань з повернення коштів, оскільки як зазначено в цій довідці вона стосується договору SAMDN50000041007388, однак із виписки по рахункам та розрахунку заборгованості видно, що позивач пред`являє вимоги про стягнення заборгованості за договором №б/н від 15 лютого 2011 року. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), яка, в силу положень частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. За таких обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 500 грн. штрафу (фіксованої частини), 515,01 грн штрафу (процентна складова), а також 1698,76 грн - заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, оскільки як зазначає позивач вказаний вид відсотків встановлений за домовленістю сторін та впроваджений з 01.03.2019 року шляхом внесення змін до Умов та правил надання банківських послуг, однак як зазначалось вище, такі Умови та Правила не можуть вважатися частиною договору укладеного між сторонами. Окрім того, згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, сума боргу в розмірі 1698,76 грн є заборгованістю за простроченими відсотками; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 є іншим видом нарахувань та складає 0,00 грн. Водночас, враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає можливим стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 8601,45 грн. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, у розмірах встановлених законом, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України (сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми або сплата процентів у розмірі визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України) позивач не пред`явив. Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом частково, з урахуванням приписів частини першої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 1597,87 грн (8601,45 грн/11315,22 грн * 2102 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial