Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

Представник позивача, діючи в інтересах [PERSON], звернувся до суду з позовом 31.05.2016 року, в якому просив суд визначити [PERSON] додатковий строк тривалістю в 3 (три) місяці, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], померлого 02.07.2013 року. В обгрунтування предявлених вимог вказав, що 02.07.2013 року помер батько позивача [PERSON], що за життя склав заповіт, яким заповідав своїй дочці [PERSON] належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 11,108 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Новолазарівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області. Позивач знала про смерть батька, однак не мала реальної змоги своєчасно звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після його смерті, оскільки в період з 30.10.2012 року до 11.04.2016 року перебувала за межами України. При зверненні її до нотаріальної контори постановою нотаріуса від 13.05.2016 року у вчиненні вказаної нотаріальної дії їй як спадкоємцеві було відмовлено у звязку з пропуском нею визначеного законом 6-місячного строку для подання заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом, в той час як інші спадкоємці першої черги в порядку спадкування за законом [PERSON] та [PERSON], звернулись до нотаріуса своєчасно та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частках кожен після смерті [PERSON] на належне останньому за життя майно. Вважаючи поважними причини пропуску позивачем строк для подання заяви про прийняття спадщини, представник позивача, діючи в інтересах [PERSON], звернувся до суду за захистом її прав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] предявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, вказував, що про смерть батька [PERSON] позивачеві [PERSON] одразу стало відомо, але в той момент вона перебувала за кордоном, офіційно працювала в Республіці Італія, зароблячи кошти на лікування сина, натомість стосунки з відповідачами підтримувала в телефонному режимі, переказувала кошти на поховання батька. Між нею та відповідачами була усна домовленість про те, що після смерті [PERSON] належна йому земельна ділянка площею 11,108 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Новолазарівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, залишиться їй. Про наявність заповіту, складеного за життя її батьком, вона дізналась лише після повернення на територію України в квітні 2016 року, в той час як про нього її сестрі - [PERSON] було відомо, натомість вона цей факт від позивача приховала, чим позбавила її можливості своєчасно прийняти спадщину. В судовому засіданні [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Вказували, що з переїздом до Італії позивач практично не цікавилась життям батька [PERSON], здійснювати догляд за ним відмовилась, а дізнавшись одразу про його смерть, на похорони не приїхала. Догляд за батьком здійснювала [PERSON] За весь період перебування за кордоном позивач декілька разів телефонувала їм, котрій особисто і повідомили про наявність заповіту, складеного за життя [PERSON], який належну йому земельну ділянку площею 11,108 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Новолазарівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, він заповів своїй доньці [PERSON] Крім того, як вказувала відповідач [PERSON], з позивачем вони перебували в нормальних стосунках, а тому остання могла попрохати її про допомогу в оформленні спадкових прав на землю, у випадку дійсності обставин, які б унеможливлювали її приїзд до України. В подальшому відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, повідомлена належним чином, що не перешкоджає розгляду судом справи. Суд,\~вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, які вважає належними, допустимими та достатніми в їх сукупності, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.07.2013 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії І-КИ № 684699, виданим 11.05.2016 року Саксаганським районним у м. Кривому Розі відділом ДРАЦС ГТУЮ в Дніпропетровській області (повторно) (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої належать: грошові кошти в сумі 651 грн., які зберігаються на рахунку у Казанківському ТВБВ № 10014/0101 за № 91551176 (а.с.70); недоотримана пенсія за період з 01.07.2013 року по 31.07.2013 року в сумі 1074,50 грн. на рахунку управління ПФУ в Казанківському районі Миколаївської області р/р 256073046137 (а.с.72); земельна ділянка площею 11,1080 га, кадастровий номер 4823684500:03:000:0104, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Новолазарівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, належна йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-МК № 033198 від 20.04.2002 року (а.с.83,84-86); земельна ділянка площею 0,0961 га, кадастровий номер 4823684501:02:008:0005, призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: вул. Нова 29, с. Новолазарівка, Казанківський район, Миколаївська область, належна йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯК № 768087 від 05.05.2010 року (а.с.88-92); житловий будинок загальною площею 45,8 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м., розташований за адресою: вул. Нова 29, с. Новолазарівка, Казанківський район, Миколаївська область, право власності на який за [PERSON] підтверджується свідоцтвом від 23.09.2002 року та зареєстроване Казанківським БТІ Миколаївської області 23.09.2002 року за №125 (а.с.93,94). За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 18.11.2008 року секретарем виконавчого комітету Новолазарівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області [PERSON] та зареєстрований за № 991 (номер у спадковому реєстрі 49353138), який згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру є чинним (а.с.67,81). Згідно заповіту [PERSON] заповів своїй доньці [PERSON] належну йому земельну ділянку площею 11,1080 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Новолазарівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області. Факт родинних відносин між спадкодавцем та [PERSON] як між батьком та донькою підтверджується свідоцтвом про її народження серії VII-УР № 0944265 від 06.09.1969 року (а.с.27) (зміна прізвища з «Облат» на «Безсмертна» - свідоцтвом про укладення шлюбу, а.с.28). З матеріалів спадкової справи № 72/2013 року (а.с.51-156), відкритої після смерті [PERSON] встановлено, що після його смерті із заявами про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом звернулись: 05.07.2013 року - [PERSON] онук спадкодавця для спадкування в порядку ст.1266 ЦК України за правом представлення після смерті батька [PERSON], померлого 05.02.1995 року сина [PERSON] (а.с.57-62), та 14.11.2013 року [PERSON] донька спадкодавця (а.с.73-77). Відповідно до ст.1268, ч.ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно за спадкодавцем, має право особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Як визначено ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого 02.07.2013 року, почав відлік відповідно з дати його смерті 02.07.2013 року та закінчився 02.01.2014 року. Із системного аналізу вказаних положень законодавства слідує, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у 6-місячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В ході судового розгляду справи також встановлено, що на момент смерті батька позивач не була зареєстрована та не проживала разом зі спадкодавцем за адресою: вул. Нова 29, с. Новолазарівка, Казанківський район, Миколаївська область, оскільки в період з 30.10.2012 року по 11.04.2016 року вона перебувала в Італії, що також підтверджується довідкою Новолазарівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області від 17.10.2014 року та копією закордонного паспорту на імя [PERSON] (а.с.9-26, 82, 171-175). Як вказував представник позивача, про смерть батька [PERSON] його донька позивач у справі, одразу дізналась від своїх родичів відповідачів, що також ними було підтверджено, натомість своєчасно вона не мала можливості подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини з причини тривалого перебування її за межами території України. Враховуючи те, що у встановлений ст.1270 ЦК України строк позивач не подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], в розумінні ст.1272 ЦК України вона вважається такою, що не прийняла її, у звязку з чим на підставі своєчасно поданих заяв іншими спадкоємцями [PERSON] та [PERSON], 22.01.2015 року нотаріусом було видано свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частках за кожним зі спадкоємців (а.с.114-126), у тому числі на земельну ділянку площею 11,1080 га, кадастровий номер 4823684500:03:000:0104, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Новолазарівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області. За вказаних вище підстав постановою нотаріуса від 13.05.2016 року у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті [PERSON] позивачеві було відмовлено (а.с.29-31). Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Так, в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Таким чином, на думку суду в розумінні наведених вище роз'яснень, не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, незнання про існування заповіту, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини. Крім того, як слідує з правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постановах у справах № 6-85цс12 від 26.09.2012 року та № 6-1486цс15 від 04.11.2015 року, правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані у випадку одночасної наявності двох обовязкових умов: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Так, наведені \~позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини, які, як вона вказувала, повязані з \~тим, що вона не могла своєчасно подати заяву до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, оскільки перебувала за кордоном, де офіційно працювала в Італії з метою заробітку коштів на лікування сина, суд не може визнати поважними, оскільки всупереч ст.ст.10,11 ЦПК України вони не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, які б могли підтвердити дійсність її офіційного працевлаштування за кордоном, наявність робочої візи або візи з наданням права на працевлаштування, та, в свою чергу, доводити дійсність перешкод, інших обєктивних, непереборних, істотних труднощів для вчинення нею дій щодо прийняття спадщини, у тому числі шляхом подання заяви про її прийняття поштовою кореспонденцією в порядку, встановленому п.3.5 гл.10 Порядку вчинення нотаріальних дій. Доводи позивача стосовно її необізнаності з наявністю заповіту, складеного за життя спадкодавцем, а так само ускладнені стосунки з іншими спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] без погодження з нею, суд залишає поза увагою, оскільки вони не є обґрунтованими та такими, що могли б бути підставою для надання їй додаткового строку для прийняття спадщини, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог. Враховуючи залишення позову без задоволення, в силу ст.88 ЦПК України суд не вбачає підстав для стягнення судових витрат з відповідачів на користь позивача.

Outcome: dismissed