Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення боргу в сумі 25\~042,26 грн., свої вимоги мотивує тим, що 18 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, відповідно до якого, позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 17200,00 грн., а відповідач, зобовязався їх повернути 18 червня 2017 року. Повернення позики відбувається згідно затвердженого календарного плану графіка, що є Додатком №1 до Договору позики. В разі несвоєчасного внесення платежів, передбачених даним Договором, позичальник сплачує пеню в розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочки. В період з серпня 2014 року по травень 2015 року відповідач повернув частину позики в розмірі 4 960,00 грн., а з червня 2015 року по даний час, відповідач взагалі не виконує умови Договору позики. Таким чином, на даний час відповідач зобовязаний за Договором позики повернути позивачу 12\~240,00 грн., пеню в сумі 11\~437,99 грн., три відсотки річних в сумі 433,00 грн., втрати від інфляції в сумі 931,30 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала вимоги позовної заяви, та просила суд стягнути з відповідача борг за Договором позики в розмірі 12\~240,00 грн., пеню в сумі 11\~437,99 грн., три відсотки річних в сумі 433,00 грн., втрати від інфляції в сумі 931,30 грн. та судові витрати. А також, представником позивача в судовому засіданні було подано заяву про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 8\~000,00 грн. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнав частково, згоден з відшкодуванням основної суми заборгованості по Договору позики в розмірі 12\~240,00 грн., не згоден з нарахуванням пені. Пояснив що в звязку з тяжким матеріальним становищем (являється пенсіонером, що підтвердив копією пенсійного посвідчення серії ААИ №997718) не має можливості відшкодувати заборгованість. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 17200,00 грн. з умовою їх повернення до 18 липня 2017 року (а.с.6-9). Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Пунктом 3.1 договору позики, сторони визначили, що позика повертається позивачу рівними частинами щомісяця з 20 по 25 число кожного місяця в розмірі 477,78 грн. протягом 36 місяців. Згідно із пунктом 5.1 Договору позики, відповідач несе відповідальність за несвоєчасне внесення платежу передбаченого даним договором в розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення. В період з серпня 2014 року по травень 2015 року відповідач повернув частину позики в розмірі 4\~960,00 грн. А з червня 2015 року по даний час, відповідач взагалі не виконує умови Договору позики щодо повернення боргу. Таким чином, на даний час відповідач зобовязаний за Договором позики повернути позивачу 12\~240, 00 грн. Відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка наховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за Договором позики відповідач має заборгованість 25042,00 грн., яка складається з наступного: сума боргу за договором позики в розмірі 12\~240,00 грн., пеня в сумі 11\~437,99 грн., три відсотки річних в сумі 433,00 грн., втрати від інфляції в сумі 931,30 грн., всього на суму 25\~042,00 грн. Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається із наданих позивачем розрахунків, розмір пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором майже дорівнює сумі основного боргу за договором. Також, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що в результаті невиконання зобовязання йому заподіяні будь-які збитки, розмір яких дорівнював би сумі нарахованої позивачем пені або перевищував би вказану суму. Крім того, відповідач є пенсіонером, що підтверджується копією Пенсійного посвідчення №2207111313 серії ААИ №007718, і отримує пенсію за віком, тому його матеріальний та фінансовий стан є досить важким, що на думку суду може бути підставою для зменшення розміру пені та витрат на правову допомогу. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру нарахованої позивачем пені за порушення строків погашення позики з 11\~437,00 грн. до 5 718,50 грн., витрат на правову допомогу з 8\~000,00 грн. до 7\~000,00 грн. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення пені за порушення строків погашення кредиту та стягнення витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 400,00 грн.

Outcome: partial