Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду за зазначеним позовом, в якому просив визнати за [PERSON] право власності на ? частину однокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 27,6 кв.м., житловою площею 16,2 кв.м. Визнати за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1915 гектарів, яка розташована в [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 59,4 кв.м., житловою площею 38,9 кв. м. В позові посилається на те, що позивачка з відповідачкою є співвласниками вищевказаної квартири, земельної ділянки та житлового будинку на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 03 квітня 2002 року, проте відповідачка позбавляє позивачку можливості вільно розпоряджатись та користуватись майном, не надає правовстановлюючі документи, чим вчиняє перешкоди у користуванні власністю. Також, представник позивачки зазначає, що [PERSON] зверталась до нотаріальної контори, щоб отримати дублікати свідоцтв про право на спадщину, проте у їх видачі було відмовлено, оскільки оригінали не втрачено та підстав для видачі дублікатів немає. В судове засідання представник позивачки не з'явився, надававши до суду заяву, в якій, підтримуючи позовні вимоги, просив розглядати справу у його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечував. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про місце та час розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, дослідивши письмову заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.04.2002 року № 4-2522. Також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить земельна ділянка та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.04.2002 року №4-2528 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.04.2002 року №4-2525. Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, земельну ділянку та житловий будинок були видані державним нотаріусом на [PERSON] та [PERSON] в одному екземплярі на кожний об'єкт нерухомого майна. Проте, позивачка, як власниця ? частини вищезазначеного майна, позбавлена права на свій розсуд розпоряджатися майном, оскільки відповідачка не надає правовстановлюючі документи на вказане майно. Встановлено, що [PERSON] зверталась до нотаріальної контори, щоб отримати дублікати свідоцтв про право на спадщину, проте, відповідно до листа від 11.08.2015 року № 3567/02-14 їй було повідомлено, що 30.07.2015 року [PERSON] звернулась з заявою до Другої київської державної нотаріальної контори та повідомила, що оригінали правовстановлюючих документів (свідоцтва про право на спадщину за законом) знаходяться у неї, та просила не видавати дублікати свідоцтв у зв'язку з конфліктною ситуацією яка буде вирішуватись в суді, внаслідок чого позивачці було відмовлено у видачі документів. Згідно зі ст.ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказуваннями, та не може ґрунтуватися на припущеннях, оскільки відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Статтями 316, 321 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів якого є визнання права. Таким чином, на підставі зазначеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених вимог позивачки, оскільки інших доказів, обставин або заперечень в спростування її вимог відповідачкою суду не надано, тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на ? частину однокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 27,6 кв.м., житловою площею 16,2 кв.м. Визнати за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1915 гектарів, яка розташована в [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 59,4 кв.м., житловою площею 38,9 кв. м. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору в розмірі 3 205,20 грн.

Outcome: approved