Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Розборський В.В. звернувся до суду з позовом до Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) про зняття арешту з майна, вказавши, що 08.12.2006 відповідно до розпорядження виконавчого комітету Уманської міської ради (органу приватизації) Базаров С.В . отримав у власність квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] , його дружина [PERSON] 18.07.2009 звернулась до Уманської міської державної нотаріальної контори з заявою про одержання свідоцтва про право на спадщину за законом. 19.08.2009 вона отримала постанову державного нотаріуса Уманської міської державної нотаріальної контори Черкаської області Копилова Н.М., в якій у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено, при чому підставами для цього послужило те, що вчинити цю нотаріальну дію неможливо в зв`язку з одержанням 07.08.2009 ухвали Уманського міськрайонного суду від 21.07.2009 про відкриття провадження по справі за заявою [PERSON] про встановлення батьківства і наявності спору між спадкоємцями по розподілу спадкового майна, бо згідно чинного законодавства нотаріус у даному випадку не має права видати свідоцтво про право на спадщину нікому із спадкоємців і розподіл спадкового майна вирішується в судовому порядку. 21.09.2009 [PERSON] отримала з Уманського міськрайонного суду ухвалу судді Очеретяного В.А. від 10.09.2009 в справі № 2-2230-2009, якою було накладено заборону на видачу свідоцтва про право на спадкування після смерті [PERSON] . На протязі 2009-2012 років суддями Уманського міськрайонного суду неодноразово відкривались провадження по заяві [PERSON] , які в подальшому закривались, неодноразово приймали рішення про відмову у відкритті провадження, однак весь цей час [PERSON] не могла реалізувати своє право на володіння майном, так як 11.02.2013 суддя Уманського міськрайонного суду Мельничук Ю.В. задовільнив позов [PERSON] , згідно якого за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Незважаючи на наявність ухвали від 10.09.2009 в справі № 2-2230-2009, якою було накладено заборону на видачу свідоцтва про право на спадкування після смерті [PERSON] - [PERSON] 14.10.2014 отримав свідоцтво про право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . В подальшому 04.11.2016 державний реєстратор Тицькун С.В., на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 52823327 від 14.11.2016, що прийнята головним державним виконавцем Уманського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Горбатюк Н.Б., внесла відомості про арешт вищевказаної квартири [ADDRESS] до реєстру речових прав нерухомого майна. При чому вказала на особу право якої обтяжується - [PERSON] , хоча спадкоємцем за законом є [PERSON] . В зв`язку з тим, що [PERSON] фактично була позбавлена права на спадкування майна, що залишилося після смерті чоловіка, вона почала збирати документи для звернення до суду щодо відновлення її прав, в результаті чого вдалося з`ясувати, що ухвалою в справі № 2230-09 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту батьківства, заяву було залишено без розгляду та 02.02.2015 справу № 2230-09 було знищено у зв`язку з закінченням строків зберігання. Ухвала суду від 10.09.2009 № 2-223-/2009 про накладення заборони на вчинення будь-яких дій по відчуженню квартири, яка належить спадкодавцю [PERSON] у підшивці судових рішень знищених справ відсутня, тобто вона була фактично знищена разом з справою. Через вищевказані обставини вона була вимушена звернутись з заявою до Уманського ВП ГУНП в Черкаській області про вчинений стосовно неї злочин. На підставі заяви [PERSON] 15.06.2019 було розпочато досудове розслідування по кримінальному провадженні № 12019250250000751 та в подальшому було встановлено, що 28.10.2016 за вх.. № 19544 за підписом заступника голови Уманського міськрайонного суду на адресу Уманського відділу ДВС було направлено для виконання ухвалу судді від 10.09.2009 в справі № 2-2230-09 ( це при тому, що справа та ухвала була знищена 02.02.2015). Вищевказана ухвала була зареєстрована в Уманському міському відділі ДВС 17.11.2016 та в подальшому головним державним виконавцем Уманського міського відділу ДВС Горбатюк Н.Б. було відкрито провадження № 528233327 та накладено заборону на вчинення будь-яких дій по відчуженню квартири [ADDRESS] . При чому в постанові зазначалось, що боржником є [PERSON] , а не [PERSON] . На даний час особу, яка з Уманського міськрайонного суду направила на адресу Уманського відділу ДВС за підписом заступника голови суду для виконання ухвалу судді від 10.09.2009 в справі № 2-2230-09 не встановлено, журнал обліку вихідної кореспонденції Уманського міськрайонного суду за 2016 рік знищено. Таким чином на даний час на належне їй майно по закону безпідставно накладено арешт, чим порушені її майнові права щодо володіння власністю. Тому просить скасувати арешт на квартиру [ADDRESS] , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за № 17286422 від 04.11.2016. Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис обтяження № 17286422 від 04.11.2016 про арешт нерухомого майна, квартири [ADDRESS] . В судовому засіданні представники позивача [PERSON] - адвокати Розборський В.В. та [PERSON] підтримали позов за викладеними в ньому обставинами та просили задовольнити. В судове засідання представник відповідача Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) не з`явився, головний державний виконавець Горбатюк Н.Б. письмово подала заяву за вх.. № 10572 від 15.05.2020, в якій просить розглядати справу без участі представника ДВС, до заяви додає повідомлення про результати виконавчого провадження та копію акту про знищення виконавчих проваджень від 12.02.2020,при винесенні рішення покладається на думку суду. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ст. 319 ЦК України) Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області Базаров С.В. помер [INFO] в м. Умань, Черкаської області ( а.с.13). Відповідно до даних з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, міститься запис про про обтяження: 17286422 , зареєстрованого 04.11.2016, державний реєстратор: [PERSON] С .В. , Уманський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Черкаської області, підстава виникнення обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 52823327, виданий 04.11.2016; предмет обтяження квартира [ADDRESS] . ( а.с.15). Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3, 4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 2 ст. 77, ст. 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до постанови державного нотаріуса Уманської міської державної нотаріальної контори Черкаської області Копилова В.І. від 19.08.2009 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка - [PERSON] , померлого [INFO] ( а.с.19). Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.02.2013 позов [PERSON] задоволено частково. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] батьком [PERSON] , [INFO] та визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . ( а.с. 20-22). Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження головного державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Горбатюк Н.Б. від 04.11.2016 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] .( а.с.27). Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно з ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим, зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Згідно з ч. 1-4 ст. 57 зазначеного Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 60 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно якого, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Частини 3,4 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця. Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб`єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов`язані з визнанням права власності на арештоване майно. Таким чином, за змістом наведених положень Закону, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом ст. 60 Закону, до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно. У пункті 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст.ст.57, 58 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до положень ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» і роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з наступними змінами), особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, вимоги інших осіб, щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України. Звертаючись до суду із позовом, позивач ставить перед судом вимоги про зняття арешту із майна, що належить йому на праві власності, оскільки накладення арешту на майно порушує його права, як власника, захист якого передбачено ст. 319, 321, 391 ЦК України. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог про те, що наявність арешту майна порушує його право власності на це майно, ґрунтуються на вимогах ст. 321 ЦК України, підтверджено належними доказами, а тому позов є обґрунтований та доведений, в зв`язку з чим він підлягає задоволенню. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст.2 ЦПК України) Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. ( ст. 89 ЦПК України) Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) про зняття арешту з майна, є обґрунтований та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved