Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Київського районного суду м. Одеси з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина , а саме з 1/3 до 1/6 частки доходу позивача, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що не в змозі сплачувати аліменти у зв`язку зі зміною матеріального стану, що пов`язано з зміною місця роботи та діяльності, крім того позивачем у 2015 році було зареєстровано новий шлюб, а в 2017 році від даного шлюбу народилась донька. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, та в матеріалах справи міститься заява адвоката Прищепи О.А. про закриття підготовчого провадження по справі в якій в тому числі, адвокат просив розглядати справу без його участі за наявними матеріалами справи, додаткових клопотань та заяв у нього немає. Також розгляд справи призначеної на 11.10.2021 року просив провести без участі повивача, за наявними матеріалами в справі, на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с. 51, 103). Відповідач в судове засідання не з`явилась, та подала заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності, заперечує проти позову, надала до суду відзив в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. Спільний син сторін [PERSON] є інвалідом дитинства, у зв`язку з чим, окрім нагальних витрат, відповідач змушена витрачати кошти на лікування, відвідування сином додаткових занять з вчителями, психологами, проходження лінгвістичної терапії, занять ЛФК. На даний час відповідач не працевлаштована, утримувати сина самостійно не має можливості (а.с. 63-95). Заслухавши сторони в попередніх засіданнях, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що для задоволення позову не має підстав, з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.02.2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку позивача щомісячно та до повноліття дитини (а.с. 15-16). Позивач стверджує, що станом на сьогоднішній час, він не в змозі сплачувати призначену судом суму аліментів через, що виникла заборгованість у сумі 38120,38 грн., що підтверджується копією вимоги державного виконавця від 20.08.2020 року № 29566 (а.с. 20). В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] надав суду довідку ОК-7 з ПФУ, згідно якої позивач отримував дохід у період з 2011 року по 2018 рік, а станом на сьогодні офіційного доходу немає (а.с. 6-7). На підтвердження відсутності інших видів заробітку також посилається на відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків від 04.02.2021 року (а.с. 8-9). Згідно записів трудової книжки, з останнього офіційного місця роботи був звільнений 01.06.2018 року (а.с. 11-14). 17.11.2015 року уклав шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу виданим Київським районним у місті Одесі ВДРАЦС ГТУЮ в Одеській області від 26.01.2017 року (а.с. 17), від даного шлюбу має доньку [PERSON] [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження виданим Одеським міським ВДРАЦС ГТУЮ в Одеській області від 22.06.2017 року (а.с. 18). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тількист.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася дочка від іншого шлюбу, також позивач отримує не стабільний дохід з комерційної незареєстрованої діяльності з торгівельного посередництва. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд звертає увагу на те, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Крім того, [PERSON] належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, та зміною місця роботи, оскільки позивач не довів, що його спосіб заробітку на даний час, не дає достатнього заробітку. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.09.2020 року провадження № 61-9460 св 20. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи те, що позивач працездатний, отримує дохід, має задовільний стан здоров`я, будь-яких інших належних та допустимих доказів (крім довідок про відсутність саме офіційного заробітку, та про наявність на його утриманні дитини) не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже факт наявності у позивача іншої дитини, яку він утримує, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за виконавчим листом не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, а тому суд відмовляє в задоволенні позову. Також суд звертає увагу, що сукупність обставин доведених відповідачкою в обґрунтування додаткових витрат на дитину, з урахуванням стану її здоров`я привалюють над аргументами та остаточним обсягом аліментів, які просить встановити позивач, а тому суд приймає рішення на користь дитини сина [PERSON] [INFO] . На підставі наведеного,

Outcome: dismissed