Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

Представник позивача - адвокат Гаврилов Д.О., в інтересах позивача - [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «ЛАД» Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області, у якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 12 липня 2021 року, яка надійшла на адресу суду 14 липня 2021 року /а.с. 89-90/, клопотання про надання доказів понесених витрат та їх стягнення, що надійшло до суду 02 листопада 2021 року /а.с. 110-113/, а також заяви про уточнення позовних вимог від 04 листопада 2021 року /а.с. 124/, просить суд стягнути з Комунального підприємства «ЛАД» Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області на користь позивача [PERSON] : -заробітну плату в розмірі 2 960,33 грн та 7 255,82 грн заробітної плати за час відпустки; -компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 07 квітня 2021 року по день винесення рішення суду, в сумі 114 560,80 грн; -моральну шкоду в розмірі 3 000 грн; -витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до наказу КП «ЛАД» Свидівоцької сільської ради № 15 від 01 червня 2020 року позивач у справі [PERSON] був прийнятий на посаду інженера КП «ЛАД» з 01 червня 2020 року, а наказом КП «ЛАД» Будищенської сільської ради № 16 від 06 квітня 2021 року звільнений із займаної посади за згодою сторін з 06 квітня 2021 року. Згідно довідки про доходи КП «ЛАД» від 23 квітня 2021 року заробітна плата позивача за період роботи з 01 червня 2020 року по 06 квітня 2021 року склала 100 011,63 грн, при цьому заборгованість із заробітної плати відповідача перед позивачем на день звільнення становила 16 281,03 грн та складалася із заборгованості із заробітної плати за березень 2021 року в сумі 10 275,51 грн та із заборгованості із заробітної плати за квітень 2021 року в розмірі 6 005,52 грн. Враховуючи, що на початку квітня 2021 року позивачу було виплачено аванс в розмірі 1 100,00 грн, остаточна сума заборгованості відповідача із виплати заробітної плати перед позивачем на день звільнення останнього становила 15 181,03 грн. При цьому, 14 червня 2021 року КП «ЛАД» Будищенської сільської радисплатило позивачу заборгованість із заробітної плати в розмірі 12 220,73 грн. Відтак, за розрахунком представника позивача, заборгованість відповідача із виплати позивачу заробітної плати на даний час складає 2 960,33 грн. Крім того, відповідно до наказу КП «ЛАД» Будищенської сільської ради № 15 В від 26 березня 2021 року [PERSON] було надано основну щорічну відпустку терміном 22 календарних дні, за період роботи з 01 червня 2020 року по 31 травня 2021 року, з 29 березня 2021 року, однак заробітну плату в розмірі 7 255,82 грн за 22 дні відпустки йому не виплачено, а тому вказана сума, на думку представника позивача, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Водночас, представник позивача зазначає про те, що на день звільнення [PERSON] перебував у відпустці, тому 21 травня 2021 року у порядку, передбаченому ст. 116 КЗпП України,звернувся до КП «ЛАД» Будищенської сільської ради з вимогою про виплату заробітної плати,а, відтак, оскільки відповідачем не було проведено повний розрахунок з позивачем, вимога останнього про стягнення компенсації за час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню, починаючи з 07 квітня 2021 року по день винесення рішення суду. Згідно розрахунку, наведеного представником позивача у заяві про уточнення позовних вимог від 04 листопада 2021 року, сума компенсації за час затримки розрахунку при звільненні складає 114 560,80 грн. В обґрунтування вимоги про відшкодування моральної шкоди, представник позивача вказує, що внаслідок порушення відповідачем законних прав позивача, а саме невиплати йому заробітної плати, було порушено звичний для [PERSON] уклад життя, що завдало останньому моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого права. Крім того, затримка виплати заробітної плати зумовила необхідність докладання позивачем додаткових зусиль для утримання себе і членів своєї сім`ї та принизила його. Оскільки у добровільному порядку відповідач зазначені суми не виплачує, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом /а.с. 31-36, 89-90, 124/. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 17 травня 2021 року позовна заява була залишена без руху, з наданням позивачу часу для усунення недоліків /а.с. 22-26/. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 31 травня 2021 року справу прийнято до провадження; вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін 14 липня 2021 року за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; відстрочено [PERSON] сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі /а.с. 55-58/. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини 5 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло. Разом з тим, 09 липня 2021 року сільським головою Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області Приходьком Г.М. засобами поштового зв`язку подано до суду письмові пояснення, разом з доказами направлення їхніх копій позивачу, у яких останній просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з тих підстав, що 14 червня 2021 року з позивачем проведено повний розрахунок. В обґрунтування своєї правової позиції представник Будищенської сільської ради зазначає, що відповідно до Відомості про нарахування заробітної плати за березень 2021 року по КП «ЛАД» Будищенської сільської ради, у березні 2021 року [PERSON] , зокрема, було нараховано доплату за відпускні в сумі 948,24 грн, при цьому залишок на 01 квітня 2021 року складав 7 386,29 грн. Згідно з Відомістю про нарахування заробітної плати за квітень 2021 року, [PERSON] нараховано компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 6005,52 грн, залишок на 01 травня 2021 року становив 12 220,73 грн. 14 червня 2021 року позивачу виплачено 12 220,73 грн, що свідчить про проведення з ним повного розрахунку. Не погодився представник Будищенської сільської ради і з вимогами позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 3 000 грн та про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн, оскільки, на його переконання, позивачем не наведено достатніх правових підстав на обґрунтування моральної шкоди та не доведено той факт, що його витрати на правову допомогу були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим /а.с. 65-71/. Вказані письмові пояснення надійшли на адресу суду 12 липня 2021 року та долучені судом до матеріалів справи. За вказаних обставин ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 14 липня 2021 року за ініціативою суду здійснено перехід з розгляду даної цивільної справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначено судове засідання на 28 вересня 2021 року /а.с. 87-88/. Водночас, 14 липня 2021 року, поза межами судового засідання, представником позивача - адвокатом Гавриловим Д.О. подано до канцелярії суду заяву про зменшення позовних вимог, разом з доказами направлення її копії відповідачу /а.с. 89-91/. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 28 вересня 2021 року поновлено представнику позивача адвокату Гаврилову Д.О. строк на подачу заяви про зменшення позовних вимог; прийнято вказану заяву до розгляду; судове засідання відкладено до 04 листопада 2021 року /а.с. 103-105/. 02 листопада 2021 року від представника позивача - адвоката Гаврилова Д.О. до суду засобами поштового зв`язку надійшло клопотання про надання доказів понесених витрат та їх стягнення, разом з копією Договору № 64/21 про надання професійної правничої допомоги від 06 травня 2021 року; копією Додаткової угоди № 1 до Договору про надання професійної правничої допомоги № 64/21 від 06 травня 2021 року; копією Акта про надання послуг з професійної правничої допомоги відповідно до Договору про надання професійної правничої допомоги № 64/21 від 06 травня 2021 року; копією квитанції № 40 від 07 травня 2021 року на суму 6 000 грн; а також доказами направлення копій вказаних документів відповідачу /а.с. 109-119/. У судовому засіданні, яке відбулося 04 листопада 2021 року, представник позивача - адвокат Гаврилов Д.О. подав письмову заяву про уточнення позовних вимог /а.с. 124/, підтримав її, а також підтримав позовні вимоги, викладені у заяві про зменшення позовних вимог від 12 липня 2021 року /а.с. 89-90/, просив суд їх задовольнити, з підстав, наведених у позові та у вказаних заявах. Достовірність письмових доказів, поданих сільським головою Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області Приходьком Г.М. разом із письмовими поясненнями, під сумнів не ставив та проти їх врахування судом при винесенні рішення не заперечував. Представник відповідача - Комунального підприємства «ЛАД» Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області Бабич І.Д. у судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі, оскільки 14 червня 2021 року з позивачем було проведено повний розрахунок. При цьому, просила суд врахувати письмові пояснення, подані сільським головою Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області Приходьком Г.М., та долучені до них письмові докази. Додатково зазначила, що рішенням Будищенської сільської ради № 26-2/VIII від 01 жовтня 2021 року передано майно з балансу КП «ЛАД» Будищенської сільської ради на баланс Виконавчого комітету Будищенської сільської ради. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк Комунальне підприємство «ЛАД» Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області не скористалося. Згідно з частиною 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що наказом директора КП «ЛАД» Свидівоцької сільської ради Калюжного С.В. № 15 від 01 червня 2020 року [PERSON] прийнято на посаду інженера з 01 червня 2020 року згідно штатного розпису; підстава: заява [PERSON] /а.с. 45/. Наказом Голови ліквідаційної комісії КП «ЛАД» Будищенкої сільської ради Бабіча І.Д. № 16 від 06 квітня 2021 року [PERSON] , інженера КП «ЛАД», звільнено із займаної посади за згодою сторін з 06 квітня 2021 року; підстава: заява [PERSON] /а.с. 43/. Разом з тим, наказом Голови ліквідаційної комісії КП «ЛАД» Будищенкої сільської ради Бабіча І.Д. № 15 В від 26 березня 2021 року [PERSON] , інженеру КП «ЛАД» Будищенкої сільської ради, надано основну щорічну відпустку терміном 22 календарних дні, за період з 01 червня 2020 року по 31 травня 2021 року, з 29 березня 2021 року; підстава: заява [PERSON] /а.с. 44/. У день звільнення позивач не працював, оскільки перебував в основній щорічній відпустці, а 24 травня 2021 року в порядку, передбаченому ст. 116 КЗпП України,засобами поштового зв`язку направив на адресу КП «ЛАД» Будищенської сільської ради вимогу про розрахунок/а.с. 49, 50/. Як вбачається із даних сайту «Укрпошта», поштове відправлення за штрихкодовим ідентифікатором 1800511923115 (вимога про розрахунок) вручене адресату (одержувачу) особисто 27 травня 2021 року об`єктом поштового зв`язку Свидівок з індексом 19622. З довідки про доходи № 13 від 23 квітня 2021 року, виданої [PERSON] КП «ЛАД» Будищенської сільської ради, встановлено, що заробітна плата позивача за період роботи з 01 червня 2020 року по 06 квітня 2021 року складає 100 011,63 грн, при цьому має місце заборгованість по виплаті заробітної плати у сумі 16 281,03 грн, яка складається із заборгованості із заробітної плати за березень 2021 року в сумі 10 275,51 грн та із заборгованості із заробітної плати за квітень 2021 року в розмірі 6 005,52 грн /а.с. 42/. Водночас, із змісту позовної заяви вбачається, що на початку квітня 2021 року позивачу виплачено аванс в розмірі 1 100,00 грн, а, відтак, остаточна сума заборгованості по виплаті заробітної плати відповідача перед позивачем становить 15 181,03 грн, що відповідає інформації, зазначеній у довідці про доходи № 13 від 23 квітня 2021 року, виданій [PERSON] КП «ЛАД» Будищенської сільської ради /а.с. 13/. Відповідно до Відомості про нарахування заробітної плати за березень 2021 року по КП «ЛАД» Будищенської сільської ради, у березні 2021 року [PERSON] нараховано посадовий оклад в розмірі 9 327,27 грн, доплату за відпускні - 948,24 грн, а разом - 10 275,51 грн, всього утримано - 2003,72 грн, до виплати - 8 271,79 грн, залишок на 01 квітня 2021 року - 7 386,29 грн /а.с. 78/. 04 березня 2021 року відповідачем виплачено позивачу заробітну плату за лютий 2021 року в сумі 14 973,00 грн, що стверджується Відомістю розподілу виплат КП «ЛАД» від 04 березня 2021 року /а.с. 82/. 16 березня 2021 року відповідачем виплачено позивачу заробітну плату за І половину березня в сумі 885,50 грн, що стверджується Відомістю розподілу виплат КП «ЛАД» від 16 березня 2021 року /а.с. 80/. Згідно з Відомістю про нарахування заробітної плати за квітень 2021 року по КП «ЛАД» Будищенської сільської ради, у квітні 2021 року [PERSON] нараховано посадовий оклад - 0,00 грн, компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 6 005,52 грн, всього утримано - 1 171,08 грн, до виплати - 4 834,44 грн, залишок на 01.05.2021 - 12 220,73 грн /а.с. 77/. 14 червня 2021 року відповідачем виплачено позивачу заробітну плату в сумі 12 220,73 грн, що стверджується Відомістю розподілу виплат КП «ЛАД» від 14 червня 2021 року /а.с. 79/. Відтак, суд констатує, що 14 червня 2021 року заборгованість по виплаті заробітної плати перед позивачем була погашена відповідачем у повному обсязі, а 2 960,33 грн, які позивач помилково вважає залишком заборгованості та просить стягнути з відповідача на свою користь, є утриманою сумою обов`язкових платежів і зборів (15 181,03 грн * (18 % (податок на доходи фізичних осіб) + 1,5 % (військовий збір)) = 2 960,30 грн). Таким чином, у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити у зв`язку з її необґрунтованістю та недоведеністю. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача 7 255,82 грн заробітної плати за час відпустки, суд вважає необхідним зазначити наступне. За змістом статті 74 Кодексу законів про працю України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Відповідно до частин 1 та 2 статті 21 Закону України «Про відпустки» заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку. Порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв`язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 7 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються. При цьому, пунктом 2 розділу ІІ даного Порядку закріплено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Як уже зазначалося, наказом Голови ліквідаційної комісії КП «ЛАД» Будищенкої сільської ради Бабіча І.Д. № 15 В від 26 березня 2021 року [PERSON] надано основну щорічну відпустку терміном 22 календарних дні, за період з 01 червня 2020 року по 31 травня 2021 року, з 29 березня 2021 року /а.с. 44/, тому для розрахунку середньоденної заробітної плати береться за основу сума заробітної плати, що була нарахована позивачу за період з червня 2020 року по лютий 2021 року включно. Як вбачається з довідки про доходи № 13 від 23 квітня 2021 року, виданої [PERSON] КП «ЛАД» Будищенської сільської ради, заробітна плата позивача за період з червня 2020 року по лютий 2021 року включно становила 83 730,60 грн /а.с. 42/. Сума календарних днів за вказаний період складає 273 дні (загальна кількість календарних днів) - 7 днів (святкові та неробочі дні) = 266 днів. Отже, середньоденний заробіток для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки становить 83 730,60 / 266 = 314,78 грн. Таким чином, сума, яка мала бути нарахована позивачу, складає 314,78 грн * 22 дні = 6 925,16 грн. Враховуючи, що позивача звільнено 06 квітня 2021 року, суд констатує, що за період з 29 березня 2021 року по 06 квітня 2021 року він відбув 9 днів відпустки. Залишок невідбутих днів відпустки складає 13 днів. При цьому, з Відомостей про нарахування заробітної плати за березень 2021 року та квітень 2021 року по КП «ЛАД» Будищенської сільської ради /а.с. 77, 78/ вбачається, що у березні 2021 року позивачу нараховано доплату за відпускні за три дні в сумі 948,24 грн, у квітні 2021 року - компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 6 005,52 грн, а всього - 6 953,76 грн. Вказані нарахування проведено виходячи із середньоденного заробітку в розмірі 316,08 грн. З огляду на вищевикладене, порушень прав позивача суд не вбачає та констатує, що розрахунок вказаної суми, наведений представником позивача у позовній заяві, є математично невірним. Водночас, суд наголошує на тому, що, як вбачається із письмових доказів, про які йшлося вище, компенсацію за невикористану відпустку було включено відповідачем у загальний розмір заборгованості по виплаті заробітної плати перед позивачем. За вказаних обставин, вимогу позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 7 255,82 грн заробітної плати за час відпустки суд вважає необґрунтованою, недоведеною та такою, що не підлягає до задоволення. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. За змістом статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника, а у разі, якщо працівник у день звільнення не працював, - зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. При цьому суд вважає необхідним зазначити, що невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум - це триваюче правопорушення, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, що викладена у постанові від 21 лютого 2019 року у справі № 225/4384/16-ц (провадження № 61-20694св18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 5 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), передбачено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають врахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Так, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 523/18850/14-ц. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 569/10189/16-ц (провадження № 61-14433св18). Отже, для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку з виплати [PERSON] заробітної плати, суду належить встановити: чи мала місце така затримка; у разі наявності затримки - встановити період затримки, який необхідно рахувати від дати звільнення / наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок по день фактичної виплати заборгованості із заробітної плати; та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. Встановивши, що повний розрахунок з виплати [PERSON] заробітної плати не був проведений підприємством у день звільнення, так як останній того дня не працював, оскільки перебував у відпустці; зважаючи на те, що вимога позивача як звільненого працівника про проведення розрахунку надійшла на адресу КП «ЛАД» Будищенської сільської радилише 27 травня 2021 року, а тому належні позивачу суми мали бути виплачені відповідачем наступного дня після пред`явлення вказаної вимоги, тобто 28 травня 2021 року; суд дійшов висновку про наявність вини КП «ЛАД» Будищенської сільської ради, а, відтак, правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 28 травня 2021 року по 14 червня 2021 року (день фактичної виплати заборгованості із заробітної плати), у зв`язку з чим вказана вимога [PERSON] підлягає до часткового задоволення. Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення. Як уже зазначалося, позивача було звільнено у квітні 2021 року, тому для розрахунку середнього місячного заробітку береться за основу сума заробітної плати, що була нарахована позивачу за лютий та березень 2021 року, відповідно. При визначенні кількості робочих днів суд виходить із п`ятиденного робочого тижня та даних, наведених у листі Мінсоцполітики України від 18.08.2020 року № 3501/06-219 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік». Загальна кількість робочих днів за лютий 2021 року становила 20 днів, а за березень 2021 року - 22 дні. Відтак, сума робочих днів за лютий 2021 року та березень 2021 року складає 20 + 22 = 42 дні. Однак, оскільки з 29 березня 2021 року позивач перебував у відпустці, кількість робочих днів, яка враховується судом для визначення середньоденного заробітку, складає 39 днів. Як вбачається з довідки про доходи № 13 від 23 квітня 2021 року, виданої [PERSON] КП «ЛАД» Будищенської сільської ради, заробітна плата позивача за два останні місяці роботи становила 10 800,00 грн у лютому 2021 року та 10 275,51 грн у березні 2021 року /а.с. 42/. При цьому суд зважає на те, що наказом Голови ліквідаційної комісії КП «ЛАД» Будищенкої сільської ради Бабіча І.Д. № 15 В від 26 березня 2021 року [PERSON] надано основну щорічну відпустку терміном 22 календарних дні з 29 березня 2021 року /а.с. 44/, а відповідно до Відомості про нарахування заробітної плати за березень 2021 року по КП «ЛАД» Будищенської сільської ради йому нараховано доплату за відпускні в сумі 948,24 грн /а.с. 78/. Отже, заробітна плата позивача за березень 2021 року, яка враховується судом для визначення середньоденного заробітку, складає (10 275,51 грн - 948, 24 грн) = 9 327,27 грн. Таким чином, заробітна плата позивача за два останні місяці роботи, яка враховується судом для визначення середньоденного заробітку, становить 10 800,00 грн (лютий 2021 року) та 9 327,27 грн (березень 2021 року), що у сумі складає (10 800,00 грн + 9 327,27 грн) = 20 127,27 грн. Відтак, середньоденний заробіток за час затримки розрахунку становить 20 127,27 / 39 = 516,08 грн. Час затримки розрахунку за період з 28 травня 2021 року (наступний день після пред`явлення позивачем, як звільненим працівником, вимоги про розрахунок) по 14 червня 2021 року (день фактичної виплати заборгованості із заробітної плати) складає 12 робочих днів (2 дні у травні 2021 року + 10 днів у червні 2021 року). Відтак, середній заробіток за час затримки розрахунку становить 516,08 грн х 12 робочих днів = 6 192, 96 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 6 192,96 грн середньоденного заробітку за час затримки розрахунку за період з 28 травня 2021 року по 14 червня 2021 року. У задоволенні решти позовних вимог у цій частині необхідно відмовити. Водночас, суд звертає увагу на те, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зменшується на суму податків і зборів. Такий висновок відповідає правовій позиції, наведеній Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц (провадження № 61-14794св18). Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд виходить з наступного. Пунктом 9 частини 2 статті 16 ЦК України встановлено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином для вирішення питання про відшкодування моральної шкоди у даній справі необхідно встановити: наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Наявність кожної із цих складових є обов`язковою умовою для відшкодування шкоди. Протиправність дій відповідача полягала в тому, що з позивачем не було проведено належного розрахунку по заробітній платі не пізніше наступного дня після пред`явлення ним, як звільненим працівником, вимоги про розрахунок. За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану позивачу, покладено саме на роботодавця, тобто відповідача у справі КП «ЛАД» Будищенської сільської ради. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) судам роз`яснено, що згідно зі статтею 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Тобто, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Внаслідок невиплати [PERSON] не пізніше наступного дня після пред`явлення ним, як звільненим працівником, вимоги про розрахунок, всіх сум, що належали йому від підприємства в день звільнення, порушені конституційні та трудові права позивача. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Окремо суд акцентує увагу на тому, що розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19). Норми КЗпП України не містять будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників. Таким чином, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення. За наведених обставин, суд дійшов висновку про те, що порушення відповідачем законних прав позивача, яке полягало в не проведенні з ним розрахунку не пізніше наступного дня після пред`явлення відповідної вимоги, призвело до моральних страждань позивача, втрати ним нормальних життєвих зв`язків та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому позивач має право на відшкодування заподіяної моральної шкоди. При цьому, враховуючи тривалість такого порушення, принципи співмірності, розумності та справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 500 грн 00 коп. є достатньою сатисфакцією для відновлення порушених життєвих зв`язків позивача, а тому дійшов висновку про задоволення вказаної позовної вимоги частково. У задоволенні решти позовних вимог у цій частині необхідно відмовити. Водночас, слід зазначити, що з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що КП «ЛАД» Будищенкої сільської ради перебуває в стані припинення з 18 березня 2021 року за рішенням засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації, встановлено строк для заявлення кредиторами своїх вимог до 19.05.2021. Головою комісії з припинення визначено Бабич Інну Дмитрівну /а.с. 120/. За приписами частини четвертої статті 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Відповідно до частини першої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Згідно з частиною п`ятою статті 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Відповідно до частин першої, четвертої статті 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов`язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Отже, голова комісії з припинення КП «ЛАД» Будищенкої сільської ради Бабич І.Д. до моменту внесення до реєстру запису про припинення КП «ЛАД» Будищенкої сільської ради представляє інтереси цього підприємства у відносинах з третіми особами та виступає в суді від імені КП «ЛАД» Будищенкої сільської ради. За таких обставин, КП «ЛАД» Будищенкої сільської ради наразі не є остаточно припиненим, оскільки в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутній запис про припинення підприємства. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за звернення до суду із позовною вимогою про стягнення заробітної плати, а також зважаючи на те, що у задоволенні даної позовної вимоги та позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за час відпустки відмовлено у повному обсязі, судові витрати у цій частині суд вважає необхідним компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, оскільки позовну вимогу про стягнення середньоденного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, заявлену позивачем на суму 114 560 грн 80 коп., що мала бути оплачена судовим збором у розмірі 908 грн 00 коп., судом задоволено частково на суму 6 192,96 грн (на 5,41 %), та беручи до уваги той факт, що ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 31 травня 2021 року [PERSON] відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 49,12 грн (908 грн * 5,41 %), а з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру відхилених позовних вимог у сумі 858,88 грн (908 грн * 94,59 %). Крім того, так як позовну вимогу [PERSON] про стягнення моральної шкоди в сумі 3 000 грн 00 коп., що мала бути оплачена судовим збором у розмірі 908 грн 00 коп., судом задоволено частково на суму 500 грн (на 16,7 %), з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 151,64 грн (908 грн * 16,7 %), а з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру відхилених позовних вимог у сумі 756,36 грн (908 грн * 83,3%). Водночас, у позовній заяві /а.с. 31-36/ та у заяві про зменшення позовних вимог /а.с. 89-90/, а також у клопотанні про надання доказів понесених витрат та їх стягнення /а.с. 110-115/, представник позивача - адвокат Гаврилов Д.О. просить суд стягнути з відповідача - Комунального підприємства «ЛАД» Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області на користь позивача [PERSON] понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. На підтвердження витрат позивача на правову допомогу представником позивача - адвокатом Гавриловим Д.О. надано суду попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат від 11 травня 2021 року, відповідно до якого орієнтовний розмір понесених судових витрат на день подання позову становить 8 000 грн /а.с. 38/, копію Договору № 64/21 про надання професійної правничої допомоги від 06 травня 2021 року /а.с. 114-115/; копію Додаткової угоди № 1 до Договору про надання професійної правничої допомоги № 64/21 від 06 травня 2021 року /а.с. 116/; копію Акта про надання послуг з професійної правничої допомоги відповідно до Договору про надання професійної правничої допомоги № 64/21 від 06 травня 2021 року /а.с. 117/; копію квитанції № 40 від 07 травня 2021 року на суму 6 000 грн /а.с. 118/. За змістом частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Верховний Суд у своїй постанові від 20.01.2021 у справі № 175/1386/18 визначив, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Як вбачається із попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді, попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу становить 8 000 грн. Докази понесених судових витрат на правничу допомогу подано стороною позивача у строк, передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України. Водночас, суд зауважує, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20). З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимога про стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат в частині витрат на надання правничої допомогиє обґрунтованою, підтвердженою належними доказами, співмірною зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, а, отже, є такою, що підлягає до задоволення. Підстав для застосування вимог частини 5 статті 141 ЦПК України суд не вбачає та наголошує на тому, що відмова у відшкодуванні судових витрат на підставі положень частини 5 статті 141 ЦПК України є правом, а не обов`язком суду. Враховуючи, що позов заявлено на суму 127 776,95 грн., а задоволено на суму 6 692,96 грн., тобто на 5,24 %, на користь позивача [PERSON] на відшкодування витрат на правову допомогу із відповідача - Комунального підприємства «ЛАД» Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області слід стягнути 419,20 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (8 000,00 грн * 5,24 %). Враховуючи наведене та

Outcome: partial