Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Улинець О.М. звернулась до суду із позовом до [PERSON] , у якому просила визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] . В обгрунтування позову покликається на те, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них [INFO] народився син - [PERSON] . Після фактичного припинення стосунків, дитина залишилась проживати з матір`ю - [PERSON] , однак, через невиконання свого обов`язку щодо догляду за дитиною, через деякий час [PERSON] виявив бажання переїхати до батька. Зазначила, що позивач займається вихованням сина, створює йому належні умови проживання та розвитку, має самостійний дохід і постійне місце проживання, позитивно характеризується, дитина забезпечена комфортним житлом, матеріальними ресурсами, отримує достатній освітній, культурний та духовний рівень життя, відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, впродовж року участі у вихованні сина не бере, матеріальної допомоги не надає, його здоров`ям не цікавиться, крім того, самостійного доходу не має. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Улинець О.М. у суді позовні вимоги підтримали, покликаючись на мотиви, викладені у заяві, крім того, зазначили, що перешкод у спілкуванні дитини з відповідачкою ніхто не чинить. Відповідачка [PERSON] у суді проти задоволення позову не заперечила, вказала, що хоче спілкуватись з сином та приймати участь у його вихованні, між тим, погоджується, що позивач забезпечить кращі умови для проживання та виховання дитини, оскільки, вона, через графік роботи не може такий забезпечити. Представник третьої особи - Франківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки і піклування в суд не з`явився, при вирішення спору поклався на розсуд суду, про що скерував суду письмову заяву (а.с. 35-36). Дитина - [PERSON] , 2010 р.н., думку якого суд заслухав у судовому засіданні, бажає проживати з батьком - [PERSON] , про що категорично заявив у суді. Заслухавши сторони, представника позивача, оглянувши заяву третьої особи, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, врахувавши думку дитини, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статей 160-161 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. З позовної заяви, пояснень сторін, копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , вбачається, [PERSON] та [PERSON] проживали без реєстрації шлюбу, від спільного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 9), який після припинення фактичних шлюбних відносин деякий час проживав з матір`ю, а згодом виявив бажання переїхати до батька на постійне проживання де на даний час і проживає постійно. Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] з 03.10.2020 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , проживає з сином без реєстрації у квартирі дружини, що по [ADDRESS] , що вбачається із довідки № 24/12/2020-01 від 24.12.2020 р., виданої головою ОСББ «Місто трав» (а.с. 10, 11). Згідно довідки, виданої директором ліцею імені Івана Пулюя м. Львів від 23.12.2020 р., характеристики, [PERSON] навчається в вищевказаному навчальному закладі у 5-В класі, характеризується позитивно, відвідує секцію боксу, батько приділяє належну увагу його вихованню, цікавиться навчанням, поведінкою та взаємовідносинами з іншими дітьми (а.с. 12, 31). Із відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області № 1784 від 03.03.2021 р., пояснень відповідачки в суді, убачається, що вона зареєстрована та проживає по [ADDRESS] із старшим сином від першого шлюбу - [PERSON] , 2003 р.н., офіційно не працевлаштована, однак підробляє, її робота має роз`їздний характер, по суті позов не заперечує, вказала, що у квартирі, де проживає малолітній [PERSON] , не була, однак, її старший син відвідував брата, та повідомив її про належні умови проживання дитини (а.с. 19). Як видно з пояснень позивача [PERSON] , пояснень дитини - [PERSON] в суді, а не вірити таким немає підстав, вбачається, що він проживає разом з батьком та його дружиною, перебуває на його утриманні, між батьком та сином існує тісний зв`язок, склалися теплі відносини у сім`ї проживання дитини, його батько не проти його спілкування з мамою, виявив бажання залишитись проживати із батьком - [PERSON] . У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Беручи до уваги вищенаведене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, забезпечуючи інтереси дитини, а також, враховуючи ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, спільне проживання дитини в родині батька протягом більше року перед вирішенням спору, його вік, інші обставини, які здатні вплинути на фізичне і психічне здоров`я дитини, його моральний розвиток, те, що позивач має необхідні умови для участі у вихованні сина, крім цього, враховуючи те, що відповідачка проти позову не заперечує, просить взяти до уваги саме інтереси дитини, яка виявила бажання проживати з батьком, про що заявила у судовому засіданні, відсутність заперечень органу опіки та піклування, суд вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком - [PERSON] . Суд, в порядку ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідачки в користь позивача 908 грн. судового збору, сплаченого ним при поданні позовної заяви.

Outcome: approved