Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Представник КП «Водоканал» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання та водовідведення у розмірі 9\~256,63 гривень, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачем було надано послуги з централізованого водопостачання та водовідведення до квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , власником якої є відповідач. Проте, відповідач оплату за послуги підприємства вносить не в повному обсязі, у зв`язку із чим утворилась заборгованість за період з 01.11.2013 року по 31.03.2018 року в сумі 9\~256,63 гривень. У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762 гривень. Ухвалою суду від 01.08.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву КП «Водоканал» та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 25.09.2018 року відповідачем подано відзив на позов, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує. У відзиві в обґрунтування заперечень проти позову відповідач посилається на те, що заборгованість, яка станом на жовтень 2013 року, та яку просить стягнути позивач, утворилася до того, як він в порядку спадкування після смерті [PERSON] , став власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Позивачем з дня відкриття спадщини протягом шести місяців, відповідно до ст. 1281 ЦК України, не було пред`явлено претензії як до спадкоємця, а отже, на думку відповідача, позивач втратив належне йому право вимоги стягнення зазначеної заборгованості, який виник до прийняття спадщини. Позивач зазначає, що всі поточні платежі за комунальні послуги сплачує у повному обсязі, та посилаючись на пропуск позивачем строку, передбаченого ст. 257 ЦК України, просить застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог, про що надав відповідну заяву, додану до відзиву, та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 01.10.2018 року позивачем подано відповідь на відзив відповідача, з яким відповідач не погодився, та зазначив наступне. 26.11.2013 року мати відповідача [PERSON] зверталася до КП „Водоканал з листом, у якому погодилася із нарахованою заборгованістю, яка на день її звернення складала 11\~526,41 гривень, який остання зобов`язалася оплатити протягом року по 960 гривень щомісяця. На час звернення 01.03.2017 року відповідача [PERSON] до суду з позовом до КП „Водоканал про скасування заборгованості, у зв`язку із частковою сплатою, її розмір становив 9\~244,70 гривень. Відповідачем [PERSON] здійснювалися оплати на особовий рахунок, які йшли на погашення боргу. Вважає доводи відповідача про те, що він здійснював поточні платежі необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами. Зазначає, що заявлена до стягнення сума заборгованості виникла після смерті попереднього власника квартири [PERSON] , тому підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , як спадкоємця. Крім того, вважає необґрунтованою заяву про застосування позовної давності, оскільки її строк переривався внаслідок подання [PERSON] 01.03.2017 року вищезазначеного позову, а також звернення позивача 24.05.2018 року до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення суми заборгованості, що предметом даного позову, у видачі якого ухвалою суду від 24.05.2018 року було відмовлено. 22.11.2018 року представником відповідача адвокатом Тульчевською Н.В. подано заперечення на відповідь на відзив, у яких вона наполягає на тому, що заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення, заявлена до стягнення з відповідача утворилася станом на жовтень 2013 року за попереднім власником квартири [PERSON] в період з квітня 2011 року по жовтень 2013 року показання приладу холодної води позивачеві не надавалися, оплати за фактично спожиті послуги не надходили. Вважає, що часткова оплата комунальних послуг відповідачем не є підставою для висновку про переривання строку позовної давності, крім того, позивачем не доведено виникнення у відповідача зобов`язань щодо погашення заборгованості попереднього власника квартири за надані послуги водопостачання та водовідведення, та не підтверджено визнання відповідачем боргу та того, що оплати за надані послуги вносилася в рахунок заборгованості та не зазначено за який саме період. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, та наполягала на їх задоволенні, посилаючись на те, що, заборгованість відповідачем частково сплачувалася, що є підставою для висновку про визнання суми боргу, заяву про застосування позовної давності вважає необґрунтованою. Представник відповідача заперечувала проти позову у повному обсязі, вважає позовні вимоги необґрунтованими, просила відмовити у позові та застосувати позовну давність. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що Відповідач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку набув порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , 1918 року народження, яка померла [INFO] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Кикоть А.Г. 15.10.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-391. Відповідно до\~ст. 162 ЖК України\~плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами та вноситься у встановлені строки. За рішенням Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999 року, збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг, а функції зі збору платежів з населення передано КП «Водоканал». Відповідно до Закону України „Про житлово-комунальні послуги відповідач [PERSON] є споживачем послуг водопостачання та водовідведення, що надаються позивачем КП «Водоканал». Згідно зі ст.ст.\~12,\~13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до статті 257\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини 3,4,5 статті 267 ЦК України). Встановлено, що з даним цивільним позовом позивач звернувся до суду 20.07.2018 року, про що свідчить відповідна реєстраційна відмітка на першій сторінці позовної заяви. З наданих суду матеріалів встановлено, що позивачем нараховано заборгованість за надані послуги водопостачання та водовідведення до приміщення квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] у сумі 9\~256,63 гривень. Відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 01.01.2013 року розмір заборгованості складав 11\~503,52 гривень (а.с. 7-8). Починаючи з січня 2014 року відповідачем вносилися платежі за надані позивачем послуги, розмір яких станом на березень 2018 року склав 5\~376,93 гривень, згідно даного розрахунку. Оплата відповідачем наданих позивачем послуг підтверджується дослідженими судом квитанціями (а.с. 58-66), з яких вбачається, що відповідачем було сплачено поточні платежі за отримання послуг за відповідні періоди, зазначені у квитанціях. Доводи позивача про те, що суми, які відповідачем вносилися у розмірі більшому ніж було нараховано до сплати комунальних послуг, є свідченням визнання відповідачем боргу, суд не бере до уваги, оскільки зі змісту квитанцій не встановлено, що відповідачем здійснювалися платежі по оплаті за отримані послуги за минулий період. Натомість КП „Водоканал самостійно перерахував внесені відповідачем кошти в рахунок погашення заборгованості за минулий час. Тому, доводи позивача щодо переривання позовної давності внаслідок часткового погашення відповідачем суми боргу є необґрунтованими. Позивачем не надано належних доказів, з урахуванням яких суд дійшов би висновку про переривання строку позовної давності, починаючи з січня 2014 року, коли відповідачем здійснювалися платежі за надані послуги. 24.05.2018 року КП „Водоканал звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] суми заборгованості по оплаті за воду та послуги каналізації у розмірі 9\~256,63 гривень, у видачі якого заявнику було відмовлено ухвалою суду від 24.05.2018 року, у зв`язку із пропуском позовної давності, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України. З листа КП «Водоканал» від 15.11.2016 за № 11291 встановлюється, що за період з квітня 2011 року по жовтень 2013 року показання приладу холодної води позивачеві не надавалися, оплати за фактично спожиті послуги з холодного водопостачання та водовідведення не надходили. Зазначене також підтверджується детальним розрахунком за надані послуги водопостачання та водовідведення (а.с. 69-75). Крім того, зі змісту даного листа встановлено, що 26.11.2013 року позивачу було надано гарантійну заяву про зобов`язання сплатити заборгованість, яка виконана не була. Частиною другою статті 264\~ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Отже, якщо брати до уваги позицію позивача про те, що позивач протягом тривалого часу не звертався до суду з даним позову, у зв`язку із складанням гарантійного листа про зобов`язання погасити заборгованість, суд, виходячи з того, що зазначена заява, як встановлено в ході розгляду справи, була складена не відповідачем, а його матір`ю, та містить суму, що підлягала сплаті, однак залишалася не погашенною, приходить до висновку, що позивач був обізнаний про порушення свого права та не був позбавлений можливості звернутися до суду у встановлений законом строк, у зв`язку з чим, суд вважає доводи позивача щодо переривання строку позовної давності необґрунтованими. З аналізу наданих суду доказів, встановлено, що фактично, позивачем до стягнення з відповідача заявлено вимогу про стягнення заборгованості, яка утворилася за період з квітня 2011 року по жовтень 2013 року. Враховуючи викладене, судом встановлено, що трирічний строк позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості сплив 01.11.2016 року. Верховний Суд України у Постанові 6-43цс17 від 22.03.2017 року виклав наступну правову позицію щодо підстав для переривання строку позовної давності, у якій зазначено наступне. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Позивачем не підтверджено, що відповідач усвідомлено визнав борг, а не сплатив наперед, та, коли були здійснено таку оплату. Звернення відповідача 01.03.2017 року до суду з позовом до КП „Водоканал про скасування заборгованості не свідчить про переривання строк позовної давності, оскільки рішенням суду від 01.12.2017 року, ухваленим за його позовом, не встановлено факту визнання [PERSON] нарахованої суми заборгованості за вказаний період. Позивачем, на підтвердження доводів про переривання строку позовної давності, належних доказів про визнання відповідачем суми боргу за період з квітня 2011 року по жовтень 2013 року суду не надано, а також не наведено даних, з урахуванням яких суд дійшов би висновку, за який саме період та у якому розмірі відповідач визнав нараховану суму заборгованості та сплатив її. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за період з квітня 2011 року по жовтень 2013 року не підлягають задоволенню, у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду позовними вимогами про стягнення заборгованості за вказаний період.

Outcome: dismissed