Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в здійсненні права користування квартирою шляхом вселення. Вимоги позову мотивує тим, що 26 червня 2018 року між ТОВ «Інвест фінанс Україна» та [PERSON] було укладено Договір про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки №LF0002-1 від 14.09.2017 укладеним між ТОВ «Інвест фінанс Україна» та [PERSON] , відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з порушенням відповідачем умов Кредитного договору забезпеченого іпотекою, зокрема, неповернення кредиту, несплати процентів та пені за користування кредитом, позивач в позасудовому порядку врегулював питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами Іпотечного договору та Законом України «Про іпотеку». Зокрема, 17.12.2018 позивач набув у порядку, передбаченому Закону України «Про іпотеку», право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, відповідач продовжує проживати в квартирі, яка вибула з його власності у власність [PERSON] . Вважає, що своїми діями [PERSON] порушує право власності позивача на зазначену квартиру. А тому, просить суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом вселення позивача у вказану квартиру та передачі ключів; понесені судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 02.07.2019 було ухвалено розгляд вказаної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. У встановлений строк, від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнав, заперечував щодо їх задоволення. Пояснив, що особа позивача йому невідома, жодних правовідносин з останнім в нього немає. Реєстрація за позивачем права власності на квартиру відбулася неправомірно, має намір оскаржити її. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі укладеного 26.06.2018 з ТОВ Інвест фінанс Україна» Договору про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки №LF0002-1 від 14.09.2017 року (а.с. 8-9), набув право вимоги за кредитними зобов`язаннями відповідача [PERSON] , забезпеченого іпотекою. З метою досудового врегулювання спору, позивачем направлено [PERSON] вимогу №1 від 26.06.2018 щодо погашення заборгованості за кредитними зобов`язанням, з повідомленням, що у випадку невиконання у тридцятиденний строк вимоги, буду вжиті заходи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Дане повідомлення було отримане [PERSON] 01.10.2018, що стверджується копією поштового відправлення, однак залишене без задоволення (а.с.12-15). Позивач звернувся до державного реєстратора, який на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44733154 від 20.12.2018 вніс відомості про реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Відтак, право власності за [PERSON] зареєстроване в установленому законодавством порядку (а.с.11). На час розгляду справи в суді встановлено, що позивач [PERSON] є одноособовим власником спірної квартири. Із матеріалів справи та пояснень представника позивача, вбачається, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди у доступі до квартири, добровільно вселити позивача до квартири відмовляється. Доводи сторони відповідача щодо неправомірності набуття [PERSON] права власності на квартиру, на час розгляду справи про вселення, суд оцінює критично, оскільки рішення про реєстрацію права власності за позивачем [PERSON] не оскаржувалось. Доказів неправомірності дій позивача, відповідачем в обґрунтування своєї позиції суду не надано. Договір про порядок користування житловим приміщенням між позивачем та відповідачем [PERSON] не укладався. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України). Проаналізувавши вимоги діючого законодавства, встановивши обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позивач є власником квартири, право власності є непорушним, позивач має право проживати в спірному помешканні, має право на користування даним помешканням та право вільного безперешкодного доступу до спірного будинку. Враховуючи вищенаведені положення закону та встановивши, що права позивача на користування належною йому квартирою порушені, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги та вселити позивача до спірної квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вимога позову в частині зобов`язання відповідача передати позивачу ключі від квартири до задоволення не підлягає, оскільки передача ключів є питанням, яке стосується виконання рішення про вселення. Разом з тим, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачами понесених ним судових витрат по сплаті судового збору.

Outcome: partial