Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову посилався на ту обставину, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, за час якого, за спільні кошти подружжя було придбано майно, а саме: спальня «Антоніна» вартістю 2500,00 грн., матрац «Мехико» вартістю 800,00 грн., кухня «Оля» вартістю 3000,00 грн., кухонний уголок «Новий» вартістю 1450,00 грн., автомобіль [NUMBER] вартість якого згідно довідки-рахунка ТОВ «Автоцентр-Херсон» становла 40838,46 грн. та трактор МТЗ. Оскільки, майно в добровільному порядку поділеним не було, тому представник позивача, уточнивши позовні вимоги, просив: визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіль [NUMBER], стягнути з [PERSON] на користь позивача 1/2 частину грошової компенсації від вартості автомобіля в сумі 20419,00 грн. та стягнути судові витрати. Відповідачем заявлено зустрічну позовну заяву про визнання спільної сумісної власності та поділ майна подружжя, згідно якої, представник відповідача уточнивши позовні вимоги, просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] в сумі 7500,00 грн. та стягнути судові витрати. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові та заяві про уточнення позовних вимог. Проти задоволення зустрічного позову заперечив. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] зустрічну позовну заяву підтримала з підстав зазначених у зустрічній позовній заяві та заяві про уточнення зустрічної позовної заяви. Проти задоволення первісного позову заперечила. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що в задоволенні первісного та зустрічного позовів, слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.09.2001 року (свідоцтво про одруження серії І-КГ №009337 від 08.09.2001 року), який за рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 25.07.2014 року розірвано. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому право на спільне майно, яке виникає у подружжя в період шлюбу, не припиняє своє існування після його розірвання або фактичного припинення шлюбу. Розпорядження, користування та володіння об'єктами права спільної сумісної власності здійснюється подружжям з рівними правами та обов'язками, якщо інше не встановлено домовленості між ними. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 Постанови № 11 від 21 грудня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання, а також його вартість. Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що під час спільного проживання, сторони придбали у власність автомобіль [NUMBER]. Як вбачається із матеріалів справи, даний автомобіль знятий з обліку 21.08.2013 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Так, згідно повідомлення, наданого Центром надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Великоолександрівського, Високопільського, Нововоронцовського районів, автомобіль ВАЗ21104110, державний номерний знак [NUMBER] знято з обліку 21.08.2013 року Центром ДАІ 6507. Згідно довідки-рахунку від 20.08.2013 року серія № 286452 вартість автомобіля оцінена у 40838,46 грн. Таким чином, зняття з реєстраційного обліку автомобіля, тобто його відчуження, відбулося за час перебування сторін у шлюбі, оскільки відповідно до ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Представником позивача не надано суду жодного доказу в підтвердження факту, відчуження автомобіля відповідачем проти волі позивача та не в інтересах сім'ї чи не на її потреби. Разом з тим, згідно ч.2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] уповноважив [PERSON] користуватися та розпоряджатися (продавати, обміняти, заставляти, здати в оренду, без дарування) належний йому на праві власності автомобіль [NUMBER], що підтверджується довіреністю від 16.09.2011 року. Відповідно до розписки про придбання автомобіля від 16 вересня 2011 року [PERSON] придбав у [PERSON] вказаний автомобіль за 28000грн. у присутності свідків [PERSON] і [PERSON] Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], [INFO] підтвердив факт, що автомобіль [NUMBER] був проданий [PERSON] за 28000грн. у смт. Високопіллі, ще в осені 2011 року, шляхом оформлення на останнього генеральної довіреності. На час продажу автомобіля [PERSON] і [PERSON] проживали разом. В судовому засіданні доказів в підтвердження факту відсутності згоди позивача на вчинення відповідачем даної дії не здобуто. Також, як було встановлено в ході розгляду справи, позивачка з позовом до суду про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля не зверталася. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязується довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачкою та її представником не доведено факт відчуження вказаного автомобіля поза її волею та факт використання, отриманих від продажу автомобіля коштів, не на інтереси сімї. Зважаючи на викладене, правові підстави для визнання обєктом права спільної сумісної власності вказаний автомобіль - відсутні, а тому в цій частині та в частині стягнення 1/2 грошової компенсації від вартості автомобіля за належну позивачу частку автомобіля в розмірі 20419,00 грн. позовна заява не підлягає задоволенню. Разом з тим, позовна вимога зустрічного позову, щодо визнання квартири [ADDRESS] обєктом спільної сумісної власності не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Як вбачається з договору купівлі продажу квартири від 02.07.2007 року, покупцем квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Будь яких доказів, які б свідчили про придбання квартири подружжям як обєкта власності подружжя, представником позивача за зустрічним позовом не надано. Тому, дана позовна вимога не підлягає задоволенню, а відтак не підлягає задоволенню вимога щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] в сумі 7500,00 грн. Згідно ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимоги, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд, відмовляє у задоволенні вимог позовної заяви та зустрічної позовної заяви щодо стягнення судових витрат, оскільки позовні вимоги ні позовної заяви, ні зустрічної позовної заяви задоволеними не були. Враховуючи викладене, та

Outcome: dismissed