Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» 21 серпня 2013 року [PERSON] на підставі кредитного договору №GP-4947729 видано кредит у сумі 32146,40 грн. 19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинило свою діяльність шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі ПАТ «ПУМБ»), який є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», що підтверджується випискою та статутом. Відповідач [PERSON] не виконує свої кредитні зобов`язання тривалий час, заборгованість станом на 28.05.2020 складає 66705,36 грн з яких: 20237,45 грн - заборгованість за кредитом; 658,62 грн - заборгованість по процентам; 29736,09 грн - заборгованість за комісією; 16073,20 грн - штрафні санкції. Просить стягнути з відповідача зазначений розмір заборгованості. Відповідачем подано відзив на позов в якому зазначає, що відповідно до укладеного договору №GP-4947729 вона отримала споживчий кредит у сумі 32146,40 грн з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 1,99% у місяць, комісії в розмірі 2,5%. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в сумі 1366,98 грн до 22 числа наступного місяця, строк дії договору до 21 серпня 2018 року. Грошові кошти за кредитним договором вона сплачувала до квітня 2014 року, останній платіж здійснила 19 квітня 2014 року, наступний платіж по графіку необхідно було здійснити до 22 травня 2014 року, тому з 23 травня 2014 року почався перебіг трирічного строку позовної давності по вказаним вимогам. Оскільки провадження у справі відкрито 03 серпня 2020 року, тому до заборгованості за період з 22 травня 2014 року по 22 липня 2017 року просить застосувати строки позовної давності. Відповідач вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за комісією в сумі 29736,09 грн задоволенню не підлягають з огляду на Правові позиції ВС, викладені в Постанові від 22 січня 2020 року у справі №336/5798/14, Постанові Об`єднаної Палати КЦС від 09 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц. Встановлена у договорі комісія за обслуговування кредиту згідно графіку платежів складає 803,66 грн на місяць, що перевищує тіло кредиту та відсотки за його користування, тому вважає вимоги Банку в частині стягнення заборгованості за комісією в сумі 29736,09 грн необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Стягнення процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору, з вересня 2018 року по 28 травня 2020 року вважає незаконним. До вимог про стягнення штрафу в розмірі 16073,20 грн позивач просить застосувати строки позовної давності згідно ч.2 ст.258 ЦК України. Зазначає, що позивачем не обґрунтовано суму штрафу та період його нарахування. Також у відзиві відповідач зазначає, що 09 листопада 2017 року за зверненням позивача приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис про стягнення з неї заборгованості за спірним кредитним договором від 21 серпня 2013 року в розмірі 63328,01 грн за період з березня 2018 року по вересень 2020 року. На підставі виконавчого напису з неї в примусовому порядку стягнуто заборгованість в розмірі 20375,11 грн, які віднесені позивачем на погашення заборгованості по комісії, відсоткам та заборгованості по кредиту. За її позовом рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Відповідач вважає, що з урахування строків позовної давності, вимог закону та графіку платежів, позивач має право на стягнення основної суми кредиту та відсотків за користування кредитом за період з 22 серпня 2017 року по 22 серпня 2018 року в сумі 7323,21 грн. Стягнута з відповідача в примусовому порядку сума боргу значно перевищує суму, яку має право стягнути позивач по спірним вимогам. Заборгованість по кредитному договору відсутня, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Просить у задоволенні позову відмовити повністю. Від позивача відповідь на відзив не надходила. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі. Постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи, викладені позивачем в позовній заяві, доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, оцінивши їх у сукупності, з`ясувавши повно та всебічно обставини та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Так, 21 серпня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» (правонаступником якого є позивач) та [PERSON] укладено договір №GP-4947729, за умовами якого відповідачу видано кредит у сумі 32146,40 грн. строком на 60 місяців, з кінцевим терміном повернення - 22 серпня 2018 року (згідно графіку) (а.с.6-8). Згідно пропозиції укласти договір (оферти) №GP-4947729 від 21 серпня 2013 року [PERSON] подала пропозицію ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ПрАТ «УАСК «АСК-ЖИТТЯ», від імені якого на підставі агентського договору діє банк, на умовах, зазначених в цій пропозиції, та у відповідності до чинних Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків Банку, які разом з Умовами є невід`ємною частиною цієї пропозиції, й чинних Правил добровільного страхування життя Страховика № 003.2 від 30 грудня 2003 року, укласти з нею договір про надання споживчого кредиту на умовах, викладених в частині 2 цієї пропозиції, а саме надати їй кредит в сумі 32146,40 грн із сплатою комісії за обслуговування кредиту в розмірі 2,5% та процентної ставки в розмірі 1,99% річних. Судом встановлено, що сторонами було погоджено всі істотні умови договору та відповідач була ознайомлена з ними, про що свідчить її підпис на Пропозиції укласти договори (оферті) від 21 серпня 2013 року та на Загальних умовах договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків. Відповідач зобов`язалась щомісячно погашати суму кредиту, сплачувати нараховані проценти на суму кредиту та комісію в сумах та терміни, що передбачені графіком платежів шляхом безготівкового перерахування коштів у відповідних сумах на рахунок Банку або поточний рахунок позичальника, відкритий для зарахування коштів спрямованих на погашення заборгованості, вказаний у графіку платежів (п. 5.1 Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків) (а.с.7), а саме: 32146,40 грн - основна сума кредиту, 1652,78 грн - проценти за користування кредитом, 48219,80 грн - комісія за обслуговування кредиту, всього - 82018,78 грн (а.с. 6). Меморіальним ордером №10652290 від 22 серпня 2013 року підтверджується видача відповідачу грошових коштів за вказаним кредитним договором в сумі 32146,40 грн (а.с.21). Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим 28 вересня 2017 року позивачем була направлена на адресу відповідача письмова вимога від 22 вересня 2017 року про наявність заборгованості по кредитному договору станом на 22.09.2017 в розмірі 62068,01 грн. та необхідність її сплати. Також попереджено, що у разі невиконання даної вимоги банк застосує заходи примусового стягнення боргу (а.с.9,10). Згідно виписки банку з рахунку відповідача заборгованість за кредитним договором №GP-4947729 станом на 28 травня 2020 року складає 66705,36 грн, з яких 20237,45 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 29736,09 грн - прострочена заборгованість за комісією; 658,62 грн - прострочена заборгованість за процентами; 16073,20 грн - неустойка за порушення зобов`язань по кредиту та суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. Заборгованість не погашена (а.с.12). Із довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором №GP-4947729 від 21 серпня 2013 року видно, що в період з 23 вересня 2013 року по 18 вересня 2019 року відповідачем здійснювалось погашення суми кредиту, однак не в повному обсязі. Так щомісячне виконання умов договору мало місце до 22 травня 2014 року, в подальшому строки погашення заборгованості були порушені відповідачем, сплата відбувалась 14 грудня 2015 року та в період з 21 березня 2018 року по 18 вересня 2019 року. За період з 23 вересня 2013 року по 14 грудня 2015 року на погашення заборгованості відповідача за кредитом було зараховано 4104,25 грн, на погашення заборгованості за процентами за користування кредитом було зараховано 402,31 грн, на погашення заборгованості за комісією - 6548,01 грн. Непогашена заборгованість значиться за період з 22 липня 2015 року по 18 вересня 2019 року, яка складає: 20237,45 грн - по кредиту; 658,83 грн - по процентам, 29736,09 грн - по комісії, а всього 50632,37 грн. Переказ коштів відповідачем на погашення заборгованості по кредитному договору підтверджується виписками по особовим рахункам, наданим позивачем (а.с.25-27), з яких видно, що останній платіж було здійснено [PERSON] 21 травня 2014 року в сумі 43,17 грн. Із виписки з особового рахунку за період з 14 листопада 2016 року по 28 травня 2020 року, наданого позивачем (а.с.28-67), видно, що за період з 21 березня 2018 року по 18 вересня 2019 року на погашення простроченої заборгованості по комісії було зараховано 11963,17 грн, на погашення простроченої заборгованості по відсоткам було зараховано 607,24 грн, на погашення простроченої заборгованості за кредитом було зараховано 7804,70 грн. Відповідачем на підтвердження факту сплати коштів по кредиту надані копії квитанцій за 20 вересня 2013 року, 22 жовтня 2013 року, 20 листопада 2013 року, 21 грудня 2013 року, 28 січня 2014 року, 21 лютого 2014 року, 21 березня 2014 року та 19 квітня 2014 року (а.с.79-81). 19 листопада 2017 року приватним виконавцем Хара Н.С. Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ», який є правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «Банк Ренесанс Капітал», грошових коштів у сумі 63328,01 грн, які є боргом за кредитним договором №GP-4947729 від 21 серпня 2013 року. Стягнення проводилось за період з 07 листопада 2016 року по 07 листопада 2017 року. Для примусового виконання виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. 15 січня 2018 року відкрито виконавче провадження ВП №55528652 (а.с.82,83). Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Також встановлено, що позивач звернувся з даним позовом 12 червня 2020 року, який надійшов до суду 18 червня 2020 року. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які випливають з умов виконання договору споживчого кредиту, прав та обов`язків сторін. При цьому, судом перевірено строки звернення з позовом до суду, оскільки відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст.ст.526 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (Позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідачем визнається факт укладення кредитного договору з позивачем, на підставі якого виникли зобов`язання щодо повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк кредиту - 60 місяців, кінцевий термін повернення кредиту - 22 серпня 2018 року, так і строки виконання зобов`язань, в тому числі і сплата відсотків та комісії зі щомісячним погашенням платежів до 22 числа кожного місяця в загальній сумі 1366,98 грн (згідно графіку платежів). Із наданих суду письмових доказів видно, що за відповідачем значиться заборгованість за кредитним договором №GP-4947729 від 21 серпня 2013 року щодо сплати кредиту, процентів та комісії в загальному розмірі 50632,37 грн. 02 вересня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому вона просила застосувати строк позовної давності, зазначивши, що кредит було надано на строк по 21 серпня 2018 року із сплатою щомісячних платежів в розмірі 1366,98 грн. Останній платіж по кредиту було здійснено нею 19 квітня 2014 року, провадження у справі відкрито 03 серпня 2020 року. З 23 травня 2014 року почався перебіг трирічного строку позовної давності, який просить застосувати до заборгованості за період з 22 травня 2014 року по 22 липня 2017 року. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до положень ст. 257 та ч. 3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За змістом загальних норм процесуального права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про застосування позовної давності. Таким чином, заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року № 6-2667цс16. Щодо моменту припинення виконання позичальником зобов`язань за кредитом, як початковий момент перебігу позовної давності у справі, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду від 04.07.2018 року, викладеного у Постанові у справі №438/489/16-ц. При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року). Кінцевим строком повернення кредиту за договором № GP-4947729 від 21 серпня 2013 року, й платежів до них, сторонами визначено 22 серпня 2018 року включно. Позивач звернуся в суд з позовом 12 червня 2020 року, а тому станом на дату звернення із позовом до суду строк позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту в цілому не сплив. Оскільки позивачем у позові не зазначено початок періоду виникнення боргу, із довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором №GP-4947729, виданої 28 травня 2020 року видно, що непогашена заборгованість значиться за період з 22 липня 2015 року, однак останній платіж по кредиту відповідачем був здійснений 21 травня 2014 року, але не в повному обсязі, визначеному графіком, та враховуючи, що заявлена позовна давність може бути застосована лише щодо позовних вимог про повернення щомісячних платежів, початок перебігу позовної давності за якими починається з моменту порушення строку погашення кожного чергового платежу (визначеного в договорі 22 число кожного місяця), тому суд приходить до висновку про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення боргу по кредиту за період з 22 травня 2014 року по 12 червня 2017 року. У зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку про порушення відповідачем встановленого у кредитному договорі строку повернення грошових коштів, а тому позовні вимоги АТ «Перший Український Міжнародний Банк» про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитом за період з 13 червня 2017 року по 22 серпня 2018 року у розмірі 7789,14 грн є обґрунтованими. Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 658,62 грн, суд зазначає наступне. Договором визначено процентну ставку у розмірі 1,99% в місяць (а.с.6). Згідно з п. 4.1. Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти, розраховані, виходячи з процентної ставки вказаної у пропозиції, від неповерненої суми кредиту. Розрахунок процентів за кредитом здійснюється щоденно за фактичний строк користування Кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році (п. 4.3. Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків). З урахуванням заявленої вимоги про застосування строків позовної давності, строк сплати процентів обмежується трирічним строком до звернення в суд з позовом та становить з 13 червня 2017 року по 12 червня 2020 року. Проте, суд враховує висновки, зроблені у пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Крім того, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, за договором про надання банківських послуг, яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня строку дії договору (ст. 261 ЦК України). Оскільки строк кредитування було встановлено по 22.08.2018 року, тому проценти мають розраховуватись від простроченої суми зобов`язання, з урахуванням строку дії договору та строку позовної давності, тобто за період з 13 червня 2017 року (початок періоду з урахуванням строку давності) по 22 серпня 2018 року (дата закінчення строку дії договору). Відповідно до наданого позивачем розрахунку непогашеної заборгованості, викладеного в довідці про стан та історію заборгованості по кредиту, відсотки за користування кредитом, з урахуванням строку давності, будуть становити 102,20 грн. Нарахування процентів після закінчення строку сплати кредиту за договором є необґрунтованими, а тому до таких вимог не може бути застосована позовна давність. (Аналогічна позиція зазначена у Постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №438/489/16-ц). Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за період з 23.08.2018 по 28.05.2020 не підлягають задоволенню за безпідставністю нарахування. Щодо позовної вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією за обслуговування кредиту в розмірі 29736,09 грн, суд зазначає наступне. Згідно п. 4.2. Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, за обслуговування кредиту позичальник щомісячно сплачує комісію у розмірі, вказаному в пропозиції, від початкової суми кредиту, перерахованої банком згідно з цим розділом (база розрахунку комісії). У пропозиції укласти договір (оферта) від 21.08. 2013 року, яка разом із Загальними умовами договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, є невід`ємною частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,5% (п.2.4), а розмір щомісячного платежу від загальної суми кредиту становить 1366,98 щомісяця, яка має сплачуватись протягом 60 місяців. Згідно розрахунку банку заборгованість за комісією становить 29736,09 грн. Проте, обґрунтованим є посилання представника відповідача, що позивач надав позичальнику кредит на споживчі потреби, що також підтверджується п. 1 Пропозиції укласти договори (оферта) (а.с.8), тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013, умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Згідно статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення договору) встановлює, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що встановлення у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну плату, а саме комісію за обслуговування кредиту є незаконним, оскільки банк не повинен встановлювати платежі обов`язкові для споживача за свої дії, на власну користь. Таким чином, умови кредитного договору, якими встановлено обов`язок позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків. Як наслідок, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення суми простроченої заборгованості по нарахованій комісії задоволенню не підлягають. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 16073,20 грн, суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 2 статті 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Пунктом 6.2 Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, які підписані відповідачем та є складовою частиною укладеного між сторонами договору передбачено, що за повне чи часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів та/або комісії у терміни, що передбачені графіком платежів позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від простроченої суми за кожен випадок прострочення, а також за кожен місяць прострочення встановленого терміну від простроченої суми, розрахованої на останній день місячного строку (а.с.7). Судом встановлено факт невиконання належним чином відповідачем зобов`язань по поверненню кредитних коштів позивачу, у зв`язку з чим позивачем була нарахована неустойка у виді штрафу в розмірі 16073,20 грн. Відповідач у відзиві просить застосувати позовну давність згідно з ч.2 ст258 ЦК України до вимог про стягнення штрафів. Відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Виходячи з розрахунку позивача, неустойка за прострочення відповідачем сплати основної заборгованості, процентів та комісії нарахована за період з 22.07.2018 по 22.08.2018 в загальній сумі 6556,56 грн, за період з 23.08.2018 по 21.05.2020 в загальній сумі 9516,64 грн (а.с.24). Ураховуючи, що останній строк сплати відповідачем заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії визначений 22 серпня 2018 року, а тому відповідач мав право заявити вимоги про стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язання до 22 серпня 2019 року. Звертаючись з позовом 12 червня 2020 року позивачем пропущено строк звернення з вимогами про стягнення штрафу, а тому вони не підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Як видно із розрахунку непогашеної заборгованості, нарахування заборгованості по кредиту з 22 серпня 2018 року позивачем припинено, здійснювалось лише нарахування відсотків. У зв`язку з викладеним вище, за відсутності підстав для нарахування заборгованості за процентами після 22.08.2018 року, відсутні правові підстави і для нарахування неустойки, оскільки відповідно до частин другої та третьої статті 549 ЦК України штраф та пеня є неустойкою, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання. У зв?язку з вищевикладеним, в задоволенні позову в частині стягнення штрафу за період з 23 серпня 2018 року по 21 травня 2020 року - слід відмовити за безпідставністю нарахування. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки сторонами було належним чином укладено кредитний договір, який відповідачем підписаний, а отже остання ознайомлена з його істотними умовами, проте не виконала їх в повному обсязі та у встановлений договором строк, а також з урахуванням строків позовної давності, за відповідачем рахується заборгованість за кредитним договором GP-4947729 від 21.08.2013 року станом на 28.05.2020 року в розмірі 7891,34 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 7789,14 грн, заборгованість за процентами в розмірі 102,20 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, у розмірах встановлених законом, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України (сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми або сплата процентів у розмірі визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України) позивач не пред`явив. Щодо посилання відповідача на те, що на підставі виконавчого напису, визнаного таким, що не підлягає виконанню рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року, в примусовому порядку було стягнуто суму в розмірі 20375,11 грн, що перевищує вказаний розмір заборгованості, суд зазначає, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є підставою для повернення майна, як безпідставно отриманого, стягнутого за цим написом. Відповідач з такими вимогами до суду не зверталась. Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом частково, з урахуванням приписів частини першої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 248,67 грн (7891,34 грн/66705,36 грн * 2102 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial