Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення фактичних витрат пов'язаних з навчанням, мотивуючи свої вимоги тим, що наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 31.07.2008 року відповідача була зараховано до складу курсантів ХНУВС. 16.08.2008 між позивачем, відповідачем і Управлінням МВС України у Вінницькій області було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ. Відповідно до даного договору Харківський національний університет внутрішніх справ взяв на себе зобов'язання щодо забезпечення на весь час навчання [PERSON] харчуванням, форменним одягом і грошовими коштами, цей обов'язок був виконаний. В свою чергу на відповідача було покладено обов'язок, у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання встановленого трирічного терміну перебування на службі, відшкодувати фактичні витрати пов'язані з його утриманням у навчальному закладі. 22.10.2013 року, [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни. В зв'язку з цим представник позивач звернувся до суду. Просить стягнути з відповідача фактичні витрати пов'язані з його навчанням. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності позов підтримує, на його задоволенні наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був своєчасно належним чином повідомлений про дату і час слухання справи згідно наявного повідомлення про вручення поштового відправлення і відомостей про причину своєї неявки до суду не надав. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив: Відповідно до витягу з наказу Харківського національного університету внутрішніх справ №405 о/с від 31.07.2008 року, [PERSON], було прийнято на службу до органів внутрішніх справ і зараховано курсантом 1-го курсу (а.с.4). 16.08.2008 року між Харківським національним університетом внутрішніх справ, Управлінням МВС України у Вінницькій області, [PERSON] укладено договір терміном дії з 16.08.2008 року по 01.08.2015 року (а.с. 5-6). За витягом з наказу № 216 о/с від 02.06.2012 року, [PERSON] було відраховано зі складу курсантів і відкомандеровано в УМВС України у Вінницькій області (а.с.7). 22.10.2013 року [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни (а.с.8). Як зазначено в довідці-розрахунку №4/271 від 27.02.2014 року, виданій відділом фінансового забезпечення Харківського національного університету внутрішніх справ, на утримання [PERSON] за період з 16.08.2008 року по 02.06.2012 року витрачено 42530,24 грн., зокрема грошове забезпечення 14135,47 грн., продовольче забезпечення 15390,19 грн., речове забезпечення 2985,42 грн., вартість житлово-комунальних послуг і спожитих енергоносіїв 10019,16 грн. (а.с.9). Вказані обставини також підтверджуються довідкою про грошове забезпечення, в якій зазначено, що за 2008-2012 роки на утримання [PERSON] було виплачено 14135,47 грн. (а.с.10), довідкою-розрахунком витрат на харчування, згідно з якою на харчування було потрачено 15390,19 грн. (а.с.11), за довідкою-розрахунком витрат на речове забезпечення, за час навчання витрачено 2985,42 грн. (а.с.12), також за розрахунками витрат на комунальні послуги за 2008-2009 навчальний рік витрачено коштів на суму 2454,35 грн. , за 2009-2010 навчальний рік витрачено коштів на суму 2785,94 грн., за 2011-2012 навчальний рік витрачено коштів на суму 1969,41 грн. і 2809,46 грн. (а.с.13-14). В зв'язку з вищевикладеним, суд вважає що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав: Відповідно до ст.. 509 ЦК України, встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь, другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, передати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст.. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. На підставі ст.. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (ст.. 610 ЦК України). За правилами ст.. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Крім того, згідно з ч.6 ст.18 ЗУ «Про міліцію» - особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Відповідно до п.1.3 постанови КМУ від 1 березня 2007 р. № 313 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ»- цей порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі: звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни. За п. 2 даного порядку - відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Відповідно до ЦПК України, суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача заявлених ним в межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України на користь позивача, з відповідача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 425,30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved