Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Представник органу опіки та піклування Івашківської сільської ради Городнянського району Чернігівської області звернувся до суду з позовом і просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дочки - [PERSON], [INFO]. Позов вмотивований тим, що матір не приділяє дитині належної уваги внаслідок чого дитина була відібрана від матері. На момент вилучення дитини від матері матір-відповідач знаходилась у стані алкогольного сп'яніння, дитина була недоглянута, а стан здоров'я дитини викликав занепокоєння. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив його задовольнити з підстав викладених у позові. Характеризує відповідача як безвідповідальну жінку і що перебування дитини з відповідачем не відповідає насамперед інтересам дитини. У судовому засіданні відповідач вимоги позову визнала частково, вказала, що дитина опинилась у Комунальному закладі медико-соціального захисту «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» внаслідок того, що дійсно того дня, коли до неї прийшла комісія, відповідач була у стані сп'яніння. Проте свою дитину вона любить і дитині краще жити в сім'ї, ніж в інтернаті. Просить не забирати дитину із сім'ї, оскільки її батько згоден виховувати дитину до того часу доки відповідач влаштує своє життя. Зі стадії судового розгляду у справі взяв участь прокурор прокуратури Городнянського відділу Менської місцевої прокуратури, яка за результатами розгляду всіх доказів, вказала, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, при цьому в Україні надається пріоритет сімейній формі виховання, батько відповідача виказує своє зацікавлення влаштувати дитину у свою сім'ю, відповідач ще може виправитись, а тому у позові про позбавлення батьківських прав слід відмовити. Дослідивши усі заявлені у справі докази, встановивши обставини, якими обґрунтовуються заявлені у справі позовні вимоги, характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, суд прийшов до наступного. Встановлено, що відповідач є матір'ю [PERSON], яка народилась [INFO], про що у виконкомі Івашківської сільської ради 17.12.2013 року зроблено актовий запис № 04 (а.с. 14). Дитина на час розгляду справи в суді перебуває в комунальному закладі Медико-соціального захисту «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія». 10.03.2016 року дитина була відібрана у п'яної матері внаслідок встановлення загрози для життя дитини. Згідно довідки адміністрації Прилуцького обласного будинку дитини «Надія» мати дитини за цей час дитину не відвідувала, не цікавилась дитиною , не приймала участі у її вихованні та утриманні (а.с. 53). Питання неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків розглядалось на засіданнях виконкому Івашківської сільської ради. Згідно рішення виконкому Івашківської сільської ради № 12 від16.03.2016 року визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її дитини [PERSON], [INFO], так як це робиться в інтересах дитини. Згідно довідки № 464 від 28.03.2016 року, виданої виконкомом Івашківської сільської ради (а.с. 10) , [PERSON] власного житла та майна на території сільської ради не має. На час розгляду справи в суді відповідач тимчасово проживає у своїх батьків: [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Будинок складається з 2 кімнат, кухні, коридору, загальна площа будинку 38 кв.м., опалення пічне, санітарний стан задовільний. Господар будинку [PERSON] тримає корову, порося, курей, кролів, посадив близько 30 соток картоплі та інших овочів: капусту, помідори, огірки, кукурудзу. Все господарство тримається на [PERSON], що узгоджується з даними акту обстеження умов проживання від 23.05.2016 року (а.с. 74). Згідно довідки-характеристики (а.с. 8) встановлено, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, недостатню увагу приділяє дочці, ніде не працює, не має доходів для утримання дитини. На обліку в центрі зайнятості відповідач не перебуває (а.с. 11). З пояснень представника служби у справах дітей Городнянської районної державної адміністрації встановлено, що родина [PERSON], 1991 року народження, знаходиться на обліку як неблагополучна та з 13.02.2015 року перебуває під соціальним супроводом. За час перебування сім'ї на обліку працівники Служби неодноразово їх відвідали. Під час таких візитів встановлено, що матір постійно зловживає алкоголем, неналежно виконує свої батьківські обов'язки, дитина представлена сама собі. 10.03.2016 року з сільської ради надійшло повідомлення від працівника ФАПу [PERSON], що [PERSON] в черговий раз перебуває в стані сп'яніння, зачинилась з дитиною у будинку, на намагання працівників розбудити її шляхом стуку у двері не реагує. До місця проживання матері-відповідача виїхала комісія у складі представника служби у справах дітей Городнянської районної державної адміністрації та представника Городнянського районного Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, участь також приймали представник Івашківської сільської ради та працівник ФАПу. Коли відчинили двері встановили, що мати в стані сп'яніння, а дитина без догляду. Одяг на дитині був завеликий, не відповідав її віку, в кімнаті холодно, груба не натоплена, їжа не зварена, дитина голодна. Було прийнято рішення відібрати дитину від матері та тимчасово влаштувати її до дитячого відділення Городнянської районної лікарні, а з 12.04.2016 року дитина перебуває в обласному будинку дитини «Надія» в м. Прилуки. З пояснень представника Городнянського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді встановлено, що працівниками Центру не однократно було відвідано сім'ю відповідача. Матір постійно зловживає спиртними напоями, неналежно виконує свої батьківські обов'язки, веде аморальний спосіб життя, у будинку не прибирає, продуктами харчування дитину не забезпечує. Крім того, дитина народилась із вадами здоров'я, їй рекомендовано лікування в інституті ім.. Амосова. Матір лікування дитині не забезпечила. Під час перебування дитини в дитячому закладі їй буде надана належна медична допомога, яку матір забезпечити не здатна. Допитаний у судовому засіданні свідок - [PERSON],, яка працює патронатною медсестрою за місцем проживання відповідача в судовому засіданні у своїх показаннях суду розповіла, що дитина народилась з вадами розвитку, коли її привезли додому то матері пояснили, що якщо з боку матері буде належний догляд, то дитина буде розвиватись добре. Перший рік дитина повільно набирала вагу, має вроджений порок серця, пізно почала ходити, матір виконувала вказівки патронатної сестри. Востаннє викликало занепокоєння те, що матір зачинилась в будинку з дитиною та більше ніж півдня не реагувала на те, що її кликали, фактично залишивши дитину без догляду. Коли представники комісії відчинили двері вони виявили, що матір була п'яна, а дитина недоглянута, голодна знаходилась у ліжку серед своїх випорожнень. Дитину переодягнули в те, що знайшли, однак одягу, що підходив би дитині за віком не виявилось. Дитину забрали від матері до Городнянської районної лікарні. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] (односельчанин) вказала, що до матері-відповідача часто навідувалась міліція і голова сільради, оскільки в цій родині завжди відбувались скандали. Матір-відповідач та її співмешканець постійно вживають спиртні напої. Дитину 1-2 рази виводили на вулицю, здебільшого дитину тримали вдома. На думку свідка [PERSON], дитину небезпечно повертати в родину безвідповідальної матері-відповідача. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] (сусід) вказав, що до відповідача часто заходили особи, які як і відповідач вживають спиртне. Дитину рідко можна було побачити на вулиці, на запитання сусідів матір-відповідач відповідала: «дитина спить». Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], у суді розповів, що відповідач почала зловживати спиртним близько 6-ти років тому назад, коли стала проживати із своїм співмешканцем. Після того випадку, коли дитину вилучили від матері, відповідач переїхала до своїх батьків. Зараз утримується від вживання спиртного. Інколи працює у людей, допомагає по господарству. Дитинку дідусь любить. Слів вона говорить мало, але все розуміє. Іграшок у неї було достатньо. Одягу не вистачало через те, що матір-відповідач рідко його прала. Дідусь зобов'язується забезпечити дитині належні умови, вплинути на матір відповідача, просить не позбавляти їх родину онуки, наголошує, що сімейне виховання краще, ніж життя дитини в інтернаті. Оцінивши вище вказані докази за своїм внутрішнім переконанням, розв'язуючи спір по суті, суд в першу чергу враховує вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.91., де, зокрема, зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» орієнтує суди нижчих ланок на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. У зв'язку з цим у виняткових випадках при доведеності винної поведінки батьків з урахуванням її характеру, особи батьків та інших конкретних обставин суд може відмовити в задоволені позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони, маючи реальну можливість, свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання: не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як встановлено в судовому засіданні відповідач не піклувалась про фізичний розвиток дитини, не забезпечувала їй необхідне харчування, медичний догляд і лікування, що негативно вплинуло на фізичний розвиток дитини. Однак, у судовому засіданні виразила щирий жаль з приводу також своєї поведінки. Вказує, що любить свою дитину і від неї не відмовляється, посилається на те, що дитині краще зростати у сім'ї, ніж в інтернаті. Вказує, що її батько- свідок [PERSON] згоден виховувати онуку [PERSON] до тих пір доки [PERSON] влаштує та налагодить своє життя. У відповідності до ч.5 ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подав до суду письмовий висновок (а.с.7) з яким суд у відповідності з нормами статті 19 Сімейного кодексу України може не погодитись. Застосування позбавлення батьківських прав, як заходу впливу за неналежну поведінку батьків, може мати місце лише у виключних (крайніх) випадках, і при умові коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України. Судом встановлено, що дитина [PERSON], [INFO], має затримку психічного розвитку із загальним недорозвитком мови, пупкову грижу без непрохідності чи гангрени, гіперметропічний астигматизм, дефект міжшлуночкової перегородки в стадії самозакриття, інші види затримки очікуваного нормального фізіологічного розвитку (фізичний розвиток нижче середнього). При цьому матір відповідач не має власного житла, не створила мінімальних умов для нормального життя дитини, не здатна підтримувати здоров'я дитини та забезпечити її лікування. Таким чином, не застосовуючи крайній захід такий як позбавлення батьківських прав, суд дійшов висновку про доцільність відібрати малолітню дитину від матері без позбавлення батьківських прав матері, передавши її органу опіки та піклування для подальшого влаштування. Як визначається у рішеннях Європейського суду з прав людини, поміщення дитини у спеціалізовану установу не повинне остаточно припинити стосунки у рамках біологічної сім'ї (справа 21>«В. і W. проти Сполученого Королівства»), а держава має сприяти побаченням з метою гармонійного розвитку стосунків у сім'ї (справа «Еріксон проти Швеції»). На думку суду, матір має можливість цікавитись долею дитини в закладі (будинку чи сім'ї) , де остання буде перебувати, періодично відвідувати дитину, активними діями усунути причини, які перешкоджали належному вихованню дитини: позбавитись звички вживати спиртні напої, знайти роботу із стабільним доходом, влаштувати житло та куточок для дитини. У подальшому при виконанні таких дій, матір матиме право ініціювати перед судом питання про повернення їй дитині (ч. 3 ст. 170 СК України). На даний час перебування дитини не з матір'ю відповідає інтересам дитини. Влаштування дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування здійснюється у порядку, визначеному Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866. Згідно ч.4 ст. 170 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Таким чином, не є виходом за межі позовних вимог стягнення аліментів на дитину, оскільки це передбачено нормою права, яка є нормою імперативної сили. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 5 статті 150 Сімейного кодексу України, передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Таким чином, вимога про стягнення аліментів ґрунтується на Законі та відповідає об'єктивним потребам дитини. При визначенні розміру аліментів на суд покладено обов`язок визначати відповідну частку або тверду грошову суму. Розв`язуючи вимоги позову, із урахуванням матеріального становища відповідача, стану її здоров`я, відсутності перепон до працевлаштування, виходячи із потреб малолітньої дитини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за період від дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ч.3 ст. 193 СК України аліменти слід перераховувати на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Outcome: approved