Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся в інтересах позивача [PERSON] до суду з позовною заявою та просить визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті 11 серпня 2004 року матері [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 2,084 га (1,534 га + 0,550 га) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в с. Гланишів Переяслав-Хмельницького району Київської області, та належала померлій на підставі державного акту серії Р3 № 324297 на право приватної власності на землю від 15.05.2003 та зареєстрованого в книзі державних актів на право приватної власності на землю за № 158. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що по причині відсутності витягу з Державного земельного кадастру на спадкову земельну ділянку нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Ухвалою від 17.12.2018 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. В підготовче засідання 03.01.2019 позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися. Позивач [PERSON] направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача, Гланишівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, в\~ підготовче засідання 03.01.2019 не зявився, направив заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, позов визнає в повному обсязі, наслідки визнання позову зрозумілі, просить повністю задовольнити позов. З урахуванням положень ч.3 ст. 200 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд прийняв визнання позову відповідачем та вирішив розглянути справу з ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні, без участі сторін на підставі наявних у суду матеріалів відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Судом встановлено наступне. 11 серпня 2004 року померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, в тому числі на земельну ділянку загальною площею 2,084 га (1,534 га + 0,550 га) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гланишівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом та прийняв спадщину належним чином відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інших спадкоємцем ні за законом, ні за заповітом, ні тих, які мають право на обовязкову частку, не має. 08 листопада 2018 року приватний нотаріус Переяслав-Хмельницького районного нотаріального округу Київської області своєю постановою відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку.\~ Право власності спадкодавця [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 2,084 га (1,534 га + 0,550 га) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гланишівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю Серії Р3 № 324297 від 15.05.2003; звітом про експертну грошову оцінку від 23.11.2018 земельної ділянки площею 2,084 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право позивача на спадкування підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] [PERSON] 1-БК № 506169, виданого 12.08.2004 Виконкомом Малокаратульської сільської ради; копією свідоцтва про народження [PERSON] Серії ГД № 739152, виданого 12.08.1955 с/ЗАГС с. В.Каратуль Переяслав-Хмельницького; довідкою Виконавчого комітету Малокаратульської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 410 від 07.11.2018; копією Витягу про реєстрацію спадкової справи в Спадковому реєстрі № 53997727 від 08.11.2018; копією паспорта; матеріалами спадкової справи № 48 за 2018 рік відносно померлої [PERSON] Подані позивачем докази визнаються судом достовірними, належними та допустимими, які в своїй сукупності разом з витребуваними судом матеріали спадкової справи є достатніми для встановлення обставин, що мають значення для справи. До правовідносин, що виникли між сторонами суд застосовує положення глав 84, 86, 87 Цивільного кодексу України, якими врегульовані питання спадкування, а також загальні та спеціальні норми законодавства про право власності. Відповідно до розяснень, викладених в п.2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України та п.10 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. За правилами ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В розумінні положень ч.4 ст.3 Закону України „Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 1952-ІV від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними за умови, якщо державна реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. За правилами ч.3 ст.3 цього Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Відповідно до пунктів 9, 10 Розділу VII «Прикінцевих і перехідних положень» Закону України «Про Державний земельний кадастр №3613-VI від 07 липня 2011 року» до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачою державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними». В досліджуваній ситуації виникнення права власності на земельну ділянку у [PERSON] не залежало від державної реєстрації цього права в Державному земельному кадастрі, оскільки її права, як власника зазначеного нерухомого майна виникли на підставі законодавства, що діяло раніше та посвідчувались Державним актом на право приватної власності на землю Серії Р3 № 324297 від 15 травня 2003 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності за № 158. З врахуванням вищезазначеного, суд вважає, що невнесення спадкодавцем [PERSON] до державного земельного кадастру земельної ділянки, набутої у 2003 році, не позбавляє її спадкоємців прав на таке майно та оформлення його за собою у відповідності до вимог діючого законодавства. Встановивши, що спадкове майно, яке є предметом даного позову, на момент смерті належало спадкодавцю на праві власності; позивач прийняв спадщину за законом після смерті своєї матері; інших спадкоємців-претендентів на спадщину немає; визнання позову відповідачем - органом територіальної громади не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved