Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Представник позивача 03.10.2017 року звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Приозерненської сільської ради Кілійського району Одеської області про встановлення факту належності та визнання права власності на спадкове майно, а 24.10.2017 року представник позивача надав уточнену позовну заяву, відповідно до якої просить встановити факт належності [PERSON], померлій [INFO], земельних ділянок площею 1,67 га та 1,25 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Приозерненської сільської ради, а також визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки площею 1,67 га та 1,25 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Приозерненської сільської ради, в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої [INFO]. З позовної заяви та уточненої позовної заяви вбачається, що [INFO] померла [PERSON]. Їй на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 1,67 га, що розташована на території Приозерненської сільської ради, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], та земельна ділянка площею 1,25 га, що розташована на території Приозерненської сільської ради, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Кілійською районною державною адміністрацією Одеської області 14.12.2004 року. За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно вона заповіла позивачу [PERSON]. Позивач, як спадкоємець за заповітом, звернувся до нотаріальної контори для оформлення права власності на спадкове майно, однак йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, а саме державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 11.12.2004 року, так як вказаний державний акт був загублений спадкодавцем. Позивач в судове засідання не з`явився, однак від його представника на адресу суду надійшла заява, в якій зазначено, що він просить справу розглядати за його відсутності. Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак направив заяву, відповідно до якої позов визнає в повному обсязі та водночас просить провести засідання без його участі. На підставі письмових заяв позивача та відповідача суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 169,197 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: З копії державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 14.12.2004 року Кілійською районною державною адміністрацією, [PERSON] на підставі розпорядження Кілійської районної державної адміністрації № 464 від 16.08.2004 року було надано у приватну власність земельні ділянки площею 1,67 га та 1,25 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Приозерненської сільської ради Кілійського району Одеської області. Відповідно витягу з Державного земельного кадастру № НВ-51050764220117 від 04.09.2017 року земельна ділянка площею 1,6668 га, розташована на території Приозерненської сільської ради Кілійського району Одеської області, кадастровий номер - [NUMBER], належить на праві приватної власності [PERSON], що посвідчується державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 14.12.2004 року. Відповідно витягу з Державного земельного кадастру № НВ-5105082302017 від 05.09.2017 року земельна ділянка площею 1,2478 га, розташована на території Приозерненської сільської ради Кілійського району Одеської області, кадастровий номер - [NUMBER], належить на праві приватної власності [PERSON], що посвідчується державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 14.12.2004 року. Судом встановлено, що на даний час державний акт на право власності на землю серії [NUMBER] є втраченим, що є перешкодою для оформлення права власності на спадкове майно. Позивачем було розміщено оголошення в газеті «Наше время» випуск від 26.09.2017 року про втрату держаного акта на право власності на землю серії [NUMBER]. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з пунктом «б» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України вказано, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. На підставі зазначеного суд вважає за необхідне встановити факт належності [PERSON], померлій [INFO], земельних ділянок площею 1,67 га (кадастровий номер [NUMBER]) та 1,25 га (кадастровий номер [NUMBER]), розташованих на території Приозерненської сільської ради Кілійського району Одеської області, які передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 14.12.2004 року Кілійською районною державною адміністрацією. [INFO] померла [PERSON], про що 17.06.2010 складено відповідний актовий запис № 23, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 18.06.2010 року Виконавчим комітетом Утконосівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області. 15.11.2007 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений секретарем Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, номер в реєстрі № 412-414, відповідно до якого все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, вона заповіла [PERSON]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності з ч. 1-2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У відповідності до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, достовірно встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. З інформаційного листа № 1861/02-14 від 17.08.2017 року, наданого Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою Одеської області, вбачається, що [PERSON] звертався до нотаріальної контори для отримання свідоцтва на право на спадщину після смерті [PERSON], однак йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Відповідно до інформаційного листа № 2566/01-16 від 25.10.2017 року, наданого Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою Одеської області, після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа за № 522/2010 за заявою [PERSON] від 16.12.2010 року про прийняття спадщини за заповітом. Інші заяви про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходили. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності на встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року за № 19-31/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Враховуючи вищезазначене суд вважає можливим визнати за [PERSON], [INFO], право власності на земельні ділянки площею 1,67 га (кадастровий номер [NUMBER]) та 1,25 га (кадастровий номер [NUMBER]), розташовані на території Приозерненської сільської ради Кілійського району Одеської області, які передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 14.12.2004 року Кілійською районною державною адміністрацією, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO].

Outcome: approved