Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Представник органу опіки та піклування звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини посилаючись на те, що [PERSON] являється матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дитини записані за вказівкою матері згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України, відповідно до довідки, наданої Іванівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 28.04.2016 року № 101/01-35. Підставою звернення до суду є ті обставини, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до своєї дитини, що призводить до порушення прав неповнолітнього. Представник позивача у судовому засіданні на заявлених вимогах наполягала. Прокурор заявлені позовні вимоги підтримала та просила суд позбавити відповідачку батьківських прав, оскільки вважає це доцільним. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відносно її дитини визнає в повному обсязі, просила справу слухати у її відсутність. Дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України та ст. 11 ЦПК України, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [PERSON] являється матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дитини записані за вказівкою матері згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України, відповідно до довідки, наданої Іванівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 28.04.2016 року № 101/01-35. 28.11.2016 року до служби у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації надійшло рішення виконкому Павлинської сільської ради № 37 від 28.11.2016 року про вилучення малолітньої дитини [PERSON] з сім'ї [PERSON] через зловживання нею спиртних напоїв та антисанітарний стан в будинку. 29.11.2016 року комісія в складі представника служби у справах дітей районної державної адміністрації, районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, виконкому Павлинської сільської ради підтвердила усі вказані факти, та дитину було тимчасово вилучено та влаштовано в родину знайомих наказом служби у справах дітей районної державної адміністрації № 44/01-07 від 02.12.2016 року «Про тимчасове влаштування малолітньої дитини, [PERSON], [INFO]», а перед матір'ю були поставлені завдання, для повернення дитини додому. Наказом в. о. начальника служби у справах дітей районної державної адміністрації від 29.11.2016 року № 40/01-07 дитина [PERSON] була взята на облік як така, що опинилися в складних життєвих обставинах через невиконання матір'ю своїх батьківських обов'язків. [PERSON] була притягнута до відповідальності за ст. 184 КупАП - невиконання батьківських обов'язків. Протягом 1,5 року з сім'єю [PERSON] службою у справах дітей районної державної адміністрації сумісно з районним центром соціальних служб для дітей, сім'ї та молоді, відвідували родину, проводили профілактичні бесіди стосовно створення належних житлово-побутових умов проживання для дитини, раціонального використання сімейного бюджету та ведення здорового способу життя. Ситуація мінялась періодично, часом були покращення, але через деякий час знову [PERSON] починала нехтувати своїми батьківськими обов'язками. Влітку 2016 року знову виникла кризова ситуація в сім'ї [PERSON]. Свого сина [PERSON] мати постійно залишала напризволяще, дитина часто хворіла, мати ігнорувала вимоги лікарів щодо його потреби в лікуванні. Найбільша проблема в тому, що [PERSON] не бажала виправляти своє вкрай незадовільне ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків. Повернення та подальше перебування дитини зі своєю матір'ю [PERSON] загрожує його здоров'ю та життю, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 26 квітня 2017 року, тому на виконкомі Павлинської сільської ради 27 квітня 2017 вирішили, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дитини [PERSON], [INFO], якому є загроза здоров'ю та життю, є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Ознайомившись з характеристикою учня 5 класу Павлинської НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДС» [PERSON], [INFO], підтверджується факт відсутності батьківського виховання малолітньої дитини. Дані обставини засвідчують на те, що відповідачка по справі свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не бажає брати участі у вихованні дитини, виявляти турботу щодо неї. Відповідно до ч.4,5 ст.19 СК України при розгляді судом справ щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо роз'яснення спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків а також на підставі інших документів, що стосуються справи. Представником служби у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації було надано висновок та рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка не приділяє уваги фізичному та духовному розвитку, матеріальному забезпеченню своєї дитини, не забезпечує рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»№ 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини. Таким чином, суд погоджується із підставою щодо позбавлення відповідачки батьківських прав, яка зазначена позивачем, а саме: ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Позивачем по справі поставлена вимога про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, яка позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язку щодо утримання дітей, та згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. При визначенні розміру аліментів, суд виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин, призначає аліменти. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до роз'яснень п. 24 ч.3 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вищезазначене судом було перевірено законність вимог позивача та встановлено про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач відповідно до п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання позову , тому відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved