Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що банк видав [PERSON] кредит в сумі 600 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну карту, на підставі укладеного між ними 25 вересня 2012 р. договору без номеру, який складається з підписаної позичальником Заяви, «[PERSON] та правил надання банківських послуг», Правил користування платіжною картою та Тарифів банку. Позивачем заявлена вимога стягнути з позичальника заборгованість за даним договором, яка утворилася в звязку з неналежним виконанням ним своїх договірних зобовязань по поверненню кредиту, і станом на 31 грудня 2015 р. становить 11286,32 грн., складаючись із заборгованості по кредиту в сумі 548,92 грн., заборгованості по процентах в сумі 6673,77 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 3050,00 грн. та штрафів в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 513,63 грн. (процентна складова). В судове засідання представник позивача не зявився, згідно заяви просить розглянути справу за відсутності представника банку. В ході судового розгляду представник відповідача [PERSON] позовних вимог ПриватБанку не визнав та зазначив, що позивачем не надано суду доказів укладення договору, про надання відповідачці кредиту, кредитної картки, відкриття її рахунку, перерахування коштів на кредитний рахунок. Крім того, представник відповідача звернув увагу суду на неправильне нарахування процентів банком, що призвело до значного збільшення розміру заборгованості по процентах. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову. 25 вересня 2012 р. між кредитодавцем Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк), та позичальником [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг, який складається з Анкети-заяви позичальника про приєднання до [PERSON] та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, [PERSON] та правил надання банківських послуг та тарифів, на виконання якого Банк видав на імя [PERSON] платіжну картку «Кредитка «Універсальна». [PERSON], в разі використання кредитних коштів, зобовязувалася щомісячно до 25 числа, наступного за звітним, вносити на погашення кредиту платежі в розмірі 7 % від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 50 грн. та плату за користування кредитними засобами у звітному періоді, виходячи з 3,0 % у місяць (36 % річних), причому нарахування процентів здійснюється за пільговою ставкою у 0,01 % річних на строк до 30 днів по кожній витраті. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах договору, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, яка на підставі ч. 2 ст. 1054 ЦК України поширюється на правовідносини щодо кредиту, якщо за договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, передбачені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, яка згідно ст. 549 ЦК України є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості, починаючи з 25 вересня 2012 р. [PERSON] використувала кредитні кошти з кредитної карти в загальній сумі 596,60 грн., про що свідчить зміна показників в графах 3 «Сальдо поточної заборгованості за кредитом» та 4 «Сальдо, на яке в цьому періоду проценти не нараховуються (пільговий період)» даного Розрахунку. Відповідач частково вносила кошти на погашення кредиту, які розподілялися в черговості, визначеній статтею 534 ЦК України, тобто спочатку на погашення пені, потім заборгованості по процентах та в останню чергу тіло кредиту, а починаючи з 26 січня 2013 р. вона припинила виконання своїх договірних зобовязань та жодного платежу на погашення заборгованості не внесла, що підтверджується зменшенням залишку поточної заборгованості по кредиту та пропорційним збільшенням залишку простроченої заборгованості, тому, з врахуванням внесених платежів, утворилася заборгованість по тілу кредиту в сумі 548,92 грн. Суд не погоджується з сумою нарахованих відсотків за користування кредитом, виходячи з наступного. Сума відсотків підлягає вирахуванню, виходячи з наступної формули: сума кредиту в грн. Х (1/100 від річної процентної ставки / кількість днів на рік) Х на кількість днів користування кредитом. Спочатку ПриватБанк нараховував проценти відповідно до домовленої процентної ставки, однак в подальшому процентна ставка поступово суттєво збільшувалася, що призвело до нарахування процентів у значно більшій сумі. Зокрема, згідно наданого ПриватБанком розрахунком заборгованості, за один день користування кредитом в сумі 548,92 грн. 28 лютого 2014 року [PERSON] було нараховано 0,45 грн. процентів (30 % річних), 30 липня 2014 р. 3,66 грн. (243 % річних), 31 липня 2014 р. 4,00 грн. (266 % річних), а 31 грудня 2015 22,21 грн. (1477 % річних). Тому судом самостійно було визначено суму процентів, виходячи з процентних ставок, зазначених у розрахунку. Довідкою про умови кредитування передбачена пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, яка становить 1/30 частка від базової процентної ставки за договором за кожен день прострочення кредиту та один раз в місяць 1 % від суми заборгованості, але не менше 30 грн., тому пеня в сумі 3050 грн. нарахована відповідно до умов договору. Цією ж довідкою про умови кредитування визначено, що при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених договором більше ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в сумі 500 грн. та 5 % від суми позову. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша, третя статті 264 ЦК України). Останній платіж на погашення заборгованості по Договору був здійснений відповідачем 22 січня 2013 р., тому з наступного дня розпочався перебіг позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а за вимогами про стягнення неустойки, зокрема пені, - 1 рік, і їх перебіг починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Згідно з частинами 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Пунктом 1.1.7.31 наданих позивачем [PERSON] та правил надання банківських послуг передбачено, що строк позовної давності щодо вимог банку по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, витрат банку складає 50 років, однак зазначені [PERSON] не містять підпису відповідача, в Анкеті-заяві про приєднання до [PERSON] і правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 25 вересня 2012 року, яка містить підпис позичальника, домовленості про збільшення строку позовної давності також немає, тому застосуванню підлягає саме загальна позовна давність. Таким чином, стягненню підлягає сума боргу по тілу кредиту та процентах в межах трьох років, які передували зверненню до суду, а по пені та штрафу в межах одного року. Позовна заява подана до суду 30 квітня 2016 року, тому сума боргу по тілу кредиту, яка підлягає стягненню, становить 367,78 грн. (сума боргу станом та 31 грудня 2015 року згідно позовних вимог без урахування сума боргу в 181,14 грн. станом на 29 березня 2013 року). Заборгованість по процентах за цей період, виходячи з домовленої процентної ставки, а не самостійно визначеної банком у розрахунку, становить 351,23 грн., яка і підлягає стягненню. Пеня за один рік в межах позовної давності становить 900 грн., а процентна складова суми штрафу 80,95 грн. Сплачений при подачі позову судовий збір підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених вимог 19,49 грн.

Outcome: partial