Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до \~суду \~з позовом до [PERSON], в якому просив \~в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №NKNBGK00000010 від 19.10.2006 року в розмірі 176694 гривні 83 копійки: звернути стягнення на будинок загальною площею 133.10 кв.м., житловою площею 90.00 кв.м., який розташований за адресою Миколаївська область м. Новий Буг вул. Гребеннікова, 68 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № NKNBGK00000010 від 19.10.2006 року) ПАТ КБ «ПриватБанк», з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; \~\~\~виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою Миколаївська область м. Новий Буг вул. Гребеннікова, 68, зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку; стягнути з відповідача судові витрати, мотивуючи тим, що відповідач зобовязання за вказаним вище кредитним договором належним чином не виконує. Згодом представник позивача подав уточнену позовну заяву, в якій просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № NKNBGK00000010 від 19.10.2006 року в розмірі 158240 гривень 80 копійок: звернути стягнення на будинок загальною площею 133.10 кв.м., житловою площею 90.00 кв.м., який розташований за адресою Миколаївська область м. Новий Буг вул. Гребеннікова, 68 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № NKNBGK00000010 від 19.10.2006 року) ПАТ КБ «ПриватБанк», з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; \~\~\~виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою Миколаївська область м. Новий Буг вул. Гребеннікова, 68, зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку; стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача в судові засідання не зявлявся, направляв до суду заяви, в яких вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив справу розглядати без його присутності. Відповідач у судові засідання не зявлявся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, його інтереси в судовому засіданні захищав представник. Представник відповідача \~в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що відповідач дійсно 19.10.2006 року отримав кредит у розмірі 72000 гривень зі сплатою відсотків за користування даним кредитом у розмірі 16,08% на рік. Проте, позивачем з 01.02.2009 року в односторонньому порядку \~відсоткова ставка за даним кредитним договором була збільшена до 26,93 % на рік. При цьому, повідомлення стосовно збільшення відсоткової ставки на його адресу не надходило і відповідно він його не одержував. Про збільшення відсоткової ставки він випадково дізнався лише у березні 2012 року, з чим не погодився та 06.03.2012 року надіслав на адресу відділення установи банку заяву про проведення перерахунку відсотків за період з 01.02.2009 року по 01.03.2012 року, так як вважав таке підвищення незаконним та протиправним. Продовжував систематично сплачувати суми за кредитним договором, виходячи з відсоткової ставки у розмірі 16,08% та з умов графіку погашення боргу. Тому вважає, що на даний період часу у позивача відсутні будь-які підстави вимагати звернення стягнення на житловий будинок з підстав порушення ним умов кредитного договору. Окрім того представник відповідача \~заявив про застосування строку позовної давності, оскільки вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду із даним позовом. Вислухавши представника\~відповідача, дослідивши матеріали справи, суд оцінюючи відповідно до ст.212 ЦПК України, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 19.10.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №NKNBGK00000010, згідно якого кредит надається у розмірі 72000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.10.2016 року ( а.с.13). \~З метою забезпечення належного виконання зобовязання, що випливає з кредитного договору №NKNBGK00000010 від 19.10.2006 року, між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем [PERSON] був укладений іпотечний договір, на підставі якого відповідачем \~передано в іпотеку нерухоме майно, а саме, цілий житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Новий Буг по вулиці Гребеннікова, 68, загальною площею 133,10 кв.м., житловою площею 90,0 кв.м ( а.с.18-20). 31.12.2008 року [PERSON] направив відповідачу [PERSON] лист про збільшення відсоткової ставки за вищезазначеним кредитним договором до 26,93 % ( а.с.16). Відповідач при укладенні кредитного договору №NKNBGK00000010 від 19.10.2006 року, був ознайомлений з його умовами, в тому числі з п. 2.3 .1 , відповідно до яких банк має право в односторонньому порядку здійснювати збільшення розміру відсоткової ставки за користування кредитом. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір був підписаний обома сторонами, відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, застережень до договору не висловлювали, підпис позивача на договорі свідчить про його згоду на укладення кредитного договору саме на тих умовах, які зазначені в договорі. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сам відповідача у своїх запереченнях ( а.с.35) зазначає, що з березня 2012 року йому було відомо про збільшення відсоткової ставки. Однак будь-яких доказів, що він звертався до позивача з приводу незгоди із збільшенням відсоткової ставки, чи до суду з метою визнати протиправними дії банку в частині одностороннього підняття відсоткової ставки, суду не надано. Натомість відповідач продовжував сплачувати кредитну заборгованість, однак із розрахунку за попередньою відсотковою ставкою. Суд приходить до переконання, що позивач, хоч за своїм внутрішнім переконанням і був не згодний із такими діями позивача, однак своїми діями визнав зміни до умов кредитного договору, погодив їх і не оспорював. Оскільки відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, кредит та проценти за його користування своєчасно сплачує не в повному обсязі, у зв'язку з цим, виникла заборгованість, яка станом на 25.02.2014 року, становить 158 240, 80 грн., з яких: - заборгованість за кредитом 64339,74 грн.; - заборгованість за відсотками 60575,71 грн; - заборгованість по комісії 7776,00 грн; - пеня за несвоєчасне виконання зобовязань - 25549,35 грн . Частина 1 статті 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до приписів частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Оскільки, Відповідачем прострочено повернення чергової частини позики, Позивач вправі вимагати дострокового повернення частини позики що залишилась. Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Як видно із розрахунку наданого позивачем ( а.с.54-58), із чеків на погашення кредитної заборгованості наданих самим відповідачем ( а.с.59 -83), та із самих пояснень відповідача викладених у письмових запереченнях ( а.с.35-36) відповідача , останній весь час, починаючи з 21.11.2006 року до 24.01.2014 періодично вносив чергові платежу, тому суд не вбачає підстав для відмови у позові на підставі пропуску позивачем строку для звернення до суду із позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки. За правилами ст.\~\~549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~(ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. З огляду на це, суд вважає за можливе застосувати норму закону щодо спеціальної позовної давності до вимоги про стягнення пені, та в цій частині задовольнити позовну вимогу частково, а саме в межах строку позовної давності в один рік, за період з 20 березня 2013 року по 25 лютого 2014 року, що становить 18240 грн 27 коп. Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а вразі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч.1 ст.35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю \~письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~Відповідно до вимог ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В ст.39 Закону України «Про іпотеку» № 898 IV від 05.06.2003 року, передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Разом з тим, в ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» № 898 IV від 05.06.2003 року зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок \~є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. \~Частиною ч. 3 ст. 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 цього Кодексу). В даному позові позивач не предявляє вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, кріс того суду не надано доказів, що відповідач в даному житловому будинку не лише зареєстрований, а ще й проживає фактично. За таких обставин суди приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині виселення відповідача. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття з реєстрації\~\~місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права\~\~власності\~\~на\~\~житлове\~\~приміщення\~\~або\~\~права користування житловим\~\~приміщенням,\~\~про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання відповідача може бути здійснено на підставі рішення суду про його виселення, а тому суд приходить до висновку про відмову в позові у цій частині. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, сплачений останнім судовий збір в сумі 1509 гривень 13 копійок.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial