Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Представник відповідача позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у відсутності представника сільської ради. Позивач та його представник [PERSON] (ордер серії ОД № 242220 від 26.10.2016 р.) на задоволенні позову наполягали, просили про розгляд справи без їх участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про смерть [PERSON], померла 10.11.2012 р.; копія заповіту [PERSON] від 25.12.2009 р., яким все своє майно заповіла дочці [PERSON]; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, заповіт зареєстровано 19.04.2010 р.; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, згідно якого після смерті [PERSON] 10.01.2013 р. зареєстрована спадкова справа; копія сертифікату на право на земельну частку (пай) розміром 3,48 умовних кадастрових гектара на імя [PERSON], серія ОД № 0574716 від 28.10.2008 р.; копія довідки про нормативну грошову оцінку земельної частки (пай) розміром 3,48 умовних кадастрових гектара, розташовану на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області, згідно якої грошова оцінка становить 57710,27 грн.; копія технічного паспорту на житловий будинок по вул.. Північна, 1 в с. Лиманське Ренійського району Одеської області, власник [PERSON], самочинна споруда сарай літ. - «В»; копія свідоцтва про народження [PERSON], батько [PERSON], мати [PERSON]; копія довідки Ренійського БТІ, згідно якої вартість житлового будинку складає 127799 грн., в т.ч. самочинно 15018 грн.; копія довідки Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області № 1890 від 27.09.2016 р., згідно якої на день смерті [PERSON] разом з нею мешкала донька [PERSON]; копія рішення від 30.10.2014 р. про розірвання шлюбу між [PERSON]Ф та [PERSON], прізвище дружини після розірвання шлюбу «Кривац»; копія рішення суду від 28.01.2009 р. про визнання права власності на житловий будинок по вул.. Північній, в с. Лиманське, Ренійського району Одеської області за [PERSON] в порядку спадкування; копія постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 10.11.2012 р. померла [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної частки (пай) розміром 3,48 умовних кадастрових гектарів на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області на підставі сертифікату серії ОД № 0574716 та житлового будинку з надвірними спорудами по вул.. Північній, 1 в с. Лиманське Ренійського району Одеської області. За життя [PERSON] склала заповідальне розпорядження від 25.12.2009 р., яким заповідала позивачці все своє майно. Тому спадкоємство здійснюється за заповітом. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини, 10.01.2013 р. позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у звязку з чим була заведена спадкова справа № 3/13, крім того на момент відкриття спадщини позивачка постійно проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області. 25.10.2016 р. [PERSON] звернулась до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено, у звязку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Ця обставина змусила позивачку звернутися до суду із позовом про визнання права власності. Таким чином, позивачка прийняла спадщину, що залишилася після смерті матері і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців, які мають обовязкову долю, немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину, шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а також шляхом постійного проживанням із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Інших спадкоємців не має. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України та ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак оформити її не може у звязку з обставинами, які не залежать від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є субєктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч. 3 ст. 1268 та ч.1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved