Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду Луганської області з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те що, між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів. Від спільного подружнього життя сторони неповнолітніх дітей не мають. Подружні стосунки між сторонами були припинені через втрату взаєморозуміння, розбіжності поглядів на сімейні відносини і сімейні обов'язки спільного господарства. Тривалий час сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть та на даний час позивач має другу родину. На примирення не згоден. У зв'язку з викладеним, просить шлюб з відповідачкою розірвати. Представник позивача [PERSON] та позивач у судове засідання не з'явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали у повному обсязі, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Причини неявки суду відповідачка не повідомила. Заперечень на позов нею надано не було. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за наявності всіх наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Представник позивача [PERSON] та позивач не заперечували проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши докази у справі суд встановив: З повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 01 березня 2018 року, вбачається, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 14 січня 2011 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 02, після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON], дружині - [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що причиною розірвання шлюбу стала відсутність взаєморозуміння та окреме проживання. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами фактично припиненні з червня 2014 року, спільне господарство сторони не ведуть. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень ст. 111 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Неповнолітніх дітей сторони не мають. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Outcome: approved