Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з зазначеною позовною заявою 19.02.2013 року, та уточнюючи позовні вимоги 11.11.2013 року, просив суд: - зменшити розмір аліментів на утримання дитини - сина [PERSON], [INFO], які він сплачує на користь [PERSON] у відповідності до виконавчого листа, виданого Криворізьким районним судом Дніпропетровської області від 27.06.2012 року № 420/1617/12, з 1/4 до 1/6 частини всіх видів його доходу до досягнення дитиною повноліття; - стягувати з позивача на користь відповідача аліменти на утримання двох дітей: синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], визначивши єдину частку від заробітку позивача в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що на даний час з позивача на користь відповідача стягуються щомісячно аліменти на утримання його малолітніх дітей - синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини та 1/6 частини відповідно від усіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, з позивача на користь відповідача стягуються щомісячно аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) позивача до досягнення сином [PERSON], [INFO], трирічного віку. Таким чином, всього з позивача на користь відповідача стягуються аліменти у загальному розмірі 7/12 частин його доходу (1/6 + 1/4 + 1/6 = 7/12), що становить 58,3 %, але це суперечить чинному законодавству, зокрема ч.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої загальний обсяг усіх відрахувань при кожній виплаті заробітної плати не може перевищувати 50% заробітної плати, яка має виплачуватися працівнику. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні. Як на підставу зменшення розміру аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] за рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 27.06.2012 року вказували на погіршення матеріального становища [PERSON], а також на те, що періодично позивач добровільно здійснює додаткові витрати на утримання своїх дітей, возить їх до лікарні. Крім того, щомісяця позивач надає матеріальну допомогу своїй непрацездатній матері у розмірі близько 300 грн., що свідчить про додаткові витрати. Посилалися на погіршення стану здоров'я позивача, що викликано шкідливими умовами праці, в яких він працює, а також на недостатній розмір заробітної плати, яку [PERSON] отримує після вирахування з нього аліментних зобов'язань, що перешкоджає йому реалізувати власні життєві та побутові потреби. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та розгляд справи, в судове засідання не з'явилася, скориставшись правом участі у цивільній справі через свого представника відповідно до ст. 38 ЦПК України. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень вказував на відсутність правових підстав для зменшення розміру аліментів на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] є батьком двох малолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які згідно довідки, виданої виконкомом Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, проживають разом з матір'ю - відповідачем по справі, та знаходяться на її утриманні (а.с. 13,14,19), що не оспорюється сторонами. За рішеннями Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 27.06.2012 року та 16.01.2013 року з позивача на користь відповідача стягуються щомісячно аліменти на утримання синів [PERSON] і [PERSON] в розмірі 1/4 частини та 1/6 частини відповідно від усіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 24-25, 26-27). Крім того, за рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25.06.2013 року з позивача стягуються аліменти на утримання дружини - [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення сином [PERSON], [INFO] трирічного віку (а.с. 58-59). В період часу з вересня 2012 року по 07.05.2013 року з [PERSON] стягувалися аліменти на утримання дружини - [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення сином [PERSON], [INFO] трирічного віку відповідно до рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21.06.2013 року та виданого на його підставі виконавчого листа від 21.06.2012 року № 420/1615/12 р. (а.с. 17-18, 23). Статтею 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, що також викладено і у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з довідки про доходи та характеристики з місця роботи позивача (а.с. 95,101), останній працює апаратником очищення газу в цеху сіркоочистки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та розмір його щомісячної заробітної плати за період з червня 2012 року по лютий 2014 року коливається в межах від 3553,88 грн. до 6701,28 грн., а в середньому це понад 5000 грн., з помітною тенденцією до зростання, що спростовує доводи представника позивача стосовно погіршення матеріального становища [PERSON] Довідками ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» підтверджується, що станом на 05.03.2014 року із заробітної плати позивача утримуються аліменти на утримання синів [PERSON] та [PERSON], а також дружини [PERSON] у загальному розмірі 58,3% (16,7% + 25% + 16,6% = 58,3%) (а.с. 96, 98, 99). Відповідно до ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» обмеження розміру відрахувань із заробітної плати встановлюється законодавством про працю. Частинами 1, 2 статті 128 Кодексу законів про працю України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п'ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п'ятдесят процентів заробітку. Разом з цим, частина третя цієї ж статті визначає, що обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Аналогічні положення викладені і у ч. 4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження». Аліменти, стягнуті з [PERSON] на утримання [PERSON] до виповнення їхнім сином - Тимуром трирічного віку за рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25.06.2013 року, не мають жодних правових наслідків та не впливають на розмір аліментів, стягнутих з [PERSON] на утримання його малолітніх синів за рішеннями того ж суду від 27.06.2012 року та від 16.01.2013 року. Таким чином, аналіз вищенаведених правових норм дає підстави вважати, що здійснення відрахувань із заробітної плати позивача у розмірі 58,3%, з яких 41,7% - це стягнення аліментів на утримання його малолітніх дітей, не суперечить діючому законодавству України та спростовує доводи представника позивача стосовно того, що загальний розмір відрахувань із заробітної плати позивача не може перевищувати 50%. Що стосується посилань представника позивача [PERSON] на те, що [PERSON] добровільно здійснюються додаткові витрати на утримання своїх малолітніх синів, а також своєї непрацездатної матері, що на його думку є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання малолітнього [PERSON], суд не приймає їх до уваги, оскільки жодних доказів на підтвердження наведених обставин суду не надано. За рішенням суду від 17.04.2013 року в стягненні аліментів на утримання матері позивачу відмовлено (а.с.40,44-45). Роботу [PERSON] в шкідливих умовах, суд також не вважає підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки не можливо встановити причинно-наслідковий зв'язок між зазначеними в переліку шкідливими факторами (а.с.21) та погіршенням стану його здоров'я, а це є суттєвим, оскільки саме погіршення здоров'я є підставою для зменшення розміру аліментів в розумінні ст.192 Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Аналізуючи викладене, враховуючи, що позивачем та його представником не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження фактичних обставин, на які вони посилаються як на підставу позовних вимог, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, у зв'язку з чим, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed