Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

представник відповідача [PERSON] - адвокат Ікавий Мар`ян Романович звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №465/4730/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-наукова фірма «ГАЛЕЛЕКТРОСЕРВІС», з участю третьої особи: Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, посилаючись на те, що 06.10.2021 року суд виніс рішення, яким позовні вимоги позивача частково задоволив. Однак, своїм рішенням суд не вирішив питання розподілу судових витрат у справі. Просить заяву задоволити та ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з позивача на користь відповідача [PERSON] витрати на правову допомогу в сумі 10\~500,00 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.4 ст.270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Суд не вбачає необхідності викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, враховуючи характер вирішуваного питання, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 270 ЦПК України. У зв`язку з цим, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та додані до заяв докази, вважає необхідним постановити додаткове рішення у справі, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 06.10.2021 року позовні вимоги [PERSON] частково задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-наукова фірма «ГАЛЕЛЕКТРОСЕРВІС» на [PERSON] майнову шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, у розмірі 57\~376,97 гривень, витрати за проведення судовим експертом Галамай Я.І. судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 3\~000,00 гривень, відшкодування моральної шкоди у розмірі 40\~000,00 гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1\~003,76 гривень, а всього разом 101\~380,73 гривень (сто одну тисячу триста вісімдесят гривень сімдесят три копійки). Статтею 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до частин першої четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19). Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19), від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц (провадження №61-39474св18). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI«Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону №5076-VI). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017 року, зі змінами затвердженими 15.02.2019 року з`їздом адвокатів України, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження №12-171гс19). Судом встановлено, що представництво відповідача [PERSON] в рамках розгляду даної справи здійснював адвокат Ікавий М.Р. на підставі договору про надання правової допомоги від 03.09.2020 №146/2020, укладеного між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Вестлекс», ордеру серії ВС №1037292 від 15.09.2020 року. Відповідно до п.5.1 зазначеного договору гонорар є формою винагороди адвокатського об`єднання (адвоката) за надання правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару здійснюється в фіксованому розмірі, або погодинній оплаті (п.5.2). Гонорар визначається у додатку до даного договору (п.5.3). Вказаний договір про надання правової допомоги від 03.09.2020 №146/2020 подано суду у додатках до відзиву на позовну заяву від 15.09.2020 року без додатка, передбаченого пунктом 5.3 цього договору. Відповідно до п.8 ч.3 ст.178 ЦПК України відзив повинен містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Так, у відзиві відповідача [PERSON] зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи становить 2\~000,00 грн. і складається із уже наданої адвокатом правової допомоги: надання правової консультації; ознайомлення з матеріалами справи; вивчення правової позиції та законодавства; підготовка та написання відзиву на позовну заяву. На підтвердження оплати [PERSON] наданих адвокатом послуг до відзиву додано квитанцію АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 07.09.2020 №0.0.1827056998.1 на суму 2\~000,00 грн. Дослідивши додані до заяви про ухвалення додаткового рішення, поданої представником відповідача [PERSON] , адвокатом Ікавим М.Р., додаток №1 від 03.09.2020 року до договору про надання правової допомоги від 03.09.2020 року №146/2020, звіт про надання правової допомоги, акт про прийняття наданих послуг від 06.10.2021 року та копію квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 06.10.2021 №0.0.2291205627.1, згідно з якою [PERSON] було сплачено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8\~500,00 грн., слід зазначити таке. Відповідно до ч.1 ст.246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Згідно з вимогами ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Однак, в матеріалах справи відсутня заява відповідача [PERSON] чи його представника про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення, а також представник відповідача адвокат Ікавий М.Р. в судових засіданнях до закінчення судових дебатів у справі не заявляв у строки, передбачені частиною восьмою статті 141 ЦПК України, про неможливість подання доказів, що підтверджують розмір понесених відповідачем судових витрат. Станом на час прийняття судом рішення у цій справі у матеріалах справи була лише квитанція АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 07.09.2020 №0.0.1827056998.1 про сплату [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2\~000,00 грн. та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на цю суму. Вже після ухвалення рішення у цій справі представник відповідача [PERSON] , адвокат Ікавий М.Р., надав звіт про надання правової допомоги, який доповнено витратами на суму 8\~500,00 грн., а також акт про прийняття наданих послуг від 06.10.2021 року та копію квитанції про сплату відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8\~500,00 грн. Враховуючи відсутність у матеріалах справи заяви сторони відповідача [PERSON] про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення, можна стверджувати про відсутність підстав для розгляду поданих документів, а саме: додатку №1 від 03.09.2020 року до договору про надання правової допомоги від 03.09.2020 року №146/2020, звіту про надання правової допомоги, акта про прийняття наданих послуг від 06.10.2021 року та копії квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 06.10.2021 №0.0.2291205627.1, згідно з якою [PERSON] сплатив витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8\~500,00 грн. У зв`язку з тим, суд вважає, що в частині вирішення питання про стягнення витрат у розмірі 8\~500,00 грн. заяву представника відповідача [PERSON] , адвоката Ікавого М.Р., необхідно залишити без розгляду. Дані докази були надані останнім з порушенням вимог ч.1 ст.246 та ч.8 ст.141 ЦПК України. Крім цього, суд звертає увагу, що згідно з пунктом 1 та 2 додатку до договору про надання правової допомоги №1 від 03.09.2020 року, оплата за надання правової допомоги становить 1\~000,00 грн. за годину роботи адвоката та проводиться наступним чином: 2\~500,00 грн. під час укладення договору та в подальшому на підставі фактично затраченого часу роботи адвоката після виконання роботи. Однак, у додатках до відзиву представником відповідача, на підтвердження вартості наданих адвокатом послуг, було подано квитанцію АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 07.09.2020 №0.0.1827056998.1, згідно з якою [PERSON] було сплачено 2\~000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а саме: надання правової консультації, ознайомлення з матеріалами справи; вивчення правової позиції та законодавства; підготовка та написання відзиву на позовну заяву. При цьому, у звіті про надання правової допомоги зазначено, що на укладення договору, консультацію, підготовку відзиву на позов витрачено 150 хв., тобто 2,5 год., що відповідно до умов договору становить 2\~500,00 грн. та суперечить вказаному у відзиві на позовну заяву опису наданих послуг адвокатом Ікавим М.Р. Крім того, у звіті про надання правової допомоги зазначено, що 16.11.2020 року адвокатом складено клопотання про залучення третьої особи, на що витрачено 30 хв. Проте, стороною відповідача у даній справі не заявлялося клопотання про залучення третьої особи, оскільки така була залучена судом при відкритті провадження на підставі позовної заяви позивача. Також не відповідає фактичним обставинам справи інформація у звіті про надання правової допомоги, що судове засідання 16.11.2020 року тривало 30 хв., оскільки згідно з протоколом судового засідання таке тривало з 10:17 год. до 10:24 год., тобто 8 хв. Аналогічно, у звіті про надання правової допомоги зазначено, що судове засідання 16.02.2021 року тривало 15 хв., проте згідно з протоколом судового засідання таке тривало з 14:45 год. до 14:48 год., тобто 4 хв. У звіті про надання правової допомоги зазначено, що судове засідання 17.03.2021 року тривало 30 хв., проте 17 березня 2021 року судового засідання у даній справі призначено не було, а судове засідання 18.03.2021 року, згідно з протоколом судового засідання, тривало з 16:46 год. до 16:50 год., тобто 5 хв. У звіті про надання правової допомоги зазначено, що судове засідання 21.04.2021 року тривало 15 хв., проте згідно з протоколом судового засідання таке тривало з 09:04 год. до 09:05 год., тобто 2 хв. У звіті про надання правової допомоги зазначено, що судове засідання 18.06.2021 року тривало 15 хв., проте згідно з протоколом судового засідання таке тривало з 11:47 год. до 11:51 год., тобто 5 хв. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). В силу положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04, §268)). Відповідно до ч.4 ст.141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Таким чином, суд приймаючи рішення по заяві адвоката Ікавого М.Р. про відшкодування витрат на правову допомогу приймає до уваги квитанцію АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 07.09.2020 №0.0.1827056998.1, згідно з якою відповідач [PERSON] сплатив 2\~000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а саме: надання правової консультації, ознайомлення з матеріалами справи; вивчення правової позиції та законодавства; підготовка та написання відзиву на позовну заяву. За вказаних вище обставин, з урахуванням відсутності у матеріалах справи заяви сторони відповідача [PERSON] про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення, поведінки сторони відповідача під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, суд дійшов висновку, що заява представника відповідача [PERSON] , адвоката Ікавого М.Р., про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню, а саме шляхом ухвалення у справі додаткового рішення про стягнення з позивача на користь відповідача [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 2\~000,00 гривень, оскільки саме на цю суму підтверджується доказами надання адвокатом правничих послуг у справі та їх розрахунок було надано у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, такі відповідають критерію реальності та розумності їхнього розміру.

Outcome: partial