Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Представник позивача [PERSON] 04.05.2020 звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» про захист прав споживача та встановлення нікчемності кредитного договору і застосування наслідків його недійсності. Свої позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що 03 березня 2020 року на рахунок позивача у ПАТ КБ «ПриватБанк» поступило 12 000,00 грн, перерахованих Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (надалі - ТОВ «Авентус Україна»), відповідачем у справі, та в телефонному режимі з`ясовано, що на ім`я позивача нібито укладено договір про надання споживчого кредиту за №2078630 від 03.03.2020р з сумою кредиту 12 000,00 грн. Зазначає, що для отримання тексту Кредитного договору позивач звернувся до відповідача електронною поштою, після чого отримав електронний договір без підписів сторін та з нібито накладеним від імені позивача електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Наполягає, що позивач не підписував письмово та не мав наміру укладати цей Кредитний договір, а тому не є зобов`язаною стороною цього договору, а тому має намір повернути відповідачу безпідставно отримані кошти у сумі 12 000,00 грн після встановлення нікчемності Кредитного договору у судовому порядку. Починаючи з квітня 2020 року, на телефони позивача та його родичів, членів сім`ї та колег по роботі, постійно дзвонять невідомі люди (колектори), які різними способами погрожують завдати позивачу шкоди у випадку неповернення кредиту за вказаним Кредитним договором. Тим більше, кожного дня, за словами цих колекторів, сума повернення збільшується у геометричній прогресії. Позивач вважає, що кредитний договір, окрім вказаних порушень його форм є несправедливим, оскільки передбачає такі обов`язки позивача, які порушують його права та інтереси. Вказує, що позивач не отримував інформацію про умови кредиту за кредитним договором, оскільки не підписував його та відповідно не ознайомився з правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Відповідача. У кредитному договорі вказано, що позивач нібито ознайомлений з правилами надання грошових коштів у позику, які розміщені на веб-сайті відповідача. Однак, дані правила якщо і існують, то не закріплені цим договором та можуть в одностронньому порядку бути змінені відповідачем. Позивач не досягав згоди з відповідчем про укладення кредитного договору, про що свідчить відсутність підпису позивача на ньому. Укладення кредитного договору не відповідає внутрішній волі позивача, оскільки він не уклав би такий несправедливий для нього договір. Крім того, відсутність письмової форми кредитного договору підтверджується його власним текстом, а саме: п.9.6, відповідно до якого Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Споживача, що відтворений шляхом використання Споживачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється Споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Зазначає, що позивач не отримував та відповідно не застосовував одноразовий ідентифікатор (СМС-повідомлення), а так само не реєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача, а тому зобов`язання за кредитним договором між позивачем та відповідачем не виникало. Таким чином, у відповідача відсутні будь-які належні та допустимі докази, що телефон, на який приходив одноразовий ідентифікатор належить саме позивачу та відповідний правочин укладено саме його особою, а не будь-ким іншим. Вважає, що кредитний договір №2078630 від 03.03.2020р, укладений між відповідачем та нібито позивачем в електронній формі, є нікчемним в силу ст.1055 ЦК України, оскільки укладений не у письмовій формі та не містить автентичних підписів сторін. Крім того, даний договір не відповідає внутрішній волі позивача, є явно несправедливим та порушує вимоги чинного законодавства щодо захисту прав споживачів та укладення кредитних договорів. Просить встановити нікчемність кредитного договору №2078630 від 03.03.2020р, укладений між відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та позивачем [PERSON] та застосувати наслідки його недійсності, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу. Ухвалою судді від 08 травня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в поряду загального позовного провадження. Ухвалою судді від 03 серпня 2020 року підготовче провадження було закрито, справа призначена до розгляду по суті. Представником відповідача ТОВ «Авентус Україна» на позовну заяву [PERSON] було надано відзив в якому зазначено, що процедура укладення з Товариством Договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах споживчого кредиту, відбувається відповідно до вимог чинного законодавства, а також відповідно до внутрішніх Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та проходить в онлайн-режимі. Перед укладенням Кредитного договору Товариство шляхом розміщення на власному Веб-сайті надає Клієнту доступ до інформації, необхідної для укладення кредитного договору, де міститься інформація про тарифи, ціни та умови надання фінансових послуг тощо. Також, на першій сторінці веб-сайту Товариства міститься посилання на вкладку «Документи», де містяться Правила, примірні Кредитні договори, що укладаються з Товариством, а також архів документів, що діяли на момент укладення будь-якого кредитного договору. Перед подачею заявки на отримання кредиту, Клієнт повинен ознайомитись з обов`язковою інформацією про Товариство, про порядок та умови надання фінансових послуг, з Правилами та відповідним примірним Кредитним договором, що розміщені на Веб-сайті, у тому числі з інформацією, викладеною у цих Правилах, при цьому, він повинен підтвердити, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, проставляючи відповідну відмітку в чек-боксі інформаційно-реєструючої електронної системи Товариства, за допомогою якої здійснюється оформлення кредитів. Без такого підтвердження (проставляння відповідної відмітки) у позивача була б відсутня технічна можливість перейти на іншу сторінку/вкладку інформаційно-реєструючої електронної системи товариства для подальшого оформлення кредитного договору. Зазначає, що 03.03.2020р між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №2078630, згідно якого Товариством було надано останньому кошти в розмірі 12 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути кошти та сплатити проценти за користування Кредитом. Переказ коштів здійснено 03.03.2020р шляхом перерахування на банківську картку Клієнта [NUMBER] , відкриту в АТ КБ «Приватбанк», яку було вказано особисто Клієнтом в заяві на отримання Кредиту. Крім того за допомогою сервісу on-line верифікація Bank ID Товариство здійснило дистанційну ідентифікацію, також у процесі перевірки було отримано копію паспорту, фото та ідентифікаційного коду Клієнта. Звертає увагу, що якщо припустити, що позивач не ознайомився належним чином з Правилами та умовами Кредитного договору для свідомого прийняття рішення, то у разі незгоди з умовами Кредитного договору, Позивач не був позбавлений можливості скористатися своїм правом, визначеним ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», і, відповідно, протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору. Крім того, вказує, що позивач з 28.09.2019р є клієнтом Товариства та до оспорюваного кредитного договору уклав ще вісім кредитних договорів (28.09.2019р, 15.10.2019р, 29.10.2019р, 17.11.2019р, 29.11.2019р, 13.12.2019р, 28.12.2019р, 19.02.2020р), які успішно закрив, виконавши усі зобов`язання, а отже, і перед укладанням вказаних договорів був ознайомлений з правилами та умовами кредитного договору. Оскаржуваний кредитний договір є аналогічним попереднім, тому позивач був повністю ознайомлений з процедурою укладення кредитного договору, а отже і з правилами. Посилання позивача на те, що він не ознайомлений з умовами та правилами кредитного договору, що договір, укладений без дотримання письмової форми з відсутністю його підпису, не заслуговують на уваги, та не відповідає дійсності і вимогам чинного законодавства. Кредитний договір не був би укладений між Товариством та [PERSON] без реєстрації позивачем на сайті Товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету, без подання заявки на отримання кредитних коштів, а отже укладення Кредитного договору повністю відповідало внутрішній волі позивача. Також зазначає, що положення Кредитного договору відповідають вимогам чинного законодавства та не вносять істотний дисбаланс договірних прав та обовьязків на шкоду споживача. Позовна заява не містить достатніх та об`єктивних доказів, що положення Кредитного договору є несправедливими. Просить відмовити [PERSON] у задоволенні його позовних вимог. В судове засідання представники сторін не з`явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до ст.211 ч.3 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст.12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 03 березня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» укладено Договір №2078630 про надання споживчого кредиту. Як вбачається з умов цього договору, позивачу було надано кредитні кошти у розмірі 12000,00 грн на строк 30 днів зі сплатою 1,35% в день від суми кредиту за кожен день користування позикою. Детальний розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в графіку платежів, який є Додатком №1 до цього договору (п.1.4 Договору). Встановлено, що 03 березня 2020 року на картковий рахунок позивача [PERSON] у АТ «КБ «Приватбанк» №516875хххххх4999 перераховані кошти на загальну суму 12 000,00 грн. Згідно з п.9.8. Договору, підписуючи цей кредитний договір, Споживач підтверджує, що: перед укладенням Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою відповідно до ст.9 Закону України « Про споживче кредитування»; вказана в ч.1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті; він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», що розміщені на Веб-сайті, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобовьязується неухильно їх дотримуватися. Зазначений договір укладений у формі електронного документу з відповідним електронним підписом позичальника, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства. Так, відповідно до ст.5 Закону України «Про електронний документ та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документу. За статтею 6 вказаного Закону електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документу, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документу. Відносини, пов`язані з використанням електронних цифрових підписів, регулюються законом. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Відповідно до ст.8 вказаного Закону юридична сила електронного документу не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документу як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому за ч.1 ст.627 ЦК України та відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Так, ч.1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст.638 ЦК України та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Враховуючи положення частини першої ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до частини першої, другої ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до частини першої ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст.12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Авентус Україна» визначають порядок і умови надання Товариством грошових коштів у кредит. Правила розміщені на Веб-сайті Товариства у загальному доступі для ознайомлення всіх зацікавлених осіб і є публічною офертою Товариства до укладення договору. За змістом ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документу з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги додатково надає йому інформацію про: 1) фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг; 2) умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість; 3) порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; 4) правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; 5) механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; 6) реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; 7) розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами. Згідно з ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів`в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Статтями 15 та 23 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено відповідальність суб`єкта господарювання, яка не містить положень про такі наслідки як недійсність договору. За ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» також зазначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. А тому, доводи позивача про ненадання інформації про умови кредитування не є такими, з якими закон пов`язує недійсність правочину. Зі змісту оскаржуваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Договір укладений в електронному варіанті та з електронним підписом. Без реєстрації позивача на сайті Товариства, без створення особистого кабінету позивача, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без подання заявки на отримання кредитних коштів, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Тому укладення кредитного договору відповідало внутрішній волі позивача. Враховуючи вищевикладене, твердження представника позивача стосовно того, що позивач не підписував кредитний договір є неспроможними. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду № 127/33824/19 від 07.10.2020 року. Тобто, є неспроможними твердження представника позивача про те, що позивач був позбавлений можливості ознайомитися з умовами та правилами кредитного договору. Вказане спростовуються самим механізмом укладання електронного договору, який є покроковим порядком дій, та визначає, що після того, як будь-який позичальник обире бажані умови кредитування, в тому числі суму та строк, він розпочинає реєстрацію на веб-сайті Товариства. Під час першого етапу реєстрації на веб-сайті шляхом проставлення відповідної відмітки позичальник підтверджує надання згоди на обробку персональних даних та ознайомлення з Правилами, вказує особисті засоби зв`язку, створює пароль доступу до Особистого кабінету. Після проходження першого етапу реєстрації, Товариство направляє позичальнику вказаними засобами зв`язку код (одноразовий ідентифікатор), який позичальник вводить на сайті Товариства. За результатами чого формується електронне повідомлення Товариству. У разі правильного введення коду, Товариство створює обліковий запис позичальника у інформаційній системі. Після входження до особистого кабінету позичальник продовжує реєстрацію, заповнюючи поля електронної анкети для отримання кредиту. Після завершення реєстрації та перед подачею заявки на отримання кредиту позичальник ще раз підтверджує бажані умови кредитування. У разі прийняття позитивного рішення, Товариство робить позичальнику в його особистому кабінеті пропозицію укласти електронний договір у формі електронного кредитного договору, яка містить усі істотні умови. Про підтвердження своєї повної обізнаності та згоди з усіма істотними умовами Кредитного договору та ознайомлення з Правилами прийняття пропозиції свідчить натиснута кнопка позичальником «погоджуюсь/согласен» у особистому кабінеті, після чого Товариство надсилає для позичальника засобами зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС-коду, який позичальник вводить та цим самим підтверджує підписання Кредитного договору. Саме такі почергові кроки укладання електронного договору здійснив позивач, після чого отримав кредитні кошти, а відтак він не був позбавлений можливості ознайомитись з існуючими Правилами надання грошових коштів та істотними умовами Кредитного договору, і відповідно в разі не згоди з останніми натиснути кнопку «не погоджуюсь». Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] не вперше звернувся до відповідача ТОВ «Авентус Україна» з метою отримання кредитних коштів, а саме вісім разів він укладав кредитні договори з аналогічними умовами. Факт неоднарозового укладання кредитних договорів позивача з відповідачем також спростовує твердження представника позивача відносно того, що позивач не укладав оспорюваний договір з відповідачем та не був обізнаний з його умовами та правилами. Представник позивача в обгрунтування вимог посилався на те, що відсутні відомості щодо належності позивачу номеру мобільного телефону з використанням якого здійснювалася реєстрація позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача і відсутні докази належності саме позивачу електронного підпису. Проте, позивач та його представник в судовому засіданні не спростували обставин щодо належності позивачу номеру телефону з використанням якого здійснювалася реєстрація позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача. Крім того, [PERSON] не звертався до правоохоронних органів з повідомленням про викрадення його мобільного телефону та кредитних карток «Приватбанку», а також не повідомляв Банк про незаконний рух коштів на його рахунку чи використання коштів іншими особами. Суд не приймає доводи позивача про те, що кредитний договір було укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки у кредитному договорі прямо зазначено, що підписуючи договір Споживач підтвердив отримання від позикодавця інформації, вимоги надання якої передбачені в законодавстві України, а також, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язаний неухильно дотримуватися Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що розміщені на Веб-сайті Товариства. Частина 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Авентус Україна» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Твердження представника позивача про те, що перед укладенням договору позивач не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суд не бере до уваги, оскільки, звернувшись до ТОВ «Авентус Україна» із заявкою на отримання кредиту та підписавши договір позивач засвідчив той факт, що він обізнаний з Правилами, які включають в себе і умови кредитування. За ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Згідно зі ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Разом з тим, умови оскаржуваного договору не суперечать вказаним положенням законодавства. Стаття 19 Закону встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. В ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору №2078630 від 03.03.2020 року вимогам законодавства та про несправедливість його умов, без їх доведення в розрізі положень ст.ст.76-81 ЦПК України, і спростовуються самим змістом договору. Доводи представника позивача про несправедливість та невідповідність закону умов укладеного між сторонами кредитного договору не доведені, сам кредитний договір містить всі істотні умови характерні для такого виду договорів, саме позичальник за допомогою електронного підпису погодився з такою редакцією договору. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача, то витрати на професійну правничу допомогу, які були понесені позивачем не підлягають відшкодуванню. Згідно з ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Відповідно ч.7 ст.141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору у разі залишення позову без задоволення судовий збір компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed