Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі по тексту - ПАТ КБ «ПриватБанк», позивач, Банк) звернувся до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.07.2008 року. Вказані вимоги обґрунтовані тим, що 16.07.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 3000,00 грн. зі сплатою 24,00 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання Банківських послуг», «Правилами користування платіжною» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http.//privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позичальник не виконав належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, тому станом на 26.04.2016 року утворилася заборгованість перед банком у розмірі 20309,45 грн., яка складається з наступного: 2082,11 грн. - заборгованість за кредитом; 10379,03 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6405,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 500,00 грн. - (фіксована частина); 943,31 грн. - (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак, відповідно до поданого позову у разі неявки в судове засідання відповідача, ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку. Відповідач до суду не з`явився, від представника відповідача до суду надійшло клопотання про можливість розгляду справи без участі відповідача та його представника. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 16.07.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 3000,00 грн. зі сплатою 24,00 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У вказаній заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання Банківських послуг», «Правилами користування платіжною» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http.//privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позичальник не виконав належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, тому станом на 26.04.2016 року утворилася заборгованість перед банком у розмірі 20309,45 грн., яка складається з наступного: 2082,11 грн. - заборгованість за кредитом; 10379,03 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6405,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 500,00 грн. - (фіксована частина); 943,31 грн. - (процентна складова). У силу положень статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання. За змістом статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша стаття 1048 ЦК України). Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Встановлено, що представник відповідача у відзиві на позов просив застосувати строк позовної давності до вимог банку. Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частиною другою статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно із статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 розділу II умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле МОНТН). За умовами договору, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] , кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки. Строк дії картки закінчився у липня 2009 року. З розрахунку заборгованості убачається, що останній платіж за платіжною карткою було здійснено відповідачем у березні 2011 року, дія картки закінчилась у липні 2009 року. Доказів перевипуску нової картки та продовження строку дії договору позивачем не надано. За умовами кредитного договору від 16.07.2008 року позичальник остаточно повинен погасити кредит у липні 2009 року, що відповідає строку дії картки, з відповідним позовом про стягнення суми кредитної заборгованості банк звернувся у травні 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у справі, перебіг якого почався після закінчення дії кредитного договору і сплив через три роки, що за змістом статей 266, 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, та оскільки в задоволенні позову було відмовлено у повному обсязі, судові витрати залишаються не відшкодованими позивачу. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed