Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Представник відповідача Ренійської міської ради Одеської області позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, проси розглянути справу у його відсутності. Представник позивачки [PERSON] [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] померла 18.12.2017р.; копія свідоцтва про народження позивачки; копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер 19.11.2007р.; копія свідоцтва про одруження [PERSON] із [PERSON]; копія заяви позивачки про прийняття спадщини від 22.01.2018р.; копія витягу з технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по вул. Болградській, 66 в м. Рені Одеської області; копія рішення виконкому Ренійської ради від 15.03.1956р. про виділення земельної ділянки під житлову забудову громадянам [PERSON] та [PERSON]; копія договору про житлову забудову від 27.03.1956р.; копія акту про відведення земельної ділянки в натурі; копія відмітки КП «Ренійське БТІ» про право власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок по вул.Болградській,66 в м.Рені; копія домової книги на будинок; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості від 27.06.2018р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.07.2018 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі є донькою [PERSON] та [PERSON] За життя батькам позивачки на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки під житлову забудову від 27.03.1956р. належав житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по вул. Болградська, 66 в м. Рені Одеської області (по ? ідеальної частини кожному з них). На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 19.11.2007р. помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно (1/2 частину вищевказаної нерухомості). У передбачений законом строк ніхто із спадкоємців (перша черга дружина та донька) не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але матір позивачки [PERSON] прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно спільно мешкала із спадкодавцем, після його смерті виконала всі необхідні дії щодо прийняття спадщини (сплачувала необхідні комунальні платежі за утримання всього будинку, доглядала за технічним станом нерухомості, зберігала майно у належному стані та документи на нього). Таким чином, матері позивачки став належать весь житловий будинок із надвірними спорудами. 18.12.2017р. матір позивачки померла. За своє життя вона не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, отже спадкування після її смерті здійснювалося за законом. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її донька позивачка у справі. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини (22.01.2018р.) позивачка звернулася до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері за законом. Таким чином, позивачка донька померлої, єдина спадкоємиця, яка заявила про себе шляхом подачі заяви про прийняття спадщини за законом. Відповідач на спадщину не претендує, не заперечує, щоб її оформила позивачка, інших спадкоємців немає. Пізніше, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказане майно, про що 16.07.2018р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Перешкодою в оформленні спадщини стало також і те, що спірна нерухомість не була належним чином зареєстрована у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, крім того, після смерті батька матір позивачки не оформила прийняття спадщини належним чином. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на майно, як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. \~ \~ \~ \~Як було встановлено судом, [PERSON] після смерті чоловіка прийняла спадщину за законом на належну йому ? частину нерухомості в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Сама ж [PERSON] на випадок своєї смерті не розпорядилася належним їй майном, отже спадкування після її смерті здійснювалося також за законом. Після смерті [PERSON] позивачка в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, отже, вважається такою, що прийняла спадщину за законом. Як зазначила позивачка, після смерті матері у неї були відсутні правовстановлюючі документи на спадковий будинок, крім того сама нерухомість за життя батьків не була належним чином зареєстрована у передбаченому законом порядку. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка не має можливості у звязку із відмовою нотаріуса з причини відсутності правовстановлюючих документів. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину юридично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у подачі відповідної заяви про прийняття спадщини, діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання правовстановлюючих документів на будинок, розпорядження щодо його цільового використовування тощо). Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки подала заяву про прийняття спадщини та не заявила про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є субєктом набуття права власності на будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved