Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради звернувся до суду із позовом, в якому просив прийняти рішення про відібрання малолітньої [PERSON] , [INFO] , від матері, [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав; а також з дня подачі позовної заяви до суду стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1 000,00 грн на місяць на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , які підлягають індексації відповідно до законодавства України, на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. В обґрунтування позову зазначено, що малолітня [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку у позивача як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах. 12.06.2018 малолітню [PERSON] за результатом проведення оцінки рівня безпеки було вилучено з небезпечного середовища за адресою: [ADDRESS] , та після проходження медичного обстеження у КЗОЗ «Харківська міська дитяча клінічна лікарня № 24» влаштовано до КЗ «Харківській обласний центр соціально?психологічної реабілітації дітей «Гармонія». Відповідно до інформації органів поліції відповідач зловживає алкогольними напоями, неналежним чином виконувала батьківські обов`язки, не має постійного місця проживання, підтримує спілкування з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя, притягалася до кримінальної відповідальності. Враховуючи, що тривалий час малолітня [PERSON] перебуває у державному закладі на повному державному утриманні, а її мати - відповідачка по справі не вживає заходів щодо повернення доньки на виховання в сім`ю, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі. 22.01.2019 ухвалою суду у справі відкрито загальне позовне провадження. 07.05.2019 надійшов відзив відповідачки [PERSON] на позовну заяву, у якому вона у задоволенні позову просила відмовити повністю. В обґрунтування заперечень зазначила, що дії позивача по вилученню її доньки є передчасними, вона має постійне місце проживання, працевлаштована, має постійне джерело доходу, за місцем роботи характеризується позитивно, має всі можливості для належного забезпечення дитини всім необхідним, її належного виховання та розвитку, на обліку у лікарів - нарколога та психіатра, відповідач не перебуває, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягалася. 21.05.2019 ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, у судові засідання, що призначалися на 31.05.202, 18.06.2021, 05.07.2021, відповідач також не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила. Таким чином, неявка відповідача у відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 10.10.2014 [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] - відповідача по справі. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України № 00020746256 від 09.08.2018 відомості про батька [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері. Малолітня [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку Служби у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах. 12.06.2018 комісією органу опіки та піклування було проведено обстеження умов проживання та оцінку рівня безпеки дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , за результатами якої складено відповідні акти. За даними акту про оцінку рівня безпеки дитини та акту обстеження умов проживання в ході обстеження та оцінки встановлено, зокрема: дитина на тривалий час залишена без догляду батьків або на догляді сторонніх осіб, які візуально перебувають у стані алкогольного сп`яніння (матері дитини на момент відвідування не було, дитина знаходилась на подвір`ї без догляду дорослих, на веранді 2?го поверху перебували 4 жінки, ймовірно у стані алкогольного сп`яніння); дитина має зовнішні ознаки недогляду та занедбаності (вага, зріст значною мірою не відповідають віку дитини, пов`язані з недоглядом та занедбаністю, дитина в брудному одязі, лице та руки дитини покриті брудом); встановити місце перебування матері та місце проживання дитини не вдалося можливим. Висновок комісії щодо рівня безпеки дитини - дуже небезпечно. В результаті проведеної оцінки рівні безпеки дитини 12.06.2018 малолітню [PERSON] було вилучено з небезпечного середовища за адресою: [ADDRESS] . Після проходження медичного обстеження малолітню [PERSON] було влаштовано до комунального закладу «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Гармонія». За даними відповіді начальника Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області від 06.08.2018 за № 3292/119 на запит Служби у справах дітей Основ`янського району, [PERSON] була притягнута до відповідальності за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 190 КК України. Відповідно до інформації ХОЦСПРД «Гармонія» від 08.10.2018, за час перебування малолітньої [PERSON] мати, [PERSON] , відвідувала дитину у липні вісім разів (03.07.2018, 08.07.2018, 09.07.2018, 11.07.2018, 12.07.2018, 13.07.2018, 17.07.2018, 22.07.2018), у серпні три рази (22.08.2018, 30.08.2018), у вересні три рази (20.09.2018, 22.09.2018, 30.09.2018). З перших днів відвідування дитини [PERSON] активно спілкувалася з адміністрацією Центру, обіцяла вирішити проблеми у сім`ї та повернути доньку на виховання, але до теперішнього часу дитина знаходиться у Центрі. Згідно повідомлення Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Основ`янського району м. Харкова від 12.11.2018 № 665 надання соціальних послуг через неналежне виконання [PERSON] батьківських обов`язків та профілактики раннього сирітства неможливе у зв`язку з відсутністю даних про місце фактичного проживання [PERSON] , Згідно висновку про доцільність відібрання малолітньої дитини від 30.11.2018 № 753 Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне відібрання малолітньої [PERSON] , [INFO] , від матері, [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав. Відповідно до довідки ФОП [PERSON] та характеристики на ім`я [PERSON] , остання з 22.04.2018 працює у ФОП [PERSON] на посаді продавця промислових товарів з окладом 4 200 грн. Під час роботи зарекомендувала себе як відповідальну та порядку людину. Згідно довідки ФОП [PERSON] від 15.07.2020 [PERSON] з 01.04.2019 працює у ФОП [PERSON] на посаді бармена. Відповідно до договору найму житлового приміщення від 01.07.2020 між [PERSON] та [PERSON] остання винаймає на умовах безстрокового користування житловий будинок [ADDRESS] для проживання у ньому [PERSON] та малолітньої [PERSON] . Вказане домоволодіння належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договорів купівлі?продажу від 12.06.2020 по Ѕ частин домоволодіння, посвідчених приватним нотаріусом ХМНО Жовнір Я. В., зареєстрованими в реєстрі за № 2328 та № 2325. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. При цьому, як неодноразово зауважував ЄСПЛ, при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Статтею 150 СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно з ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п. 2-5 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Згідно п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у абз. 2 п. 16 постанови № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як зазначив Верховний Суд у п. 44 постанови від 18.09.2019 по справі № 464/7647/17, основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок. При вирішенні даної справи судом враховується, що підставою для відібрання дитини у відповідачки стало неналежне виконання нею батьківських обов`язків відносно дочки. Аналізуючи умови життя дитини суд відмічає, що дитина не проживає з матір`ю з 12.06.2018, тобто більше трьох років. Під час відвідування 12.06.2018 органом піклування місця проживання дитини (на той момент - [ADDRESS] ) матері дитини не було, дитина знаходилась на подвір`ї без догляду дорослих, на веранді 2?го поверху перебували 4 жінки, ймовірно у стані алкогольного сп`яніння, встановити місце перебування матері та місце проживання дитини не вдалося можливим. Досліджуючи умови здоров`я і морального виховання дитини, матеріалами справи встановлено, що на момент вилучення дитини від матері органом піклування дитина мала зовнішні ознаки недогляду та занедбаності, а саме: вага, зріст значною мірою не відповідають віку дитини, пов`язані з недоглядом та занедбаністю, дитина в брудному одязі, лице та руки дитини покриті брудом. Оцінюючи вагомість психологічного аспекту відібрання дитини із сім`ї для самої дитини, суд враховує досить тривале перебування дитини в комунальному закладі під піклуванням держави, зі збереженням при цьому за відповідачкою права на повернення дитини за умови виконання нею певних вимог, але без вжиття заходів в цьому напрямку. Суд також враховує поведінку відповідачки після вилучення у неї дитини. Протягом всього часу перебування дитини у комунальному закладі після її вилучення від матері, відповідачка мала можливість повернення дитини, усунувши ті обставини, що стали підставою для вилучення дитини, однак всіх можливих зусиль для повернення дитини в сім`ю не доклала. Перші місяці активно відвідувала доньку, з часом рідше. Останнім часом відповідачка перестала цікавитися даною судовою справою, у останні судові засідання не з`являється, тобто не готова демонструвати суду зацікавленість у вирішенні даної справи на її користь, готовність брати участь на всіх етапах розгляду без зволікань, максимально використовуючи всі можливі засоби для прискорення процедури слухання. Таким чином, ані жодними доказами, ані своєю поведінкою відповідач не довела, що вона змінилась, зробила для себе висновки, бажає виконувати батьківські обов`язки; відповідачка не демонструє своїм ставленням дійсне бажання жити з дочкою та опікуватись нею. Протягом тривалого періоду перебування дитини в комунальному закладі (більше 3 років) відповідач матеріальної підтримки донці не надає, не бере участь у забезпеченні дитини. Відповідно до матеріалів справи будь?які докази офіційного працевлаштування та/або стабільного доходу відповідачки відсутні. Довідки про те, що відповідачка працює за цивільно?правовим договором не є достатніми доказами стабільного доходу, що здатний забезпечити для неї та її дитини достатній життєвий рівень. Таким чином, враховуючи обставини даної справи, а саме: встановлення органом піклування у дитини зовнішніх ознак занедбаності, пов`язаних з недоглядом; що відповідачка допускала залишення дитини у маленькому віці без догляду на сторонніх осіб, які ззовні мали ознаки алкогольного сп`яніння; що відповідачка не демонструє достатню зацікавленість ані у збереженні дитини в сім`ї, ані у вирішенні даної справи судом; матеріально дитині не допомагає; мала можливість позасудового вирішення питання про повернення дитини в сім`ю, але не доклала достатніх зусиль в цьому напрямку, суд прийшов висновку, що відповідачка на даний момент неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки відносно своєї дочки, безпричинно та свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, матеріально не допомагає, недостатньо цікавиться її фізичним, духовним, моральним розвитком, не піклується про стан їх здоров`я, хоча б мала це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки, а отже, позовна вимога про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню. При цьому, суд зауважує, що батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, і з цим напрямком батьки будуть узгоджувати свою поведінку. Передання дитини під державну опіку слід розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого повинно одразу припинитися, коли це дозволять обставини. Вказане відповідає приписам ч. 3 ст. 170 СК України, відповідно до якої якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини Позивачем також заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідачки аліментів. У відповідності до ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно ч. 2, 3 ст. 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідачка є фізично здоровою, працездатною особою, тому відповідач має можливість докласти певних зусиль щодо працевлаштування та сплати аліментів на користь своєї дитини. Відповідач зобов`язана утримувати свою доньку до досягнення останньою повноліття. Таким чином, позовні вимоги Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про стягнення з [PERSON] аліментів на малолітню [PERSON] у твердій грошовій сумі підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved