Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Представник заявника - адвокат Яровой А.В. звернувся до Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області з заявою про продовження обмежувального припису. В аргументування вказаної заяви зазначає, що рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 17 серпня 2020 року частково задоволено заяву [PERSON] та видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] , у вигляді тимчасового обмеження його прав на строк 6 місяців, з покладанням на нього обов`язку заборонити [PERSON] наближатись до [PERSON] .1 , а саме: місця проживання (перебування) ближче ніж на 300 метрів. Проте, не зважаючи на рішення суду про встановлення обмежувального припису, [PERSON] продовжує здійснювати психологічне насильство відносно своєї дружини, а саме: наносить нецензурні написи на стінах під`їзду місця проживання його дружини, надсилає електронні повідомлення з нецензурною лайкою, висловлюється на адресу своєї дружини грубою нецензурною лайкою. Так, 25.09.2020 року о 15 год. 00 хв. [PERSON] висловлювався на адресу своєї дружини [PERSON] грубою нецензурною лайкою, чим вчинив психологічне насильство відносно останньої, за що постановою Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 16.12.2020 року був притягнутий до адміністративної відповідальності. Крім цього вказує, що на даний час в провадженні Іллічівського районного суду міста Маріуполя перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. У зв`язку з викладеними обставинами, [PERSON] змушена звернутись до суду з заявою про продовження обмежувального припису, оскільки [PERSON] своїми діями позбавляє її нормального життя, вона боїться за дитину та за себе, постійно знаходиться в стані страху. З огляду на викладені обставини, просить продовжити дію обмежувального припису, який був винесений рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 17 серпня 2020 року на шість місяців. Заявник [PERSON] та її представник - адвокат Яровой А.В. в судове засідання на розгляд справи на з`явились, від представника через канцелярію суду подав письмову заяву згідно якої просив суд слухати справу у відсутності заявника та у його відсутності, доводи заяви підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином, будь-яких клопотань про неможливість з`явитись до суду, або про відкладення розгляду справи до суду не надсилав. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису, з огляду на що, за відсутності заперечень з боку заявника, суд визнав за можливе розглядати заяву за відсутності заінтересованої особи на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2ст.247ЦПКУкраїни,у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши справу, дослідивши докази в їх сукупності, дійшов наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 червня 2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22 червня 2019 року, актовий запис №106. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є сторони по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 10 січня 2020 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №758. Як вбачається з копії рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 17 серпня 2020 року заяву [PERSON] було задоволено частково та видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] , у вигляді тимчасового обмеження його прав на строк 6 місяців, з покладанням на нього обов`язку - заборонити [PERSON] наближатись до [PERSON] .1 , а саме: місця проживання (перебування) ближче ніж на 300 метрів. З копії постанови Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 16.12.2020 року суду вбачається, що 25.09.2020 року о 15 год. 00 хв. [PERSON] висловлювався на адресу своєї дружини [PERSON] грубою нецензурною лайкою, чим вчинив психологічне насильство відносно останньої, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу. Крім цього, судом встановлено, що в провадженні Іллічівського районного суду міста Маріуполя перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, що стверджується копією обвинувального акту, який міститься в матеріалах справи. Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно із п. 3, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Пунктом 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування. Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно із ч. 4-5 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Частиною 2 ст. 350-6 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Стаття 350-7 ЦПК України передбачає, що за заявою осіб, визначених статтею 350-2 ЦПК України, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з ч. 2 ст. 350-6 ЦПК України. Обмежувальний припис не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію, направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки постраждалих осіб. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Матеріалами справи підтверджено, що навіть після рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 17 серпня 2020 року про встановлення та видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] заявник [PERSON] неодноразово викликала поліцію з приводу насильницьких дій з боку чоловіка [PERSON] . Судом встановлено, що працівниками поліції складався протокол про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї відносно [PERSON] за ч.2 ст. 173-2 КУпАП та судом встановлені фактичні обставини вчинення [PERSON] домашнього насильства, що також підтверджується перебуванням в провадженні Іллічівського районного суду міста Маріуполя кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. Дослідженням наданих заявником та її представником доказів встановлено, що доводи заяви знайшли своє підтвердження, оскільки між [PERSON] та [PERSON] існує міжособистісний конфлікт, в результаті якого заявник зазнає психологічного насильства, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до [PERSON] необхідно продовжити дію обмежувального припису на строк - 6 місяців. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. Згідно ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Outcome: approved