Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Представник Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 10749,14 гривень. Позов обґрунтований такими обставинами. Між сторонами укладено Договір №ВКС-269 від 01.11.2014 року про надання послуг з тимчасового розміщення (проживання). Відповідно до п. 1.2 договору, [PERSON] надаються послуги з тимчасового проживання у кімнаті № [NUMBER] гуртожитку бази відпочинку «Ювілейна», що перебуває у державши власності в особі Міністерства оборони України, в господарському віданні Концерну «Військторгсервіс» та на балансі філії «ОУВТ». Згідно умов договору, [PERSON] зобов`язана оплачувати вартість наданих позивачем послуг, перелік яких визначений Додатковими угодами №1 та №2. Всупереч умовам Договору, відповідач не виконує належним чином договірні зобов`язання. Представник позивача зазначає, що [PERSON] визнала наявну заборгованість, та з метою надання їй розстрочки у погашенні заборгованості 10.11.2017 року між сторонами укладено Договір № ВКС-1741 про реструктуризацію заборгованості яка виникла за Договором № ВКС-269 від 01.11.2014 року про надання послуг з тимчасового розміщення (проживання). Відповідно до п. 1.1. Договору про реструктуризацію, Кредитор надає Боржнику розстрочку у погашені заборгованості, яка виникла в результаті несвоєчасного виконання умов (п.п. 3.2.1., 3.2.2) Договору №ВКС-269 від 01.11.2014 року про надання послуг з тимчасового розміщення (проживання), укладеного між сторонами в загальній сумі 12066,58 грн., з якої: заборгованість за тимчасове розміщення (проживання) - 2964,00 грн., за спожиті комунальні послуги - 9102,58 грн., на термін з 10.11.2017 року по 10.11.2019 року. Проте вказаний Договір відповідач також не виконала. Таким чином, на момент звернення до суду, загальна сума заборгованості відповідача за Договором №ВКС-269 від 01.11.2014 року становить 10749,14 грн., з яких: 9771,04 грн. - заборгованість за невиконання Договору, та 977,10 грн. - штраф за несвоєчасне виконання зобов`язань (10% від суми боргу, згідно п. 5.2. договору №ВКС-269). Судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 1 ст. 274 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Представник позивача подав до канцелярії суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Вказав, що не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлялась відповідно до ст. 128 ЦПК України, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу місця реєстрації, згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, в судові засідання не з`являлась, про причину не явки не повідомила, відзив на позов до суду не надала. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, викладеної у позовній заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, між сторонами укладено Договір №ВКС-269 від 01.11.2014 року про надання послуг з тимчасового розміщення (проживання) (а.с.8). Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Договору, Концерн «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» зобов`язується надавати послуги з тимчасового розміщення (проживання) [PERSON] , яка в свою чергу зобов`язується сплачувати вартість наданих послуг в порядку та на умовах цього Договору і Додаткових угод до нього, які є його невід`ємною частиною. Послуги надаються на базі відпочинку Виконавця: «Ювілейна», яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.п. 3.2.1., 3.2.2. Договору [PERSON] зобов`язується оплачувати вартість наданих позивачем послуг та компенсувати загально експлуатаційні витрати, зазначені у розділі 4 даного Договору в порядку та строках. Відповідно до п.п. 4.1 Договору, [PERSON] вартість послуг з тимчасового розміщення (проживання) визначається додатковою угодою. З Додаткової угоди №1 до Договору про надання послуг з тимчасового розміщення (проживання) №ВКС-269 від 01.11.2014 вбачається, що вартість послуг тимчасового розміщення (проживання) складає 5,00 грн., за 1 кв.м. на місяць від загальної площі приміщень (а.с. 9). З Додаткової угоди №2 до Договору про надання послуг з тимчасового розміщення (проживання) №ВКС-269 від 01.11.2014 вбачається, що вартість послуг тимчасового розміщення (проживання) складає 7,80 грн., за 1 кв.м. на місяць від загальної площі приміщень (а.с. 10). З матеріалів справи вбачається, що Договір №ВКС-269 від 01.11.2014 року та Додаткові угоди №1 та №2 містять особистий підпис [PERSON] , що підтверджує згоду відповідача із вказаними умовами Договору. Судом встановлено, що відповідач вимоги за Договором не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем. Разом з цим встановлено, що [PERSON] визнала наявну заборгованість, та з метою надання їй розстрочки у погашенні заборгованості 10.11.2017 року між сторонами було укладено Договір № ВКС-1741 про реструктуризацію заборгованості яка виникла за договором № ВКС-269 від 01.11.2014 року про надання послуг з тимчасового розміщення (проживання) (а.с. 15). Відповідно до п. 1.1. вказаного Договору, Кредитор надає Боржнику розстрочку у погашені заборгованості, яка виникла в результаті несвоєчасного виконання умов (п.п. 3.2.1., 3.2.2) Договору №ВКС-269 від 01.11.2014 року про надання послуг з тимчасового розміщення (проживання), укладеного між Концерном «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» та [PERSON] , в загальній сумі 12066,58 грн., з якої: заборгованість за тимчасове розміщення (проживання) - 2964,00 грн., за спожиті комунальні послуги - 9102,58 грн., на термін з 10.11.2017 року по 10.11.2019 року. Встановлено, що Договір № ВКС-1741 про реструктуризацію заборгованості відповідач також не виконала. У зв`язку із невиконанням [PERSON] договірних зобов`язань, позивачем було направлено претензії про стягнення заборгованості, зокрема від 14.11.2018 року №06/11 (а.с. 11), від 28.01.2019 року №01/01 (а.с. 12) та від 29.08.2019 року №02/08 (а.с. 13). Проте вказані претензії були проігноровані відповідачем. Відповідно до Акту звіряння взаємним розрахунків за період з 01.01.2013 року по 20.11.2019 року встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за невиконання послуг з тимчасового розміщення (проживання) становить 9771,04 грн. (а.с. 17-18). Крім того, відповідно до п.п. 5.2 Договору №ВКС-269 від 01.11.2014 у разі прострочення оплати наданих послуг більше ніж на 60 днів, відповідач зобов`язана сплатити позивачу штраф в розмірі 10 процентів від суми заборгованості. Відтак, штраф за несвоєчасне виконання зобов`язання становить 977,10 грн. Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання, які регулюються Розділом І Книги п`ятої ЦПК України. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку щодо наявності між сторонами договірних зобов`язань, які відповідач належним чином не виконує, що дає підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості у загальному розмірі 10749,14 гривень. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи процент задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті витрати на оплату судового збору в розмірі 1921,00 гривня.

Outcome: approved