Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Кіріченко В.М. звернувся 17.10.2019 р. до Решетилівського районного суду Полтавської області з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Як вказує позивач, відповідно до укладеного договору №б/н від 03.09.2014 відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 500, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач при підписанні анкети - заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь - який момент змінити кредитний ліміт. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Пунктом 1.1.3.2.3 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500,00 грн + 5% від ціни позову. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. В порушення умов кредитування відповідач не виконує належним чином зобов`язання, в результаті чого станом на 24.09.2019 виникла заборгованість в сумі 11859,24 грн, яка складається з наступного: заборгованості за тілом кредиту - 3216,28 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2124,99 грн, пені за прострочене зобов`язання - 4806,52 грн, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - 670,53 грн, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн, штраф (процентна складова) - 540,92 грн. Ухвалою судді Лизенко І.В. від 30.10.2019, яка була відряджена до Решетилівського районного суду Полтавської області на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 р. №175/о/15-19 строком на один рік, відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. У зв`язку із закінченням терміну відрядження судді Лизенко І.В. дана справа в порядку ст. 33 ЦПК України передана на розгляд судді Решетилівського районного суду Полтавської області Зіненка Ю.В . Ухвалою суду від 11 серпня 2020 року було відкрито спрощене провадження по справі та призначено розгляд справи на 11 вересня 2020 року. В зв`язку з неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 29 жовтня 2020 року, яке в зв`язку із відсутністю відомостей про повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи було відкладено на 04 грудня 2020 року. В зв`язку із відсутністю відомостей про повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, судове засідання було відкладено на 05 січня 2021 року та з цієї ж причини на 24 лютого 2021 року. У судове засідання 24 лютого 2021 року представник позивача не з`явився, разом з позовною заявою подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.33). Відповідач [PERSON] у судові засідання 29 жовтня 2020 року, 04 грудня 2020 року, 05 січня 2021 року та 24 лютого 2021 року не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які проте поверталися до суду із запізненнями після судових засідань (а.с.а.с. 84,110, 112). Будь-яких заяв, клопотань та відзиву до суду не надходило. Отже, за письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280, 281 ЦПК України. У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованостіпідлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Cудом встановлено, що 03 вересня 2014 року між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] шляхом підписання Анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, укладено кредитний договір (а.с.7). У анкеті - заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку (а.с.7). До анкети - заяви банком додано витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та копію витягу з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» (а.с.а.с.8, 9-23). Дані витяги не містять підпису відповідача. Відповідно до довідки Приватбанк про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н): старт карткового рахунку 03.09.2014 № [NUMBER] , кредитний ліміт було встановлено у розмірі 500,00 грн; 29.12.2014 - зменшення кредитного ліміту до 160,00 грн, 26.03.2015 - зменшення кредитного ліміту до 80,00 грн, 19.05.2015 - зменшення кредитного ліміту до 40,00 грн, 24.03.2018 - збільшення кредитного ліміту до 500,00 грн, станом на 09.08.2018 кредитний ліміт - 0 грн (а.с.91). Відповідачу [PERSON] на підставі кредитного договору 03.09.2014 було надано кредитну картку № [NUMBER] , терміном дії до 05/18, 21.05.2018 - кредитну картку № [NUMBER] , терміном дії до 01/22 (а.с.78). Відповідно до виписки по картковому рахунку [PERSON] , останній користувався наданою кредитною карткою, знімаючи готівкові кошти, здійснюючи покупки в магазинах тощо (а.с.87-89). Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості, у відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 24.09.2019 виникла заборгованість в сумі 11859,24 грн, яка складається з наступного: заборгованості за тілом кредиту - 3216,28 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2124,99 грн, пені за прострочене зобов`язання - 4806,52 грн, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - 670,53 грн, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн, штраф (процентна складова) - 540,92 грн (а.с.5-6). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом встановлено, що у анкеті - заяві позичальника від 03 вересня 2014 року процентна ставка не зазначена; відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. А витяг з Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» про умови кредитування, витяг з Умов та правил надання банківських послуг та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua, та які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03 вересня 2014 року шляхом підписання анкети-заяви. А тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань; та, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Однак, враховуючи, що відповідач фактично отримав та використовував кошти позивача, які в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд за наявністю на те правових підстав, стягує з відповідача, як боржника на користь позивача в примусовому порядку суму непогашеного тіла кредиту, у відповідності до наданого позивачем розрахунку, а саме: в розмірі 3216 грн 28 коп., задовольнивши позов в цій частині. При цьому, позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочене зобов`язання в сумі 4806,52 грн, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн в сумі 670,53 грн, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн, штраф (процентна складова) - 540,92 грн грн задоволенню не підлягає за необґрунтованістю, що в цілому відповідає висновкам Верховного Суду викладених у Постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17. Щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту на суму 2124,99 грн суд зазначає наступне. На підтвердження заборгованості по кредитному договору позивачем надано дві роздруківки розрахунку заборгованості за договором: одна за період з 03.09.2014 по 31.03.2018, друга - за період 01.04.2018 по 24.09.2019. Вказані таблиці розрахунків мають суттєві відмінності як по своїм складовим, так і по принципу нарахування заборгованості . Зокрема, в першому розрахунку банк вказує таку графу як «нараховані на поточну заборгованість за кредитом проценти», «нараховані на прострочену заборгованість за кредитом проценти» та «сальдо простроченої заборгованості за кредитом». Разом з цим, така роздруківка заборгованості взагалі не містить такого поняття як «заборгованість за простроченим тілом кредиту», натомість має графи по нарахуванню процентів, заборгованість по яким позивач в своїй позовній заяві визначає як 0, 00 грн. Проте, вже в іншій роздруківці заборгованості зазначені зовсім інші складові, відмінні від вказаних за інший період заборгованості: відсутні графи щодо нарахування процентів, яку замінили на графу «тіло кредиту прострочене на звітну дату». Наявність вищевказаних протиріч в самих розрахунках заборгованості, а також відсутність в Умовах та правилах надання банківських послуг, які були подані разом із позовною заявою, такого поняття як «заборгованість за простроченим тілом кредиту» позбавляє суд можливості покладати на споживача банківських послуг відповідальність по їх сплаті. Суд не приймає в якості доказу поданий позивачем інший Витяг з умов та правил надання банківських послуг ніж той, що міститься в матеріалах справи, оскільки виходячи зі змісту позовної заяви, чинними на час подачі позову були самі ті умови та правила, витяг з яких було долучено до позову. Крім цього цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила кредитування. З огляду на це, суд робить висновок про відсутності достатніх правових підстав для стягнення з відповідача вказаної складоває заборгованості, оскільки при цьому буде порушуватись принцип юридичної (правової) визначеності, який визначає якість законодавства, однозначність та точність формулювання правових норм. Згідно з усталеною практикою Європейського суду поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України», «C.G. та інші проти Болгарії» та ін.). В даному випадку банком не наведено чітких, однозначних та зрозумілих норм закону, на підставі яких ним було пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, та які б слугували достатньою правовою підставою для її задоволення. Отже, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту на суму 2124,99 грн до задоволення не підлягають. Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. До поданого позову позивачем додано платіжне доручення №PROM4BEYAY від 04.10.2019 про сплату судового збору (а.с.1). Відповідно до виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір по даній справі в розмірі 1921 грн 00 коп. було зараховано до Державного бюджету України (а.с.36). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, в сумі 3216,28 грн, тобто 27,12 % від суми позову, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судові витрати в сумі 520,98 грн. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 549, 551, 611, 612, 625, 633, 634, 1054, 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial