Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON] від імені позивача звернулася до суду з позовною заявою, у якій просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком по вулиці Софіївська, 44 (колишня назва Луначарського) у місті Олександрія Кіровоградської області. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно їй належить житловий будинок з погосподарськими будівлями по вул. Софіївська, 44 в м. Олександрія. Даний будинок нею отримано в спадщину після смерті матері. 29.07.2005 року за її згодою на правах члена сімї у будинку було зареєстровано її онука [PERSON]. Реєстрація була обумовлена досягнення ним 16 річного віку та необхідністю отримання паспорта громадянина України. З моменту реєстрації відповідач в будинок не вселився, в якості житла не використовував участі в утриманні не приймав, комунальні витрати не сплачував, особисті речі відсутні. Фактично відповідач проживає в Російській Федерації, де працює та живе власним життям. До м. Олександрія не приїздив вже багато років, та спілкування з ним обмежене, лише у телефонному режимі. На її прохання знятися з реєстрації відповідач погоджувався, однак жодних дій не робив. На її претензії щодо бездіяльності по зняттю з реєстрації пояснював браком часу та відсутністю приїзду в України. У звязку з реєстрацією відповідача у квартирі порушуються її права як власника, оскільки вона не має можливості в повній мірі розпоряджатися своїм майном, наприклад отримати бажану житлову субсидію. Представник позивача та позивач у судове засідання не зявилися. Про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивача подала заяву у якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.05.2012 року [PERSON] є власником будинку який знаходиться у місті Олександрія Кіровоградської обл., вулиця Софіївська (Луначарського), 44. Згідно довідки квартального комітету №18 від 21.02.2019 року вих.№1813 [PERSON] проживає [INFO], з нею зареєстрований але не проживає [PERSON]. Згідно акту від 20.02.2019 року вих.№1812, квартального комітету №18, складеного в присутності комісії за участю голови квартального комітету, в якому в ході обстеження було встановлено, що [PERSON], [INFO], онук власника, зареєстрований з 29.07.2005 року не проживає з дня реєстрації. На момент перевірки [PERSON] в квартирі був відсутній, особистих речей не має. За приписами ч.ч. 1, 2 п. 3 ч. 3, ч. 5 ст. 71, ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. У випадках, передбачених пп. 1 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи надані позивачем докази, виходячи зі змісту наведених норм права і з урахуванням вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, а також те, що відповідач не надав суду доказів, які б вказували на те, що він не проживає у зазначеному будинку або відсутній у ньому з поважних причин, або за ним відповідно до закону зберігається право користування жилим приміщенням, суд вважає доведеним те, що відповідач втратив право користування спірним будинком. Тому позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved