Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

Представник відповідача Нагірненської сільської ради Ренійського району позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи у його відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія довідки ДНЗ «Суворовський професійний аграрний ліцей» від 18.03.2014р. № 140; копія сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0092466, вид. [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON] померла 20.09.2003р.; копія відповіді з ДНЗ «Суворовський професійний аграрний ліцей»; копія паспорту громадянина України [PERSON], серії КМ № 841918; копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.03.2014 р.; копія довідки Нагірненської сільської ради Ренійського району від 21.05.2014р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є онуком нині померлої [PERSON] За життя [PERSON] належало право на земельну частку (пай) розміром 3,34 га., на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0092466. За життя [PERSON] належним їй майном на випадок своєї смерті не розпорядилась, заповіту не залишила, 10.02.2000р. померла. Після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначене належне їй майно. Спадкоємцем першої черги після її смерті була [PERSON] донька спадкодавця. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] матір позивача, [PERSON] не звернулась до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. Проте на день смерті [PERSON], матір позивача мешкала разом із нею, понесла витрати на поховання тощо. Таким чином, матір позивача, [PERSON], як спадкоємиця першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті матері в порядку п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р. 20 вересня 2003р. померла матір позивача [PERSON] За життя [PERSON] належало право на земельну частку (пай) розміром 3,34 га., на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0092466, яку вона успадкувала після смерті свої матері [PERSON] На випадок смерті [PERSON] не розпорядилась належним її майном, заповіту не залишила, 20.09.2003 р. померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач (як син померлої), не звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття, однак, він прийняв спадщину фактично, вступом в управління та володіння спадковим майном в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р. За оформленням прийняття спадщини [PERSON] звернувся пізніше. Так, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів (відсутності витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки) на вищевказану земельну ділянку, про що нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельну ділянку, як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач прийняв спадщину за законом в порядку п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., що залишилась після померлої матері і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] померла у 2003р. відповідно (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р. (01.01.2004р.)), данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач був спадкоємцем першої черги за законом. На момент смерті [PERSON], позивач мешкав разом із нею, отже вважався таким, що прийняв спадкове майно фактично, як спадкоємець першої черги за законом. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак, не може оформити свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки відсутній витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на право на земельну частку (пай), однак, за незалежних від нього причин він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на спадщину, у звязку із чим був вимушений звернутися за захистом прав та інтересів до суду. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved