Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до Білозерського районного суду Херсонської області із вказаним позовом, в якому зазначив, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з Ѕ частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Із заявами про прийняття спадщини після померлого до нотаріальної контори звернулася позивач та відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які є спадкоємцями першої черги та успадкували 1/2 спадкового майна в рівних частинах по 1/6, а іншу 1/2 успадкувала матір позивача [PERSON] , в порядку ст.60 СК України, як частку майна набутого подружжям за час шлюбу. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з Ѕ частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач як спадкоємець за законом після смерті матері є такою, що прийняла спадщину, оскільки, подала до нотаріальної контори заяву про її прийняття та протягом 6 місяців не відмовилася від неї. Позивач є єдиним спадкоємцем, яка звернулася до державного нотаріуса Білозерського державної нотаріальної контори Херсонської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте листом-роз`ясненням від 01.12.2015 року державним нотаріусом відмовлено у видачі такого свідоцтва, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нерухоме майно. На даний час позивач не може оформити свої спадкові права на вказаний будинок після смерті батьків. Враховуючи викладене та з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 4/6 частин житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті батьків. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 25.10.2017 року у цивільну справу №648/4464/15-ц прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 23.03.2018 року зупинено провадження у справі до вирішення питання про відвід судді. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 27.03.2018 року провадження у справі відновлено та у справі призначено підготовче засідання. 23.07.2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній вважав позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що зареєстрований 26.10.1956 року шлюб між його батьками [PERSON] та [PERSON] був розірваний 16.12.2002 року, що виключає можливість прийняття спадщини останньою на підставі ч.1 ст.1261 ЦК України, після смерті [PERSON] . Крім того, зазначив, що на час смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] у останніх було відсутнє право власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Також вказав, що дозвіл на виконання будівельних робіт житлового будинку надавався його батьку на меншу площу ніж є зараз. Крім того, зазначив, що на момент смерті [PERSON] він разом зі своєю сім`єю постійно проживав з матір`ю, а тому згідно вимог ч.3 ст.1268 ЦК України є таким що прийняв спадщину після її смерті. \~ \~ \~ \~26.03.2019 року ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області у задоволенні клопотання представника відповідача про виклик свідків відмовлено, підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. \~ \~ \~ \~24.04.2019 року ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області провадження у справі зупинено до вирішення питання про відвід судді. 05.06.2019 року ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області провадження у справі відновлено та у справі призначено судове засідання. 26.06.2019 року ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області провадження у справі зупинено до вирішення питання про відвід судді. 06.08.2019 року ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області провадження у справі відновлено та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Білозерського\~районного суду\~Херсонської області\~від 27.08.2019\~року позовну заяву залишено без розгляду, в зв`язку з тим, що позивач та її представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з`явилися у судове засідання без поважних причин. Постановою Херсонського апеляційного суду від 14.11.2019 року апеляційну скаргу представника позивача - адвоката Харченка Д.М. задоволено, скасовано ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 27.08.2019 року та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Після повернення цивільної справи з апеляційної інстанції в цивільній справі №648/4464/15-ц призначено судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлено учасників провадження. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у їх задоволенні. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. В ході розгляду справи надавала заяву про визнання позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення зборів №1 колгоспників колгоспу ім.Кірова Білозерського району Херсонської області від 07 лютого 1976 року [PERSON] надана у користування присадибна земельна ділянка загальною площею 0,12 га та проведений відвід цієї ділянки по [ADDRESS] , із визначенням меж відповідно до акту від 24 вересня 1975 року (а.с. 4, 5 Т.1). Рішенням Білозерської районної ради Херсонської області, №203/10 від 07 травня 1976 року [PERSON] наданий дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на вказаній земельній ділянці (а.с.7 Т.1). Також видано свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах, із погодженим планом забудови садиби (житлового будинку, загальною площею 96 кв м, веранди, площею 27 кв м та літньої кухні, площею 24 кв м, із визначенням строку завершення будівництва до 1978 року) та виданий дозвіл на право виконання будівельних робіт (а.с.8-10 Т.1). Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] та висновку №898 від 26 лютого 2013 року про технічний стан приватного житлового будинку, домоволодіння складається із житлового будинку з прибудовою, котрі збудовані у 1976 році, а також кухні, прибудови до неї, 3-х сараїв та навісу 1977 року забудови (а.с. 11-16 Т.1). Із записів погосподарських книг за 1980-2010 р.р. встановлено, що головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] (а.с.65 Т.1). Разом з цим, згідно відмітки в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок державна реєстрація права власності на нерухоме майно не проводилась. Вищевказане свідчить, що будівництво спірного домоволодіння здійснювалося [PERSON] та [PERSON] під час перебування з 26 жовтня 1958 року у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний сторонами на підставі рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 16 грудня 2002 року (а.с.66 Т.1). Відповідно до ч.1 ст.60 та ч.1 ст.68 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Білозерського районного управління юстиції у Херсонській області (а.с.17 Т.1). У відповідності до ст.1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. \~ \~ \~ \~За приписами ст.1269 ч.1, ст.1270 ч.1 ЦК України, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до матеріалів спадкової справи №162/2006, заведеної після смерті [PERSON] , з заявами про прийняття спадщини, протягом встановленого законом строку, звернулися діти померлого - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , (а.с.40-44 Т.1). [INFO] померла [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Чорнобаївською сільською радою Білозерського району Херсонської області (а.с.18 Т.1). Відповідно до матеріалів спадкової справи №139/2007, заведеної після смерті [PERSON] , з заявою про прийняття спадщини, протягом встановленого законом строку, звернулася лише позивач [PERSON] (а.с.31 Т.1), що сторонами не заперечується. Посилання відповідача [PERSON] на те, що на час смерті у спадкодавців [PERSON] та [PERSON] було відсутнє право власності на спірне домоволодіння у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, оформленого у встановленому законом порядку, судом не приймаються до уваги у зв`язку з наступне. Питання виникнення у спадкодавців права власності на спадкове майно регулюється законодавством, яке діяло на момент закінчення будівництва спірного будинку, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними, нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житловий будинок у сільському населеному пункті. Оцінюючи у сукупності зібранні у справі докази, у тому числі, виписки із погосподарських книг про належність будинку спадкодавцям - батькам сторін по справі; висновки про технічний стан будинку, господарських будівель та прибудови; рішення про надання земельної ділянки у користування для будівництва жилого будинку, тощо, можна дійти висновку про наявність у спадкодавців [PERSON] та [PERSON] права спільної сумісної власності на нерухоме майно - житловий будинок у селі Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області, яке в порядку ст.1218 ЦК України входить до складу спадщини, що підлягає спадкуванню. Згідно із ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно довідки Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області №02-20/671 від 01 листопада 2016 року на час смерті, [INFO] , [PERSON] , разом із нею ніхто не був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.186 Т.1). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З акту комісії депутатів Чорнобаївської сільської ради та громадського помічника інспектора патрульної поліції від 20 жовтня 2016 року встановлено, що за період з 2001 року по 2006 рік [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS] постійно не проживав, фактично почав проживати у будинку з 2007 року, після смерті батьків (а.с.188 Т.1). Вищевказані обставини також підтвердили допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які пояснили, що за життя [PERSON] , впродовж 2005- 2006 років, за останньою доглядали доньки [PERSON] та [PERSON] , та наймані за кошт позивачки три доглядальниці, які здійснювали постійний цілодобовий догляд за [PERSON] до часу її смерті. Відповідач постійно не проживав із матір`ю, проте періодично її відвідував. Проте, викликані за клопотанням відповідача і допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] з родиною проживав разом із спадкодавцем - [PERSON] на момент її смерті, здійснював постіний догляд за нею та утримання. З матеріалів справи вбачається, що 11.08.2016 року ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області у справі 648/3244/16-ц заяву [PERSON] , про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини залишено без розгляду, оскільки в судовому засідання встановлено, що має місце спір про право. При цьому заявнику роз`яснено, що [PERSON] , не позбавлений права на подання позову на загальних підставах. Слід зазначити, що відповідачу - [PERSON] , роз`яснювалося під час підготовчого засідання його право на подання зустрічної позовної заяви, проте з моменту прийняття цивільної справи до провадження та призначення справи до розгляду та до моменту закінчення підготовчого засідання, відповідач не скористався наданим йому правом та зустрічного позову не подав. На думку суду, вищевказаний строк був більш ніж достатнім для реалізації права на пред`явлення зустрічної позовної заяви та подання доказів на підтвердження реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] або факту проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] на момент її смерті. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 ст.78 ЦПК України передбачено,що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування Відповідно до ч.1 ст.87 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на вищевикладене суд дійшов переконання, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо прийняття ним спадщини після смерті [PERSON] , відповідно до ст.1268 ЦК України. Покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , допитаних за клопотанням відповідача, вищевказані обставини не спростовують, та не приймаються судом до уваги, як недопустимі в силу ч.2 ст.78 ЦПК України, що свідчить про безпідставність та недоведеність заперечень відповідача [PERSON] щодо пред`явлених позовних вимог. Враховуючи вказані обставини та те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через органи нотаріату, суд вважає, що відповідно до ст.16\~ЦК України її цивільне право підлягає захисту, шляхом визнання за нею права власності на 4/6 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті батьків. На підставі ст.ст. 15, 16, 1216-1218, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved