Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Представник позивача 29 жовтня 2014 року звернувся до суду із позовною заявою, відповідно до вимог якої просить стягнути із відповідачки 17575,28грн. заборгованості за кредитним договором та понесені ним судові витрати в сумі 243,60грн.. В обґрунтування вимог посилається, що відповідно до укладеного договору №б/н від 17.12.2007 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначає, що у порушення умов договору відповідачка належним чином зобов'язання не виконувала, у зв'язку з чим станом на 07.10.2014 року утворилась заборгованість перед Банком у розмірі 19744 гривень 91 копійка, яка складається з 2830,76грн. - заборгованість за кредитом, 12399,15грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом та 4515грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості, зазначає представник позивача, слід відняти суму у розмірі 3482,74грн., що була задоволена судовим наказом Радехівського районного суду Львівської області від 08.12.2008р.. Тобто, просить стягнути 16262,17грн. та 500грн. штраф (фіксована частина) і 813,11грн. штраф (процентна складова), загалом ж 17575,28грн.. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подавши при цьому клопотання про розгляд справи без його участі та погоджується на заочному розгляді справи (а.с.29). Представник позивача у судовому засіданні виклав свої заперечення аналогічно, зазначеним у письмовому вигляді (а.с.55-56). Додатково наголосив, що жодних заборгованостей перед банком його довірителька не має, оскільки судовим наказом, який набрав чинності у грудні 2008 року, із відповідачки вже стягувалась сума заборгованості за цим же договором, про що свідчить постанова державного виконавця про закриття виконавчого провадження. Із посиланням на обставини справи та норми цивільного права, акцептує увагу, що з моменту винесення постанови про закриття виконавчого провадження та повторного звернення банку до суду із вимогами, спливли строки позовної давності. У задоволенні позову просить відмовити. Вислухавши пояснення представника відповідача та дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних міркувань. Так, судом встановлено, що 17.12.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (а.с.11), правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.20-23) та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н на суму 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначені обставини не заперечені представником відповідача (ст.61 ЦПК України). У порушення умов зазначеного вище договору, відповідачка належним чином зобов'язання не виконувала. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогам Цивільного Кодексу України. У відповідності до ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно зі ст.1048 ЦК України кредитор має право на отримання з позичальника відсотків на суму позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок отримання відсотків встановлюється договором. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У зв'язку з наведеним вище мало місце звернення представника ЗАТ КБ «Приватбанк» до суду із заявою про видачу судового наказу і така 08.12.2008р. була задоволена (а.с.5). Із копії наявного в матеріалах справи судового наказу вбачається, що у суму, яка підлягала стягненню із [PERSON] (боржника) включено, як суму неповерненого кредиту, так і штрафні санкції. Судовий наказ у встановленому законом порядку не скасовано, а від так 24 грудня 2008 року такий процесуальний документ суду набрав чинності та у подальшому був звернений стягувачем до виконання. З долучених до матеріалів справи листа ВДВС Радехівського РУЮ у Львівській області №6900 від 04.12.2014р. та постанови про закінчення виконавчого провадження від 01.04.2011 року вбачається, що заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» погашена (а.с.51). Відповідно до п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р. виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Виходячи із норм ч.2 ст.22 ЦК України збитками є - втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, суд вважає, що фактичне стягнення боргу у сумі 3482,74грн. за рішенням суду на користь позивача, в тому числі і тіла кредиту є відшкодуванням відповідачем позивачу реальних збитків. Відповідно до ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У відповідності до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Представник ПАТ КБ «Приватбанк», як зазначено вище, в судові засідання не з'являвся та, на думку суду, не представив жодних доказів, які б підтверджували правомірність стягнення з [PERSON] 17575,28грн. заборгованості, а також підстави виникнення цієї заборгованості, від так у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed