Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в інтересах позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом виселення, зазначивши на обгрунтування позовних вимог, що за договором купівлі-продажу від 15 вересня 2012 року, укладеного між позивачем [PERSON] як покупцем та відповідачем [PERSON] як продавцем, позивач набув у власність квартиру [ADDRESS] при цьому, за усною домовленістю з продавцем останній мав право тимчасово проживати у квартирі і на першу вимогу звільнити її. Вказав, що 04 липня 2017 року позивачем подано позов до суду про виселення відповідачів з вказаної квартири, разом тим, з метою врегулювання спору в позасудовому порядку вказаний позов було залишено позивачем без розгляду. Зазначив, що на сьогоднішній день відповідач [PERSON] безпідставно не звільняє квартиру на вимоги позивача та користується вказаним нерухомим майном всупереч волі власника, при цьому, у вказаній квартирі разом з ним проживає його батько - відповідач [PERSON] Представник позивача також зазначив, що, оскільки, позивачу [PERSON] як власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, то він має право вимагати усунення перешкод в його здійсненні. З огляду на зазначене, посилаючись на положення ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, представник позивача [PERSON] - [PERSON] просив усунутипозивачу перешкоди у користуванні належним йому (позивачу) нерухомим майном шляхом виселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] з належної позивачу на праві власності квартири [ADDRESS] без надання іншого житла. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] (діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 16.11.2016 року) підтримав позицію позивача щодо обґрунтування заявлених позовних вимог, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце судового розгляду справи повідомлялися в порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України, зокрема, шляхом направлення судом повісток в судове засідання, призначене на 29.05.2018 року за зареєстрованою вустановленому законом порядку адресою місця проживання відповідачів: с.Степове Кіровоградський район Кіровоградська область, які повернулися до суду,а також за адресою фактичного місця проживання : [ADDRESS], які повернулися до суду з відміткою поштового відділення за закінченням терміну зберігання. При цьому, в попереднє судове засідання, призначене на 23.04.2018 року, відповідачі [PERSON] та [PERSON] були належним чином повідомлені за адресою фактичного місця проживання: [ADDRESS], та судові повістки отримані відповідачами 30.03.2018 року та 31.03.2018 року відповідно, поряд з цим, відповідачем [PERSON] подано клопотання, зареєстровано судом 19 квітня 2018 року за вх.№9956 про відкладення судового розгляду справи у зв'язку з необхідністю отримання відповідачем правової допомоги, на підставі чого судове засідання було відкладено на 29 травня 2018 року, в яке відповідачі не з'явилися, від відповідача [PERSON] надійшло клопотання , зареєстровано судом 24 травня 2018 року за вх№13183, про відкладення судового засідання, призначеного на 29 травня 2018 року у зв'язку з виїздом за сімейними обставинами за межі м.Кропивницького, при цьому, судом відзначається про відсутність будь-якого документального підтвердження про перебування відповідача за межами м.Кропивницький. Крім того, судом також відзначається, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною. Разом з тим, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі, в якій вона є стороною, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки, що передбачено також ст. 43 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи (п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України). На підставі викладеного, враховуючи неявку відповідачів, неотримання останніми за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання судових повісток та неповідомлення ними про зміну свого фактичного місця проживання (перебування, знаходження) під час провадження справи,така поведінка відповідачів визначається судом як зловживання останніми наданими їм процесуальними правами, на підставі чого суд прийшов до висновку про розгляд даної справи за відсутності відповідачів за наявними у справі матеріалами. Заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, який підтримав пред'явлений позов, обґрунтовуючи позовні вимоги аналогічно викладеним у позовній заяві, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за договором купівлі-продажу від 15 вересня 2012 року, укладеним між [PERSON], як Продавцем, та [PERSON], як Покупцем, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Писаковською О.І., зареєстровано в реєстрі за №846, покупець [PERSON] придбав у власність квартиру за [ADDRESS] оплативши її вартість за ціною та у порядку, передбаченому Договором. (п.1.1 Договору). Крім того, позивач здійснив державну реєстрацію зазначеного договору, про що свідчить витяг з Державного реєстру правочинів від 15.09.2012 року, запис №5203183, найменування правочину: договір купівлі-продажу, предмет правочину: квартира, адреса: [ADDRESS], відчужував [PERSON], набувач [PERSON], а також вчинив дії по державній реєстрації речового права на зазначений об'єкт нерухомого майна, що підтверджується витягом ОКП «Кіровоградське ООБТІ» про державну реєстрацію прав від 08 жовтня 2012 року , номер запису 3449 в книзі 13, форма власності приватна, власник [PERSON] Факт належності позивачу [PERSON] на праві приватної власності квартири [ADDRESS] підтверджується також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 15.04.2016 року номер інформаційної довідки 57434080. Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення відповідачів як на підстави позовних вимог позивач зазначив, що він є одноосібним власником нерухомого майна за договором купівлі-продажу від 15.09.2012 року, та за усною домовленістю з попереднім власником - продавцем [PERSON] останній мав право тимчасово проживати в квартирі та на першу вимогу звільнити її, разом з тим, відповідач [PERSON] на його (позивача) вимоги не звільняє зазначену квартиру, та більш того, разом з ним у вказаній квартирі проживає його (відповідача [PERSON].) батько [PERSON], тимсамим порушуються його позивача права власника майна. При цьому, судом відзначається, що в ході розгляду справи відповідачами не надано жодних доказів на підтвердження права проживання у спірній квартирі та судом не встановлено наявності таких відносин між позивачем та відповідачами, які б ґрунтувалися на законі чи договорі та встановлювали право користування відповідачами належним позивачу нерухомим майном з часу державної реєстрації такого права в установленому законом порядку. Судом також встановлено, що 03 липня 2017 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звертався з заявою до Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області, в якій просив вжити заходів щодо порушення майнових прав [PERSON], якому чиняться перешкоди у користуванні належним йому майном, у зв'язку з проживанням та користуванням квартирою, яка належить позивачу, [PERSON], який безпідставно не звільняє квартиру на вимоги власника майна [PERSON] та в разі наявності в діях [PERSON] ознак кримінального правопорушення притягнути останнього до відповідальності. Відповідно до інформації Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області на адресу [PERSON] повідомлення по факту заяви, зареєстровано до єдиного обліку Кіровоградського ВП ГУППУ у Кіровоградській області за №34727 від 07.07.2017 року та розглянуто співробітниками поліції Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області, а також роз'яснено заявнику право звернення зі скаргою на підставі ст.16 Закону України «Про звернення громадян» на дії чи рішення працівників ГУНП, а також роз'яснено заявнику право на ознайомлення з матеріалами перевірки шляхом звернення з відповідною заявою до Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області. Щодо надання оцінки обґрунтованості заявлених позовних вимог та обраного позивачем способу захисту цивільного права шляхом усунення перешкод у володінні та користуванні нерухомим майном (квартирою) та засобу реалізації такого захисту шляхом виселення відповідачів, судом відзначається наступне. Позивач звернувся до суду з позовом на захист свого права власності на житлове приміщення - квартиру, яка належить позивачу на праві приватної власності, предметом якого (позову) є вимога володіючого майном власника (позивача) про усунення порушень його (позивача) права власності до відповідачів, які перешкоджають позивачу належним чином володіти та користуватися зазначеним майном, в зв'язку з чим позивач вимагає усунення перешкод у реалізації ним права приватної власності шляхом виселення з належної позивачу квартири відповідачів, які проживають в ній (квартирі). Основні засади права власності, встановлені Конституцією України, в статті 41 якої визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить, як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Одним із способів захисту цивільних прав є припинення дії, яка порушує право, пов'язаний зі вчиненням іншою особою дій, спрямованих на порушення права, належного особі (п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦПК України). Так, зокрема, такий позов може бути подано у випадку, коли іншою особою чиняться перешкоди у здійснення власником повноважень користування та розпорядження належним йому майном (негаторний позов - ст. 391 ЦК). При цьому, передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем (ами), який(і) користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна. За таких обставин справи, суд приходить до висновку, що обраний позивачем, як власником житлової квартири, спосіб захисту цивільного права - права приватної власності на нерухоме майно, шляхом усунення перешкод у володінні та користуванні вищевказаним майном є належним способом захисту порушеного права позивача, при цьому, засіб реалізації такого способу захисту шляхом виселення відповідачів є обґрунтованим заходом, який здатен забезпечити реальний захист порушеного права позивача. На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами, враховуючи, що відповідачами не надано доказів наявності підстав, які б ґрунтувались на положеннях закону чи договору, для продовження права користування відповідачами вищевказаною квартирою після набуття позивачем права власності на неї та державної реєстрації такого права в установленому законом порядку, та беручи до уваги відсутність згоди позивача, як власника квартири, на проживання в ній відповідачів, суд вважає вимогу позивача про усунення перешкоди у володінні та користуванні квартирою [ADDRESS], що належить позивачу на праві приватної власності, шляхом виселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] з вказаної квартири - обґрунтованою та такою, що в повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав особи, тому така вимога підлягає задоволенню. Питання розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими передбачено, що судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому, враховуючи задоволення позову в повному обсязі, на користь позивача слід стягнути з відповідачів документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп. (квитанція №18498234 від 12 грудня 2017 року) по 320 грн. 00 коп. з кожного відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved