Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 25.05.2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.01.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»(який змінив назву на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] укладено кредитний договір №014/83361/74/87763, відповідно до якого їй надано кредит в розмірі 69 832,00 доларів США із сплатою процентів у розмірі 13% з остаточною датою повернення 21.01.2022 року. Також, 21.01.2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №014/83361/74/87763/1, відповідно до якого він прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] її зобов'язань перед ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»(який змінив назву на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»). Станом на 24.02.2016 року [PERSON], [PERSON] не виконують умови погашення кредиту, як наслідок утворилася заборгованість у розмірі 1 104 516,22 гривень(екв.40 556,73 доларів США), з них: 898 473,84 гривень(екв.32 991,06 доларів США) - заборгованість за кредитом; 206 042,38 гривень(екв.7 565,67 доларів США) - заборгованість за відсотками. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на його користь вказану суму. Представник [PERSON] заявив зустрічний позов до банку про визнання договору поруки припиненим, мотивуючи свої вимоги тим, що банк пропустив, згідно ч.4 ст.559 ЦК України, шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя, який обчислюється з дня прострочення останнього платежу. Представник банку в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, первісний позов підтримав, просив його задовольнити. Надав суду заперечення на зустрічний позов, які мотивовані тим, що строк дії договору поруки не припинений, оскільки банк не пропустив шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя, який обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов'язання, встановленого в пред'явленій вимозі до [PERSON], а саме з 21.04.2015 року. [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити, первісний позов не визнав. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заперечень від неї на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. Дослідивши матеріали справи, суд виходить із наступного. В судовому засіданні встановлено, що 21.01.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»(який змінив назву на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] укладено кредитний договір №014/83361/74/87763, відповідно до якого їй надано кредит в розмірі 69 832,00 доларів США із сплатою процентів у розмірі 13% з остаточною датою повернення 21.01.2022 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 21.01.2008 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки №014/83361/74/87763/1, відповідно до якого [PERSON], [PERSON] відповідають перед ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»(який змінив назву на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») як солідарні боржники. Судом встановлено, що в порушення умов кредитного договору, погашення частин кредиту та сплати процентів починаючи з 21.07.2014 року не відбувається, про що свідчить розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором №014/83361/74/87763 від 21.01.2008 року. Станом на 24.02.2016 року сума заборгованості складає 1 104 516,22 гривень(екв.40 556,73 доларів США), з них: 898 473,84 гривень(екв.32 991,06 доларів США) - заборгованість за кредитом; 206 042,38 гривень(екв.7 565,67 доларів США) - заборгованість за відсотками. 18.02.2015 року банк звернувся до [PERSON], [PERSON] з вимогою про дострокове погашення кредиту протягом не більш ніж 60 календарних днів з дати цієї вимоги. В червні-липні 2015 року, банк звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позов до [PERSON], [PERSON]. Ухвалою від 03.07.2015 року позовну заяву повернуто позивачу. Згідно із ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами(ч.1 ст.252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати(ч.2 ст.251 та ч.2 ст.252 ЦК України). Слід зазначити, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки(6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія, і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право(Правова позиція зазначена у постановах ВСУ №6-170цс13, 6-41цс14). Як вбачається з вищевказаного договору поруки, в ньому не встановлено строку, після якого порука [PERSON] припиняється, а умова про його дію до повного виконання [PERSON] своїх зобов'язань перед банком за основним договором, не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки цей строк дії суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України. Отже, в даному випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Таким чином, враховуючи те, що строк виконання зобов'язанням за кредитним договором настав з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням(правова позиція Верховного Суду України у справах 6-53цс14, 6-1265цс16, 6-272цс16), тобто з 21.07.2014 року, суд доходить висновку, що шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителя - [PERSON] закінчився 21.01.2015 року. При цьому, банк звернувся з вимогою про дострокове погашення заборгованості 18.02.2015 року, до суду з позовними вимогами в червні-липні 2015 року(точна дата не відома). За таких обставин, суд приходить до висновку, що банк звернувся до суду з пропуском шестимісячного строку, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України, як наслідок поруку [PERSON] слід вважати припиненою. Таким чином, суд вважає, що вимоги за зустрічним позовом повністю підтверджуються матеріалами справи та підлягають повному задоволенню. Також, суд критично відноситься до заперечень представника банку, оскільки строк виконання основного зобов'язанням обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу за кредитним договором, а саме з 21.07.2014 року, а не з дня настання строку виконання основного зобов'язання, встановленого в пред'явленій вимозі до [PERSON]. Разом з тим, згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно ст.1054 ЦК України по кредитному договору банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти(кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Враховуючи вищевикладені фактичні обставини, а також факт припинення поруки [PERSON], суд вважає, що первісний позов слід задовольнити частково, а саме стягнути заборгованість за кредитним договором тільки з [PERSON]. Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України, з [PERSON] підлягає стягненню на користь банку судовий збір у розмірі 16 567,74 гривень, а з банку підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 551,2 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial