Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вимогою про виселення відповідача з квартири [ADDRESS] та стягнення з нього судових витрат. Відповідач заявив зустрічний позов про визнання права користування квартирою [ADDRESS] зобов'язання здійснити реєстрацію та вселення. Первісний позов мотивується тим, що будинок [ADDRESS] в м.Одесі є комунальною власністю Одеської міської ради та знаходиться в оперативному управлінні в позивача. Особовий рахунок на квартиру відкрито на [PERSON], який помер [INFO] року. В квартирі ніхто не зареєстрований, квартира не приватизована. Відповідач самовільно зайняв квартиру та безпідставно мешкає в ній. Відповідач постійно проживає та зареєстрований в [ADDRESS] що підтверджується довідкою Ф-1. відповідач не має ордеру на зайняття спірного житлового приміщення. Тривалість користування самовільно зайнятим приміщенням не породжує будь-яких прав на нього. Зустрічний позов мотивується тим, що в 2003 році відповідач, за згоди [PERSON] вселився до квартири [ADDRESS], вів з ним спільне господарство, мав взаємні права та обов'язки як член сім'ї наймача, сплачував за комунальні послуги, що підтверджується квитанціями. В зазначеній квартирі знаходяться речі відповідача. [PERSON], за життя, обіцяв дати згоду на реєстрацію відповідача в спірній квартирі, але не встиг бо хворів, а потім помер. Вищевказані обставини доведені відповідачем та встановлені в рішенні Суворовського районного суду м.Одеси від 23.01.2013 року. В судовому засіданні сторони підтримали свої позови та заперечували проти висунутих вимог. Третя особа в судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином. Судом встановлено: Сторонами визнано, що відповідач займає квартиру [ADDRESS]. Особовий рахунок на квартиру [NUMBER] відкрито на [PERSON], який помер [INFO] року (а.с.6,15), який вселився по ордеру ИР№1461 від 31.01.1990 року (а.с.21). Згідно довідки б/н від 17.01.2013 року, про склад сім'ї та реєстрацію, відповідач зареєстрований та проживає в [ADDRESS] (а.с.19). Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 23.01.2013 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до Суворовської районної адміністрації ОМР про визнання права користування житлом, визнання наймачем житлового приміщення, зобов'язання укладення договору найму житлового приміщення, яким визнано за [PERSON] право користування та наймачем квартири [ADDRESS] - скасовано рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17.04.2013 року (а.с.12). Територіальна громада м.Одеси у особі Одеської міської ради є власником спірного майна, так як, згідно ст.327 ЦК України, управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.3 ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною першою ст.109 ЖК України визначено, що виселення із займаного приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.52 ЖК України, жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. Оскільки єдиною підставою для вселення є ордер, який видається на підставі рішення виконавчого комітету відповідної ради, згідно ст.58 ЖК України, то заселення жилих приміщень без ордера вважатися самоуправним. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачу ордер на право вселення в житлове приміщення не видавався, він самовільно, без дозволяючи документів вселився в спірну квартиру, яку займає і на даний час, також зареєстрований за іншою адресою та має інше жиле приміщення для проживання. З огляду на зазначене у відповідача не має законних підстав для визнання за ним права користування квартирою [ADDRESS] зобов'язання здійснити реєстрацію та вселення, тому зустрічний позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Первісний позов суд визнає таким, що ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають розподіленню відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved