Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надавши письмову заяву у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, а справу розглянути без їх участі та проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомили, тому вважає за можливе справу розглянути без їх участі на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що 08 жовтня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (після зміни найменування ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір №DND0GA0000000072, згідно з яким, останньому надано кредит у сумі 52178,44 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Банк і Відповідач 08 жовтня 2008 уклали договір іпотеки. Згідно п. 33.3 (умов) договору іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме 3-кімнатна квартира загальною площею 65,90 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Проте, 15 грудня 2011 року державним виконавцем ВДВС Дніпропетровського РУЮ винесено Постанову, якою накладено арешт на все майно [PERSON] та оголошено заборону його відчужувати, таким чином арешт накладено і на квартиру, передану відповідачем раніше в заставу банку задля забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором. Так, згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999 року, на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Таким чином, договір іпотеки був укладений 08 жовтня 2010 року, а постанова про накладення арешту була винесена лише 15 грудня 2011 року, тобто пізніше ніж було укладено договір іпотеки. За таких обставин, державна виконавча служба не мала жодних правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями. Статтею 19 ЗУ «Про заставу» визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Статтею 1 ЗУ «Про заставу» встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Таким чином, на теперішній час відсутні підстави для звернення стягнення на заставлене майно не за вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк». Крім того, згідно ст. 14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вищий пріоритет на заставлене майно має саме позивач. Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з - під арешту. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним. Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає солідарному стягненню сума судового збору в розмірі 243,60 грн., сплачені позивачем при подачі позову.

Outcome: approved