Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

Представник Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), обґрунтовуючи вимоги тим, що концерн «Міські теплові мережі» у період з 01.05.2017 року по 30.06.2021 року надав послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) у житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , де мешкає відповідач на загальну суму 57769,03 гривень. Станом на 01.07.2021 року сума заборгованості за вказаний період складає 57769,03 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідачів, а також судові витрати по сплаті судового збору, які були ним понесені у зв`язку зі зверненням із позовом до суду. В судове засідання представник позивача не з`явився, разом з позовною заявою подав до суду заяву про розгляд справи без участі сторін. Відповідач в судове засіданні не з`явилась. 30.08.2021 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому вона вказала, що згідно розрахунку позивачем здійснено нарахування з централізованого опалення на площу квартиру у розмірі 72,13 кв.м., втім згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] корисна площа цієї квартири, яка опалюється складає 69,9 кв.м. Позивачем не обґрунтовано розрахунок заборгованості. Також, у зазначеному будинку встановлено тепловий лічильник, а спожита теплова енергія розподіляється між житловими приміщеннями та нежитловими. Так, згідно розрахунку на оплату житлово-комунальних послуг розподілення спожитої теплової енергії між житловими приміщеннями та нежитловими здійснено позивачем наступним чином: квітень 2018 року - нежитлові приміщення 7,11%, а житлові 92,89%; січні 20129 року - нежитлові приміщення 5,34%, а житлові 94,66%; лютий 2019 року - нежитлові приміщення 6,16%, а житлові 93,84%; січень 2020 року - нежитлові приміщення 11,59%, а житлові 88,41%. Вартість спожитої нею теплової енергії обраховується як різниця між загальним споживанням на будинок та споживання у нежитлових приміщеннях, поділеної на загальну площу житлових приміщень та помножену на кількість квадратних метрів її квартири, то розмір заявленої до стягнення суми напряму залежить від розміру спожитої теплової енергії у нежитлових приміщеннях. Однак5, як вбачається з наданих розрахунків, позивач розподіляє споживання теплової енергії у житлових та не житлових приміщеннях завжди по різному, що вказує на необґрунтований розрахунок заявленої у позовній заяві суми. Позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.05.2017 року по 30.06.2021 року заявлені з пропуском строку позовної давності. Відповідач заявила про застосування строку позовної давності, що є наслідком відмови у задоволенні позову. В задоволенні позову просить відмовити. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 266852361 від 21.07.2021 року та є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) за вказаною адресою. Особовий рахунок № [NUMBER] відкритий на [PERSON] . Визначено опалювальну площу 72,13 кв.м. Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 200 від 28.04.2011 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг», у м. Запоріжжі з 01.04.2011 року виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, підігріву питної води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Статутом Концерну «МТМ» зазначено, що основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу концерну. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до ст. 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги»(далі - Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У ст. 1 Закону № 1875-IV зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Аналогічні норми містить ст. 1 Закону № 2189-VIII. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України від 12.05.1991 №1023-XII «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; Згідно зі ст. 13 Закону № 1875-IV, ст. 5 Закону № 2189-VIII, позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Згідно зі ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 № 1875-IV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. А згідно з ч. 1ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Суд встановив, що на підставі вищевказаних норм права між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення, на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] , за яким проводились нарахування. Відповідач щомісяця отримувала рахунки на сплату житлово-комунальних послуг, в тому числі з централізованого опалення, в якому зазначено опалювальна площа 72,13 кв.м. Втім, відповідач не зверталась до позивача щодо розбіжностей на які вона посилається у відзиві. Свої зобов`язання щодо надання комунальних послуг з централізованого опалення виконує в повному обсязі, що не було спростовано відповідачем. Відповідач у свою чергу порушила свої зобов`язання та своєчасно не вносила оплату за спожиті комунальні послуги у зв`язку з чим виникла заборгованість. Згідно з розрахунком заборгованості, наданої представником позивача, який суд визнає належними та допустимим доказом, заборгованість відповідача за період з 01.05.2015 року по 30.06.2021 року перед Концерном «Міські теплові мережі» складає 57769,03 гривень. Вирішуючи питання про застосування наслідків спливу позовної давності, про що заявлено відповідачем, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України), а позовна давність до вимог про стягнення неустойки один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Частиною 1 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України. Позивач звернувся до суду із позовом 05.08.2021 року, тому, з урахуванням строку позовної давності, період за який може бути стягнута заборгованість по сплаті централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, починається з 01.08.2018 року по 30.06.2021 року та становить 28752,55 гривень, що підтверджено належними та допустимим доказами по справі щодо розміру заборгованості, а тому підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial