Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Представник заявника звернувся до суду із заявою, заінтересована особа Прилуцька місцева прокуратура про продовження госпіталізації [PERSON] в психіатричному закладі у примусовому порядку. Заявлені вимоги мотивує тим, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи з дитинства, безстроково. Виховувався в Шевченківському дитячому будинку-інтернаті. Рішенням Ленінського районного суду м.Луганська від 07 березня 1997 року, визнаний недієздатним. В 2002 році [PERSON] скоїв кримінальне правопорушення (в стані алкогольного сп»яніння вбив незнайомого громадянина). За рішення суду з 06 січня 2003 року по 14 квітня 2009 року, знаходився на примусовому лікуванні в психіатричній лікарні із суворим наглядом. Був переведений до ЧПНЛ відділення 18 (з посиленим наглядом). Постановою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24 липня 2012 року, примусове лікування останнього було замінено на примусове лікування у відділенні зі звичайним наглядом. Згодом замінено на лікування на загальних підставах. 07 лютого 2014 року переведений із ЧНПЛ для подальшого лікування в КЛПЗ «Валківська психіатрична лікарня». Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 02 серпня 2016 року, надано дозвіл на продовження госпіталізації [PERSON] в психіатричному закладі в примусовому порядку до 6 місяців. За результатами огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу зроблено висновок, що [PERSON] страждає на тяжкий психіатричний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Оскільки, внаслідок свого психічного захворювання [PERSON] на даний час перебуває на стаціонарному лікуванні в КЛПЗ «Валківська психіатрична лікарня» і потребує подальшого лікування, представником заявника і подано заяву про продовження його госпіталізації у примусовому порядку. У судовому засіданні лікарі психіатри [PERSON] та [PERSON] підтримали подану заяву про продовження госпіталізації [PERSON] у примусовому порядку та просили її задовольнити, посилаючись на обставини викладені в заяві. Прокурор Прилуцької місцевої прокуратури [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення даної заяви. Психічний стан [PERSON] не дозволяє йому знаходитись в судовому засіданні (а.с.5). Вислухавши пояснення представників заявника та прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], згідно рішення Ленінського районного суду м.Луганська від 07 березня 1997 року, визнаний недієздатним (а.с.18). Згідно Висновку комісії лікарів-психіатрів від 02 лютого 2017 року №22/06-02 та копії епікризу з історії хвороби №6725, вбачається, що [PERSON] має діагноз помірну розумову відсталість в наслідок хвороби Дауна із вираженими емоційно-вольовими розладами. Страждає на тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, його безпорадність, і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність (а.с.3, 19). У відповідності до ст.ст.3,4 Закону України «Про психіатричну допомогу», кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Психіатрична допомога на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з міняльними соціально-правовими обмеженнями. Відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно ст.17 вищезгаданого Закону, перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особу, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не перевищує 6 місяців. За таких обставин, оскільки [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих та він неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, суд вважає, що у відповідності до ст.ст.14,17 Закону України «Про психіатричну допомогу», заява про продовження його госпіталізації підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved