Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області в інтересах позивача з позовом, в якому просить припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 4,8047 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, ділянка ріллі №167; визнати недійсним державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку серії [NUMBER], виданий Відділом Держкомзему у Новопсковському районі Луганської області від 01.03.2012 на ім'я [PERSON]; скасувати запис про право власності номер: 16006280, на зазначену земельну ділянку за [PERSON], внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кудрявцевою А.П. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31030519 від 20.08.2016; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 01.01.2016 між [PERSON] та СТОВ АФ «Закотненська»; скасувати запис про державну реєстрацію іншого речового права, номер запису 16006289 договору оренди земельної ділянки, укладеного 01.01.2016 між [PERSON] та СТОВ АФ «Закотненська», внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кудрявцевою А.П. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31030519 від 20.08.2016; витребувати від СТОВ АФ «Закотненська» вказану земельну ділянку та повернути її позивачу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 28.11.2002 Осинівською сільською радою Новопсковського району Луганської області, є власником земельної ділянки площею 4,8047 га, розташованої на території Осинівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна ділянка (рілля) №167. 18.11.2002 позивач, реалізуючи своє право власності на вищезазначену земельну ділянку, уклала зі СТОВ АФ «Осинівська» договір оренди землі, відповідно до якого предметом договору є земельна ділянка розміром 4,8047 га, яка розміщена в межах поля № 32, виділена в натурі ділянка за № 167. В подальшому 22.07.2011, вона уклала зі СТОВ АФ «Закотненська» договір оренди землі, зареєстрований у Відділі Держкомзему у Новопсковському районі 01.08.2012, відповідно до якого вона передала, а СТОВ АФ «Закотненська» прийняло в оренду вищезазначену земельну ділянку. У зв'язку з закінченням строку договору оренди землі від 22.07.2011 з метою подальшої реалізації права власності на земельну ділянку та приведення технічної документації у відповідність до вимог діючого законодавства, на замовлення позивача було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої за межами населених пунктів на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в Осинівській сільській раді Новопсковського району Луганської області, ділянка ріллі № 167, кадастровий номер [NUMBER]. 15.09.2017 під час проведення реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі в технічній документації із землеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку відповідача [PERSON] було виявлено помилку, а саме: сталася 100% накладка із земельною ділянкою кадастровий номер [NUMBER], допущеної під час реєстрації земельної ділянки відповідача. Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 10.10.2017 відповідачу [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] на земельну ділянку № 167 площею 4,8047 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.04.2011. Вважає, що відповідач [PERSON] набула право власності на спірну земельну ділянку всупереч вимогам ЗК України. Для відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення права позивача, необхідно припинити право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку; визнати державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON], недійсним, та скасувати запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON], внесений 20.08.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального кругу Кудрявцевою А.П. на підстав рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31030519. Посилаючись на ст. 203, ст. ст. 316-319 ЦК України просить визнати договір оренди спірної земельної ділянки, укладений 01.01.2016 між [PERSON] та СТОВ АФ «Закотненська», недійсним. Оскільки скасування державної реєстрації договору оренди землі є похідним від недійсності договору оренди, вважає необхідним для захисту порушеного права позивача скасувати державну реєстрацію договору оренди. Вважає, що фактично спірна земельна ділянка перебуває у користуванні СТОФ АФ «Закотненська» без достатньої правової підстави, тому її необхідно витребувати з чужого незаконного володіння та повернути законному володільцю. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 06.11.2017 відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання. 29 листопада 2017 року ухвалою суду справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 12 грудня 2017 року до участі у справі залучено співвідповідача Новопсковську районну державну адміністрацію Луганської області, та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Новопсковську селищну раду Новопсковського району Луганської області. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким, зокрема, Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 20.11.2017, в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що спірну земельну ділянку відповідач [PERSON] отримала у спадок від свого чоловіка [PERSON], про що було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Згодом на спірну земельну ділянку було виготовлено технічну документацію із землеустрою та був отриманий державний акт на право власності на земельну ділянку, де був зазначений номер земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки. Таким чином, вважає, що зазначену земельну ділянку відповідач отримала у спосіб, визначений законом. Представники відповідача СТОВ АФ «Закотненська» в судовому засіданні заперечували проти позову, оскільки відповідач [PERSON] отримала спірну земельну ділянку відповідно до норм земельного законодавства, яке діяло на час видачі їй державного акту на право власності на земельну ділянку у відповідності до певного порядку розгляду і затвердження землевпорядної документації. Крім того, представник відповідача Клига І.А. в судовому засіданні 16.05.2018 зазначила, що рішення Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області № 4/6 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність в натурі 6-ти громадянам Осинівської сільської ради», яким позивачу передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,8047 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з наданням державних актів на право приватної власності на землю з закріпленням меж ділянок в натурі, датоване 18.10.2002, а в державному акті на право приватної власності на землю зазначено, що земельна ділянка передана у приватну власність позивача на підставі рішення Осинівської сільської ради від 17.10.2002, тобто без скасування вищезазначеного рішення неможливо захистити права позивача. Представник відповідача Новопсковської районної державної адміністрації в Луганській області в судове засідання не з'явився, надав відзив на позовну заяву, в якому виклав свої заперечення проти позову. Згідно відзиву, останній зазначив, що з 01.01.2013 районні державні адміністрації не розпоряджаються землями державної власності сільськогосподарського призначення, зазначені повноваження передано центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальним органам. Таким чином, вважає, що відповідно до вимог чинного законодавства належним відповідачем у даній справі має бути Головне управління Держгеокадастру у Луганській області. Також зазначив, що в Новопсковській райдержадміністрації Луганської області відсутнє розпорядження про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності [PERSON] та про передачу земельної ділянки № 167 площею 4,8047, розташованої на території Осинівської сільської ради у власність [PERSON], оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] був виданий 01.09.2012 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 19.05.2011 головою райдержадміністрації було видано розпорядження № 197 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності [PERSON]». Дозвіл було надано на підставі довідки виконавчого комітету Осинівської сільської ради за № 118, виданої у травні 2011. Крім того, посилалася на сплив позовної давності. Також представником надано клопотання про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області, який діє на підставі довіреності №06 від 05.03.2018, пояснень на позовну заяву не надав, в судовому засіданні рішення просив ухвалити на розсуд суду. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Луганській області в судове засідання не з'явився, пояснень на позовну заяву не надав, надав заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 10.09.2001 державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори Корнієнко Н.В., зареєстрованим в реєстрі за № 1214, позивач отримала в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO], право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності сільськогосподарського підприємства «Шевченко», с. Осинове Новопсковського району Луганської області, розміром 9,65 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Розпорядженням Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області № 566 від 07.10.2002 «Про затвердження технічної документації по передачі земельних ділянок у приватну власність в натурі 6-ти громадянам Осинівської сільської ради» було затверджено технічну документацію по передачі земельних ділянок у приватну власність 6-ти громадянам в межах Осинівської сільської ради та передано у приватну власність позивачу земельну ділянку ріллю площею 4,8047 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Рішенням 4 сесії XXIV скликання Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області № 4/6 від 18.10.2002 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність в натурі 6-ти громадянам Осинівської сільської ради» позивачу передано у приватну власність в натурі земельну ділянку (ріллю) площею 4,8047 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з наданням державного акту на право приватної власності на землю та з закріпленням меж ділянки в натурі. На підставі вказаного рішення Осинівською сільською радою Новопсковського району Луганської області 28 листопада 2002 року на ім'я позивача було видано державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 299, відповідно до якого позивачу передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,8047 га, яка розташована на території Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля діл. № 167). Судом встановлено, що 18.11.2002 між позивачем та СТОВ АФ «Осинівська» було укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець ([PERSON]) надала, а орендар (СТОВ АФ «Осинівська») прийняло в оренду земельну ділянку розміром 4,8047 га, розміщену в межах поля №32, виділену в натурі ділянку за № 167. 22 липня 2011 року між позивачем та СТОВ АФ «Закотненська» було укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець ([PERSON]) надала, а орендар (СТОВ АФ «Закотненська») прийняло в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Осинівської сільської ради, загальною площею 4,8047 га. Відповідно до п. 8 договору, земельна ділянка передана в оренду строком на 5 років. Вказаний договір був зареєстрований у Відділі Держкомзему у Новопсковському районі 01.08.2012. Згідно акту приймання-передачі об'єкта оренди від 22.07.2011, який є невід'ємною частиною договору оренди землі, власник земельної ділянки [PERSON] відповідно до державного акту серії [NUMBER], передає, а землекористувач СТОВ АФ «Закотненська» прийняв земельну ділянку в оренду загальною площею 4,8047 га, в тому числі рілля 4,8047 га відповідно до договору оренди земельної ділянки від 22.07.2011, ділянка № 167. Як вбачається з акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 22.07.2011, комісія в складі [PERSON], землевпорядника Мазікіної Т.М. та орендаря в особі [PERSON], визначили, що земельна ділянка площею 4,8047 га знаходиться в с.Осинове, ділянка № 167. Межі земельної ділянки чітко визначені на місцевості, заперечень при визначенні меж не було. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У рішенні «Меньшакова проти України» від 08.04.2010 Європейський суд з прав людини виклав конвенційні стандарти стосовно доступу до суду. Суд повторює, що п. 1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом. Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, ренти, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної ділянки. Частинами першою та другою статті 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно ст. 125 ЗК України (в редакції, чинній на час на час виникнення спірних правовідносин), право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами (ч. 1 ст. 126 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Отже, з моменту отримання зазначеного вище державного акту на право приватної власності на землю позивач набула права власника земельної ділянки площею 4,8047 га, яка розташована на території Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля діл. № 167), тобто права володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю. Судом встановлено, що за заявою позивача від 11.08.2017 ФОП [PERSON] було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої за межами населених пунктів на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в Осинівській сільській раді Новопсковського району Луганської області, ділянка ріллі №167, кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до плану меж земельної ділянки вказана земельна ділянка під №167 від літ. А до Б межує із земельною ділянкою № 166, від літ. Б до В - із земельною ділянкою № 169, від літ. В до Г - із землями Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, від літ. Г до Д - із земельною ділянкою № 168, від літ. Д до А - із землями Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області. 15 вересня 2017 року під час проведення реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі позивачу було повідомлено про виявлення у технічній документації із землеустрою, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON], помилки, а саме, що сталася 100% накладка із земельною ділянкою кадастровий номер [NUMBER], допущеної у реєстрації земельної ділянки. Таким чином, в повній мірі реалізувати своє право власності на земельну ділянку позивач не може, оскільки встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії [NUMBER], посвідченого 13.04.2011 державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори Ковальовим О.А., зареєстрованим в реєстрі за № 434, Відділом Держкомзему у Новопсковському районі 01.03.2012 на ім'я [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 4,8047 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області (за межами населеного пункту), ділянка №167, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 442338471001425. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії [NUMBER], посвідченого державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори 13.04.2011, зареєстрованого в реєстрі за № 434, відповідач [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO], успадкувала земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Шевченка, с. Осинове, Новопсковського району Луганської області, розміром 9,65 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 16.12.1996. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 96490199 від 06.09.2017, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кудрявцевою А.П. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31030519 від 20.08.2016 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про власника земельної ділянки№ 167, кадастровий номер [NUMBER], площею 4,8047 га, розташованої на території Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до якого власником земельної ділянки є [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], розмір частки 1, форма власності - приватна, номер запису про право власності 16006280. Судом встановлено, що державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори Ковальовим А.О. внесене виправлення в актуальну інформацію про державну реєстрацію прав власності на вищезазначену земельну ділянки, а саме власником зазначена - [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №103692511 від 14.11.2017. Також судом встановлено, що 01.01.2016 між [PERSON] та СТОВ АФ «Закотненська» було укладено договір оренди землі № б/н, за умовами якого [PERSON] передала, в СТОВ АФ «Закотненська» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться на території Осинівської сільської ради, загальною площею 4,8047 га, у тому числі рілля 4,8047 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], строком до 31.12.2023. 20.08.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кудрявцевою А.П. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31030519 від 20.08.2016 було здійснено державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки відповідно вищезазначеного договору оренди землі, номер запису про інше речове право 16006289. В судовому засіданні була досліджена копія технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] власнику сертифікату на право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП ім. Шевченка, яка знаходиться за межами населених пунктів, на території, що за межами державного земельного кадастру враховується в Осинівській сільській раді Новопсковського району Луганської області. Згідно розпорядження Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області від 19.05.2011 за № 197 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. [PERSON]» відповідачу [PERSON] власниці земельної частки (паю) земель колгоспу ім. Шевченка, розташованої за межами населених пунктів на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в Осинівській сільській раді, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. На підставі зазначеного розпорядження Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області відповідач [PERSON] звернулася до Луганської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» із заявою про розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності. В матеріалах дослідженої в судовому засіданні копії технічної документації із землеустрою мається довідка, видана [PERSON] Осинівською сільською радою Новопсковського району Луганської області 31.05.2011 за вих. № 118 в тому, що земельній ділянці (пай) присвоєно № 167 розміром 4,8047 га із невитребуваних земельних ділянок КСП ім. Шевченка. Разом з тим, в технічному завданні на виконання робіт по складанню документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. [PERSON], зазначено номер земельної частки (паю) - 518, розмір - 4,3870 га. Згідно плану меж земельної ділянки №167, площею 4,8047 га, відповідно до якого земельна ділянка від літ. А до Б межує із земельною ділянкою № 166, від літ. Б до В - із земельною ділянкою № 169, від літ. В до Г - із землями Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, від літ. Г до Д - із земельною ділянкою № 168, від літ. Д до А - із землями Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області. Відповідно до акту про передачу і прийом земельних часток (паїв) в натурі, підписаного землевпорядником Осинівської сільської ради Мазікіною Т.М., заступником начальника відділу топографо-геодезичних та картографічних робіт ЛРФ ДП «Центр ДЗК» Мірошник В.М., та [PERSON], остання прийняла земельну ділянку № 167 площею 4,8047 га в натурі, при цьому спірних питань не виникло. Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку № 167 загальною площею 4,8047 га (рілля) власнику сертифікату [PERSON], які надаються із земель колишнього КСП ім. Шевченка, розташованих за межами населених пунктів, на території яка за даними державного земельного кадастру враховується в Осинівській сільській раді Новопсковського району Луганської області, була погоджена начальником відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області, що підтверджується висновком від 21.11.2011 за вих. №518. Згідно п. 12 Перехідних положень ЗК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до розмежування земель державної та комунальної власності, повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок в натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам визначені Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон № 899-IV). Статтею 5 Закону № 899-IV визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Зокрема, сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом; приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Частиною 2 вказаної норми закону визначено, що сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Як вбачається з матеріалів справи, спірна земельна ділянка № 167 розташована за межами населеного пункту на території, що за даними державного земельного кадастру враховується в Осинівській сільській раді Новопсковського району Луганської області. Таким чином, посилання представника відповідача Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області на те, що належним співвідповідачем у даній справі повинно бути Головне управління Держгеокадастру у Луганській області як розпорядник земель державної власності сільськогосподарського призначення, є неспроможними, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин (виділення в натурі земельної ділянки відповідачу [PERSON]) повноваження щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) за межами населених пунктів було покладено на районні державні адміністрації, а зміни до законодавства, відповідно до яких повноваження з розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення передані центральним органам виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальним органам, набрали чинності з 01.01.2013, про що не заперечувалося представником відповідача. Відповідно до ст. 12 Закону № 899-IV оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється землевпорядною організацією, яка виконала землевпорядні роботи щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі. Відповідно до п. 1.12 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.99 №43 (яка була чинною на момент видачі державного акту на право власності на земельну ділянку відповідачу [PERSON]) складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки. Згідно п. 2.9. вищезазначеної Інструкції заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою покладається на Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» та його структурні підрозділи. Відповідно до положень п. 1.3, п.1.7 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 22.06.2009 № 325 (яка була чинною на момент видачі державного акту на право власності на земельну ділянку відповідачу [PERSON]) заповнення бланків здійснюється визначеним Держкомземом державним підприємством, що належить до сфери його управління. Організація підписання заповнених бланків здійснюється територіальними органами Держкомзему, які протягом 5 робочих днів з дня отримання передають такі бланки, підписані начальником відповідного територіального органу Держкомзему, для підписання органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади. Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що питання про видачу власнику земельної частки (паю) у КСП ім. Шевченко Новопсковського району Луганської області [PERSON] документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, вирішувалося саме Новопсковською районною державною адміністрацією Луганської області, про що свідчить підпис голови Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області в державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та відбиток печатки. Проте, погоджуючи технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку № 167 загальною площею 4,8047 га (рілля) власнику сертифікату [PERSON], які надаються із земель колишнього КСП ім. Шевченка, розташованих за межами населених пунктів, на території яка за даними державного земельного кадастру враховується в Осинівській сільській раді Новопсковського району Луганської області, та приймаючи рішення про видачу [PERSON] документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку - державного акту на право власності на земельну ділянку - відповідач Новопсковська районна державна адміністрація Луганської області, а так само і працівники Відділу Держкомзему у Новопсковському районі, належним чином не перевірили вказану технічну документацію, що і призвело до 100% накладки спірної земельної ділянки. Суд вважає, що зазначені вище порушення прав позивача сталися саме через невідповідність технічної документації. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Із матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка № 167, площею 4,8047 га, розташована на території Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка передана у власність [PERSON], у встановленому законом порядку у позивача не вилучалась. Відповідно до положень ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 2 п. 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20.04.2016 за № 6-2824 цс 15. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень та угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому засіданні. Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, враховуючи наведені норми закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданий Відділом Держкомзему у Новопсковському районі Луганської області від 01.03.2012 на ім'я [PERSON], має ознаки недійсності, порушує права позивача, унеможливлює використання земельної ділянки за призначенням, присвоєння земельній ділянці кадастрового номера, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання зазначеного державного акту недійсним. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні в справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (остаточне - 17.06.2011), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. За таких обставин, для відновлення прав позивача необхідно припинити право власності відповідача [PERSON] на земельну ділянку площею 4,8047 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, ділянка ріллі №167. Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру прав у разі скасування рішення про державну реєстрацію прав на підставі рішення суду. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги в частині заявлених вимог про скасування запису про право власності номер: 16006280, на земельну ділянку № 167, що розташована на території Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, площею 4,8047 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], за [PERSON], внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кудрявцевою А.П. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31030519 від 20.08.2016, зі змінами, внесеними державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори Ковальовим А.О. згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №103692511 від 14.11.2017, такими, що підлягають задоволенню. При вирішенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 01.01.2016 між [PERSON] та СТОВ АФ «Закотненська», скасування запису про державну реєстрацію договору оренди землі та витребування від СТОВ АФ «Закотненська» спірної земельної ділянки, суд виходить з наступного. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Підстави недійсності правочину визначені ст. 215 ЦК України. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як на підставу вимог про визнання договору оренди землі недійсним, скасування запису про його державну реєстрацію та витребування земельної ділянки представник позивача посилається на те, що оскільки договір оренди земельної ділянки від 01.01.2016 є похідним від оскаржуваного державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 01.03.2012 на ім'я [PERSON], тому також повинен бути визнаний недійсним, а його реєстрація повинна бути скасована, земельна ділянка повернута позивачу, що суперечить нижчевикладеній правовій позиції Верховного Суду України. Так, згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 07.11.2012, висловленою в справі № 6-107цс12, якщо позивач, не будучи стороною оспорюваного ним договору, домагається відновлення свого права на річ, яка була предметом цього договору, то виходячи з правової природи спірних правовідносин між сторонами існують речово-правові відносини, і належним способом захисту в такому разі є один із способів, передбачених главою 29 ЦК України: віндикація (ст.ст. 387, 388 ЦК України) - якщо річ перебуває у володінні відповідача; визнання права власності (ст. 392 ЦК України) - якщо річ не вибула з володіння позивача, однак його право на неї не визнається відповідачем. Положення ч. 3 ст. 215 ЦК України при вирішенні такої категорії справ підлягають застосуванню в тому разі, якщо позивач не домагається відновлення свого права на річ, яка була предметом оспорюваного ним договору, а його порушене право може бути відновлене шляхом повернення сторін договору до первісного стану в результаті визнання цього договору недійсним. У даній справі позивач домагається відновлення свого права на земельну ділянку, яка була предметом оспорюваного нею договору оренди землі від 01.01.2016. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. При цьому, в цивільному судочинстві діє принци диспозитивності, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За таких обставин, суд вважає неправильним вибраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права шляхом пред'явлення позову про визнання недійсним та скасування запису про реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеного 01.01.2016 між [PERSON] та СТОВ АФ «Закотненська». Вимог про витребування земельної ділянки від відповідача [PERSON] позивачем не ставилося. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 01.01.2016 між [PERSON] та СТОВ АФ «Закотненська», скасування запису про державну реєстрацію договору оренди землі та витребування від СТОВ АФ «Закотненська» спірної земельної ділянки, слід відмовити. До заяви представника відповідача Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд ставиться критично з огляду на наступне. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд вважає, що позивачем не пропущений строк позовної давності, оскільки про порушення своїх прав вона дізналася у вересні 2017 року під час проведення реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. Суд також критично ставиться до посилань представника відповідача СТОВ АФ «Закотненська» про те, що без скасування рішення 4 сесії XXIV скликання Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області № 4/6 від 18.10.2002 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність в натурі 6-ти громадянам Осинівської сільської ради», яким позивачу передано у приватну власність в натурі земельну ділянку (ріллю) площею 4,8047 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з наданням державного акту на право приватної власності на землю та з закріпленням меж ділянки в натурі, неможливо захистити порушене право позивача, оскільки право власності позивача на спірну земельну ділянку підтверджено державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 28.11.2002, а питання про його недійсність, чи недійсність розпорядження, на підставі якого він був виданий, не було предметом судового розгляду. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи, що при зверненні до суду з даним позовом позивачу було відстрочено сплату судового збору у розмірі 3840,00 грн. до ухвалення рішення, позовні вимоги задоволено частково, з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1920,00 грн., з відповідачів - по 640,00 грн. з кожного.

Outcome: partial