Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до Приазовського районного суду з вказаним позовом, в якому просить: визнати недостовірною інформацію та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] поширену за допомогою онлайнової соціальної програми - мессенджера «Viber» у групі, яка має назву «Нововасилівка» громадянином [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати [PERSON] , [INFO] , протягом трьох днів з моменту набрання законної сили даного рішення спростувати інформацію, поширену за допомогою онлайнової соціальної програми - мессенджера «Viber» у групі, яка має назву «Нововасилівка» шляхом розміщення у групі яка має назву «[INFO]» про ухвалення даного рішення, включаючи оприлюднення тексту його резолютивної частини; стягнути з автора статті [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] 100000,00 гривень моральної шкоди; стягнути з відповідача судові витрати. Свої вимоги, позивач обґрунтовує тим, що [INFO], за допомогою мессенджера «Viber» у групі, яка має назву «[INFO]» в якій зазначено 475 учасників, громадянином [PERSON] [INFO] , який підписаний у соціальній групі « [PERSON] » як « [PERSON] », був опублікований запис « [INFO] » і доданий фотознімок з текстом, який має назву «[INFO] ». Так, у статті, що була прикріплена у публікації міститься недостовірна інформація, яка принижує честь, гідність і ділову репутацію пана [PERSON] . У вказаній статті автор звинувачує Позивача у здійсненні діяльності, яка суперечить вимогам чинного законодавства та інтересам суспільства. Однак, виходячи зі статті, у автора відсутні будь-які підтверджуючі документи, докази, тощо. Вказана неправдива інформація висловлена у принизливій щодо [PERSON] формі. Звинувачення [PERSON] у неіснуючих порушеннях негативно впливає на діяльність та створює у громадян негативне ставлення до [PERSON] як до керівника, громадського діяча. Крім того, вказаний текст статі у публікації від [INFO] був розміщений перед проведенням місцевих виборів, у яких брав участь [PERSON] , що також мало негативне значення, оскільки сформувало у людей невірну уяву про діяльність пана [PERSON] через що, останній програв місцеві вибори. Також, після викладення цієї публікації, на номер телефону [PERSON] почали надходити дзвінки з метою пояснення викладеної інформації, що також здійснило негативний імідж пана [PERSON] , тому останній звернувся до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи. Його представник адвокат Воронін І.О. в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити, пославшись на обставини, викладені у позові. 16.12.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] до нього у повному обсязі, аргументуючи це тим, що жодних публікацій, які б стосувались позивача, у соціальній программі - месенджері «Viber» у групі, яка має назву « [PERSON] », він не робив. Доводи позивача про те, що інформація розміщена саме ним, ґрунтуються виключно на його припущеннях та ним не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач є автором оспорюваної публікації. Надані позивачем роздруківки з онлайнової соціальної програми - месенджера «Viber» мережі Інтернет, у групі, яка має назву « [PERSON] », що представлені у вигляді скріншотів, зроблених за допомогою смартфону, не дають можливості ідентифікувати особу, що таку інформацію розмістила. Тому вважає, що до позовної заяви не надано належних та допустимих доказів того, що саме він є автором публікації і, що саме він розповсюдив вказану інформацію, а думка позивача з цього приводу є лише припущенням і, враховуючи відсутність доказів, не може прийматись судом до уваги при винесенні рішення. Зазначає, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Однак, до позовної заяви не додано жодного доказу, у чому саме полягає шкода, та того, що вона завдана саме внаслідок дій відповідача. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, пославшись на доводи, висловлені у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача - адвокат Стефанкова Ю.М. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилалась на відсутність доказів причетності відповідача до публікації вищевказаних матеріалів. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У судовому засіданні судом було досліджено роздруківку скріншоту з мобільного телефону, на якому зображено допис користувача з нікнеймом « [PERSON] » такого змісту: «[INFO]», а також допис того ж користувача у вигляді фотокопії документу з заголовком «[INFO] ». Також судом досліджена окремо фотокопія документу з заголовком «[INFO] ». Позивач стверджує, що вищевказану інформацію поширив саме відповідач та вважає її негативноюта такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, просив зобов`язати відповідача спростувати поширену ним інформацію шляхом розміщення у групі, яка має назву « [PERSON] » про ухвалення судового рішення, включаючи оприлюднення тексту його резолютивної частини, а також стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100000,00 гривень та судові витрати. Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Згідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Частиною 4 ст. 32 Конституції України, встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. За змістом ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет, чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. У пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» надано роз`яснення, що у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет належним відповідачем є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. У пункті 18 вищевказаної Постанови роз`яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Роздруківки Інтернет - сторінок (веб-сторінок) самі по собі не можуть бути доказом у справі, про що йдеться у п. 46 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.10.2012 р. № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності». «Viber» (Вайбер) - застосунок VoIP для смартфонів, що працюють на платформах Android, Chrome OS, BlackBerry OS, iOS, Symbian, Windows Phone, Bada і комп`ютерів з операційною системою Windows, macOS або Linux. Інтегрується з адресною книгою та авторизується за номером телефону. Дозволяє здійснювати безкоштовні дзвінки між смартфонами з встановленим «вайбером», а також передавати текстові повідомлення, зображення, відео та аудіо повідомлення. Тобто для використання «Вайберу» користувачу необхідно авторизуватися лише за номером телефону, при цьому вказувати достовірні персональні дані не є обов`язковим. Судом встановлено, що вказану інформацію дійсно було поширено за допомогою застосунку «Viber» (Вайбер) користувачем з нікнеймом « [PERSON] », дана інформація стосується [PERSON] . Однак доводи позивача про те, що інформація розміщена саме відповідачем, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Надані позивачем роздруківки з застосунку «Viber» (Вайбер), що представлені у вигляді скріншотів, не дають можливості ідентифікувати особу, що таку інформацію розмістила, а відповідач по справі заперечує свою причетність до зазначеної пудбікації. За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог до [PERSON] у повному обсязі за відсутності доказів того, що зазначену інформацію розповсюдив саме [PERSON] , тому підстав для зобов`язання відповідача спростовувати таку інформацію та стягнення із нього моральної шкоди та судових витрат не вбачається.

Outcome: dismissed