Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 21 липня 2011 року позивач уклав з відповідачем [PERSON] кредитний договір №3329-006/1Р, яким надав кредит у розмірі 179\~900 грн. на строк до 21 липня 2016 року, зі сплатою 14,99 % річних. Згідно п. 4.1 кредитного договору ПАТ КБ «Правекс-Банк» після укладання договору застави і надання позичальником банку документа, що підтверджує страхування заставленого майна на користь банку банк належним чином виконав свої зобовязання за кредитними договором, надавши [PERSON] кредитні кошти на загальну суму 179\~900 грн. 21 липня 2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, згідно умов якого [PERSON] несе солідарно зобов»язання з позичальником, дає свою згоду на збільшення розміру забезпеченого порукою зобовязання [PERSON], що може виникнути у майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, у випадку внесення позичальником та кредитором змін та доповнень до кредитного договору, або у випадку внесення змін до кредитного договору або цього договору кредитором в односторонньому порядку. Термін дії договору поруки - до 21 липня 2019 року, що визначено у п. 3.1. вищевказаного договору. Згідно п. 1.2. кредитного договору кредит надається строком до 21 липня 2016 року зі сплатою 14,99 % річних. Відповідно до п. 4.2. кредитного договору, проценти за користування кредитом, що нараховуються у період з 21 липня 2011 року до моменту повернення кредиту, вказаного у п. 1.2. кредитного договору підлягають сплаті позичальником щомісячно (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) в строк до 10 числа місяця включно, наступного за місяцем нарахування процентів, а також в момент повернення кредиту, вказаний в п. 1.2. даного договору. Станом на 16.06.2015р. заборгованість відповідача по кредитному договору становить: - сума заборгованості по сплаті основної суми кредиту 155\~907.74 грн.; - сума заборгованості за процентами 71\~131, 68 грн.; - сума пені за несвоєчасну сплату кредиту 67\~854, 45 грн.; - сума пені за несвоєчасне повернення процентів 39\~543.24 грн.; Тому, просить суд, стягнути з відповідачів солідарно заборгованість по основній сумі кредиту та відсотках у розмірі 227039 грн. 42 коп. та загалом 107397 грн. 69 коп. пені. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, згідно якого вважає договір поруки припиненим. Зустрічні позовні вимоги мотивує тим, що, відповідно до кредитного договору № 3329-006/11Р від 21.07.2011 р. позивач надав [PERSON] кошти у національній валюті у розмірі 179 900 гривень строком до 21.07.2016 року, а позичальник зобов'язується у порядку і на умовах, визначених договором, повернути кошти. З метою забезпечення виконання зобовязання по вказаному кредитному договору 21.07.2011 р. [PERSON] уклала із банком договір поруки. Згідно умов договору поруки поручитель зобовязується нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником у повному обсязі зобовязань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом. У звязку з неналежним виконанням кредитного договору № 3329-006/11Р від 21.07.2011 р. позичальником [PERSON] утворилася заборгованість по сплаті кредиту. У своїй позовній заяві позивач вимагає стягнути з відповідачів солідарно суму наданого кредиту та процентів, що фактично є вимогою про дострокове повернення кредиту. Згідно Розділу 9 кредитного договору № 3329-006/11Р від 21.07.2011 р. передбачений порядок дострокового повернення кредиту. Зокрема, у п. 9.3. кредитного договору передбачено, що у випадку виникнення в позичальника прострочення по погашенню заборгованості за кредитом та/або по сплаті процентів за користування кредитом, банк має право припинити строк користування кредитними коштами, достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування коштами банк письмово повідомляє позичальника. Згідно із розрахунком заборгованості долученим позивачем [PERSON] останній платіж на погашення тіла кредиту вніс 28.03.2012 року у сумі 16 223,42 гривень. Згідно положення ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Відповідно до ч. 1 сг. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Отже виникає строк припинення зобов'язання з поруки, але після виникнення права вимоги у кредитора. Положеннями ст. 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права; або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 258 ЦК України, до окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За змістом ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Строком зобов'язання з поруки є період часу, який починається з моменту порушення основного зобов'язання кредитором та закінчується зі спливом шести місяців (ч. 4 ст. 55І ЦК України) або за згодою сторін - іншого терміну поруки, протягом якого кредитор вправі; пред'явити вимоги до поручителя, у зв'язку з його порукою. Термін «строк договору поруки» законодавством не використовується. Так, згідно з діючим законодавством визначено, що сторони вправі у договорах, що| укладені між ними, визначати термін «строк договору поруки» та встановлювати його за обопільною згодою. Однак, такий строк договору поруки має бути узгоджений зі строком поруки. В іншому випадку строк договору поруки буде діяти до моменту існування зобов'язань за. таким договором. Таким чином, порука та зобов'язання з поруки припиняються у зв'язку зі спливом строку зобов'язання, якщо кредитор протягом шести місяців не пред'явив вимоги до поручителя. А оскільки кожне зобов'язання має певний строк його виконання та підстави припинення, то припинення зобов'язання з поруки має наслідком втрати чинності договору поруки, оскільки в такому випадку він втрачає свій предмет та можливість подальшого виникнення з нього будь-яких прав та обов'язків. З припиненням поруки, для поручителя за договором поруки, ніякі інші обов'язки поручителя виникнути не можуть. Строком дії договору є певний календарний відрізок в часі, протягом якого у сторін можуть виникнути права та обов'язки відповідно до умов договору. Тобто, строк договору - це час, протягом якого умови договору мають властивість бути реалізованими, тобто, мають здатність породжувати права та обов'язки сторін, змінювати їх та припиняти. Однак, будь-яка умова договору визначає в собі часові параметри зобов'язання, яке воно описує: час виникнення та час припинення. Тому, протягом строку дії договору зобов'язання, передбачені договором, можуть не тільки виникати, але й припинятися. В диспозитивній нормі ч. 4 ст. 559 ЦК України законодавець передбачив існування такого параметру зобов'язання з поруки - як строк поруки. Мова про строк договору поруки в цій нормі не йдеться, бо це зовсім інше поняття, яке обмежується існуванням самого зобов'язального правовідношення з поруки. З 2012 року банк до поручителя вимог не пред'являв. Тільки у серпні 2015 року, тобто більше, як через 6 місяців після настання строку виконання вказаного кредитного зобов'язання, банк звернувся до відповідачів з позовом про стягнення заборгованості. Крім того, банком не надано доказів виконання позичальником п. 6.1.20 кредитного договору, у відповідності до якого було встановлено, що позичальник зобов'язується протягом строку дії даного договору забезпечити страхування майна, переданого в заставу банку, відповідно до умов даного договору шляхом укладання щорічно договорів страхування зі страховими компаніями, визначеними банком, а також письмово погоджувати умови договору страхування та не вчиняти дій, направлених на зміну цих умов. Разом з тим, у відповідності до п п. 9.3. кредитного договору передбачено, що у випадку виникнення в позичальника прострочення по погашенню заборгованості за кредитом та/або по сплаті процентів за користування кредитом, банк має право припинити строк користування кредитними коштами, достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування коштами банк письмово повідомляє позичальника. Відсутність наданих банком доказів належного виконання позичальником п. 6.1.9 таким чином, свідчить, що договір кредиту автоматично припинився достроково на 10-й день після припинення ймовірного договору (договорів) страхування для звернення з вимогою до поручителя почався з часу неукладення договору страхування. Це в свою чергу, впливає, як на час припинення поруки, оскільки шестимісячний строк, так і на застосування строку позовної давності у відношенні боржника. Просять визнати договір поруки № 3329-006/11Р від 21.07.2011 року припиненим. Представник позивача в судове засідання не з»явився, але звернувся до суду із заявою в якій просить справу розглядати в його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти зустрічних позовних вимог та доводів відповідача заперечив. Подав письмові заперечення в яких вказує, що відповідач [PERSON], аргументує свої вимоги тим, що [PERSON] здійснив останній платіж за кредитним договором № 3329-006/11Р від 21.07.2011 року -28.12.2012 року в розмірі 16\~223, 42 грн., після цієї дати зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувалось. За таких обставин, відповідач посилається на п. 9.3 кредитною договору, яким передбачено що у випадку виникнення в позичальника прострочення заборгованості за кредитом, банк має право припинити строк користуванні кредитними коштами, достроково на 10-ий день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування коштами банк письмово повідомляє позичальника. Проте, даний пункт договору має вибірний характер, банк має припинити строк користування кредитними коштами, проте це не є зобовязанням. Посилаючись на даний пункт договору відповідач повинен надати письмове повідомлення боржнику про припинення користування кредитним коштами, як доказ того, що банк припинив строк користування кредиту. Банк не змінював строки користування кредитними коштами, а тому положення ч 4. ст. 559 ЦК України застосовуватись не можуть. Позивач скористався своїм правом передбаченим ЦК України і звернувся до суду з позовною заявою про стягнення кредитних коштів. У зв»язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобовязань за кредитним договором щодо своєчасної сплати кредиту, процентів за користування кредитом та сплати пені, норми чинного законодавства України наділяють банк, як кредитора правом вимагати від поручителя виконання зобовязань за кредитним договором. А тому банк звернувся з позовною заявою , як до кредитора, так і до поручителя згідно з п. 3.1 договору поруки, даний договір діє до 21 липня 2019 року, тобто в момент звернення банку до суду договір поруки є діючим, підстави для припинення відсутні, строки позовної давності не пропущені. Також, заперечив щодо пропущеного строку позовної давності, мотивуючи, тим, що кредитним договором № 3329-006/11Р від 21 липня 2011 року, що був укладений між банком та позичальником встановлений кінцевий строк користування кредитом - 21 липня 2016 року. Таким чином, строк позовної давності за даним зобовязанням закінчується 21 липня 2019 року. Банк звернувся до суду за захистом свого порушеного права 14 вересня 2015 р., тобто в межах строку позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання в черговий раз не з»явився, хоча повідомлявся про час і місце судового розгляду. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з»явились, хоча повідомлялись про час місце судового розгляду. Представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи в його відсутності, зустрічні позовні вимоги підтримав, проти позовних вимог ПАТ КБ «Правекс-Банк» заперечив. Подав письмові клопотання про застосування позовної давності та списання пені, які мотивує тим, що позовна заява подана позивачем 28.08.2015 р., спірний кредитний договір №3329-006/11Р укладено 21.07.2011 р. Як видно із кредитного договору та розрахунків по кредитному договору, долучених до матеріалів справи, кредитні кошти необхідно повертати щомісячними платежами. Згідно із розрахунком заборгованості, долученим ПАТ КБ «Правекс Банк» [PERSON] останній платіж погашення тіла кредиту вніс 28.03.2012 року у сумі 16\~223, 42 гривень. Відповідно, право вимоги у позивача виникло із моменту несплати чергового щомісячного платежу, тобто з 11.04.2012 року. Таким чином, із 2012 року минув трьохрічний термін позовної давності. Поважних причин пропуску даного строку позивач не навів. Тому, підлягає стягненню пеня, яка нарахована в межах річного строку перед зверненням до суду з даним позовом. Згідно заявленим позовним вимогам позивач просив стягнути пеню, нараховану станом по 16.06.2015 р., тому, не виходячи за межі позовних вимог, підлягає стягненню пеня, нарахована в період з 28.08.2014 року по 16.06.2015 р. Згідно наданому позивачем розрахунку заборгованості і відомостей про розрахунок пені підлягає стягненню пеня в сумі 17\~497.90 гривень. Тому, просять відмовити позивачеві у стягненні заборгованості за кредитним договором №3329-006/11Р укладеним 21.07.2011 р. у сумі 227\~039 гривень заборгованості за кредитним договором з підстав пропущення строку позовної давності та стягненні пені за кредитним договором №3329-006/11Р укладеного 21.07.2011 р. до 28.08.2014 року у сумі 89\~899,79 гривень з підстав пропущення строку позовної давності. Списання пені мотивує тим, що ряд сімейних обставин, значне погіршення стану здоровя [PERSON], ситуація в країні, підвищення цін, нестабільна економічна ситуація, зростання курсу іноземної валюти, зумовило скрутне матеріальне становище родини відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до записів трудової книжки [PERSON] на сторінці 12 вказано про останнє місце роботи [PERSON] у 2007 році. Вказане повязане із тим, що [PERSON] часто хворіє, лікується як на стаціонарно, так і амбулаторно лікуванні. Зокрема, згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3024/15 райпсихіатром Коломийського району [PERSON] встановлено діагноз «параноїдальна шизофренія приступоподібно-прогредієнтний перебіг, афективно-параноїдний синдром на фоні наростаючого дефекту особистості, ремісія «С». Поряд із тим, що [PERSON] хворіє на психіатричну хворобу, так ще і важливим є той факт, що на її лікування необхідні значні кошти, а через хворобу остання позбавлена можливості працювати на роботі та заробляти кошти. Відповідачі давно вже не живуть як сім'я, [PERSON] не забезпечує сімю, не допомагає [PERSON] із подоланням її хвороби, не піклується про неї, тощо. Практично повним забезпечення [PERSON] займається її син [PERSON] Заробіток останнього є єдиним доходом для [PERSON] Також, враховуючи хворобу та стан здоровя [PERSON] [PERSON] на даний час займається питання визнання [PERSON] недієздатною через психічну хворобу та встановлення над нею опіки. Заробітка сина [PERSON] ледь вистачає на оплату комунальних послуг, придбання продуктів харчування, систематичну оплату стаціонарного лікування та мінімальну оплату лікарських засобів. Тому, вважає, що така велика пеня у сумі 107 397,69 гривень, поставить [PERSON] та її родину у ще більше скрутне матеріальне становище. У разі присудження її стягнення, вони змушені будуть відмовляти собі в елементарних речах, необхідних як для комфортного проживання, так і проведення лікування та інших медичних заходів. Тому, просить суд застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України і списати всю суму нарахованої позивачем пені у розмірі 107 397,69 грн. Суд, аналізуючи обставини встановлені в судовому засіданні та дослідивши зібрані докази, вважає що позов частково підставний і підлягає до часткового задоволення, а зустрічний позов безпідставний і в його задоволенні слід відмовити, з таких мотивів. 21 липня 2011 позивач уклав з відповідачем [PERSON] кредитний договір №3329-006/11Р на купівлю автомобіля в розмірі 179900 грн. . Згідно п. 1.2. кредитного договору кредит надається строком до 21 липня 2016 року зі сплатою 14,99 % річних. Відповідно до п. 4.5. кредитного договору, проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісячно (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) в строк до 10 числа місяця включно, наступного за місяцем нарахування процентів, а також в момент повернення кредиту, вказаного в п. 1.2. даного Договору. У відповідності до п. 4.1. кредитного договору, ПАТ КБ «Правекс-Банк» після укладання договору застави і надання позичальником банку документа, що підтверджує страхування заставленого майна на користь банку належним чином виконав свої зобовязання за кредитними договором, надавши [PERSON] кредитні кошти на загальну суму 179\~900 грн. Розділом 9 кредитного договору № 3329-006/11Р від 21.07.2011 р. передбачений порядок дострокового повернення кредиту. 21 липня 2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, згідно умов якого (п.1.1, 1.2) поручитель зобов»язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному об»ємі зобов»язань [PERSON], поручитель дає свою згоду на збільшення розміру забезпеченого порукою зобовязання [PERSON], що може виникнути у майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, у випадку внесення позичальником та кредитором змін та доповнень до кредитного договору, або у випадку внесення змін до кредитного договору та/або цього договору кредитором в односторонньому порядку. Згідно п. 2.1 договору поруки поручитель зобов»язується у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором виконати за нього зобов»язання перед кредитором на умовах, у порядку та у строки, встановлені кредитним договором. Згідно поданого позивачем розрахунку, станом на 16.06.2015р. утворилась заборгованість за кредитним договором, а саме: - сума заборгованості по сплаті основної суми кредиту 155\~907.74 грн.; - сума заборгованості за процентами 71\~131, 68 грн.; - сума пені за несвоєчасну сплату кредиту 67\~854, 45 грн.; - сума пені за несвоєчасне повернення процентів 39\~543.24 грн. Згідно ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша кредитна установа зобов»язується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 541 ЦК України встановлено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 258 ЦК України, до окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За змістом ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Беручи до уваги заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає, що стягненню підлягають суми нараховані в межах вищевказаних строків позовної давності до часу пред»явлення позову, а саме: 137914 грн. заборгованості по сплаті основної суми кредитута 59199 грн. 71 коп. заборгованості за процентами. Загальний розмір пені за час річного строку позовної давності становить 42930 грн. 5 коп. При цьому, суд вважає безпідставними доводи позивача щодо переривання строку позовної давності внаслідок погашення відповідачем 14.11.2012р. 5000 грн. заборгованості по відсотках, оскільки як видно з розрахунку заборгованості поданого позивачем дана сума зарахована на погашення заборгованості по періодичних платежах, яка існувала поза межами строку позовної давності в більшому розмірі. Тому, дана сума не впливає на розмір визначеної судом заборгованості за період строку позовної давності. Доводи відповідача про повне списання пені не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки ст. 551 ч. 3 ЦК України передбачено лише можливість зменшення розміру неустойки за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд, знаходить такі обставини, оскільки вважає такими, що мають істотне значення наведені відповідачем обставини, а саме захворювання відповідача [PERSON] на психічну хворобу та необхідність лікування, що підтверджується випискою з медичної карти, наявність неповнолітньої дитини, що [PERSON] не працює, що підтверджується копією трудової книжки та свідоцтвом про народження, не має самостійного заробітку, перебуває у скрутному матеріальному становищі, не підтримує сімейні відносини з відповідачем [PERSON], який проживає окремо, не піклується і не забезпечує сім»ю. Тому, розмір пені, яка підлягає, до стягнення слід зменшити до 20000 грн. Таким чином, з відповідачів слід стягнути в користь позивача солідарно 137914 грн. заборгованості по сплаті основної суми кредиту, 59199 грн. 71 коп. заборгованості за процентами та 20000 грн. пені, а загалом 217113 грн. 71 коп. З вищенаведених підстав в решті позову слід відмовити. Суд, вважає безпідставними доводи і позовні вимоги зустрічного позову щодо припинення договору поруки, оскільки згідно п.3.1 договору поруки даний договір діє до 21 липня 2019р. У відповідності до п.9.3 кредитного договору дострокове припинення строку користування кредитними коштами є правом , а не обов»язком банку. Таким право позивач не скористався, данних про повідомлення боржника про таке дострокове припинення не встановлено. Посилання в зустрічному позові та п. 6.1.20 кредитного договору є помилковим, так як такого пункту в цьому договорі не має. Фактів порушення відповідачем [PERSON] умов п. 6.1.8, 6.1.9 кредитного договору щодо страхування заставного автомобіля в судовому засіданні не встановлено. У п. 6.1.9 не йдеться про обов»язок позичальника щорічно укладати договори страхування. Тому, суд не знаходить підстав для припинення поруки, передбачених ст. 559 ч.4 ЦК України, згідно якої порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. На підставі викладеного,

Outcome: approved