Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

представник позивача [PERSON] - [PERSON] 14.11.2019 р. звернувся в суд із позовом до відповідачів: Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» (далі-ПАТ «ВБР»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» (далі-ТзОВ «ФК Інвест-Кредо»), в якому просить визнати недійсним укладений між ПАТ «ВБР» та ТзОВ «ФК Інвест-Кредо» Договір про відступлення прав вимоги №23 від 13 липня 2017 року та визнати недійсним укладений між цими ж сторонами Договір про відступлення прав за Іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А. від 13 липня 2017 р., зареєстрований в реєстрі за №2258, застосувавши наслідки недійсності правочину. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20 березня 2013 року між позивачем та ПАТ «ВБР» було укладено кредитний договір №MKLNF3.4586.004, згідно п.1.1. якого Банк надає Позичальнику (позивачу) у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти на умовах, визначених цим Договором. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 20 березня 2013 року між позивачем та ПАТ «ВБР» було укладено Договір іпотеки житлового будинку та земельної ділянки №ZXR019521.4586.005, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Мухою М.Т. та зареєстрований в реєстрі за №494, відповідно до якого позивачем було надано в іпотеку банку житловий будинок, загальною площею 283,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер: 4610136800:03:008:0056, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У подальшому, 13 липня 2017 року між ПАТ «ВБР» та ТзОВ «ФК Інвест-Кредо» був укладений Договір про відступлення прав вимоги №23, відповідно до п.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає новому кредитору належні Банку, а новий кредитор набуває право вимоги Банку до: позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитним договором, договорами поруки, договором іпотеки та договорами застави майна, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. Згідно цього ж пункту Договору про відступлення прав вимоги №23 сторони домовились, що відступлення Банком новому кредитору прав вимоги за договорами іпотеки та застави майна, що були укладені в забезпечення виконання зобов`язань боржників за основними договорами та були посвідчені нотаріально, відбувається за окремими договорами, які укладаються між сторонами одночасно із укладенням цього Договору та підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно із реєстром договорів, права за якими відступаються, та боржників за такими договорами (Додаток №1 до Договору про відступлення прав вимоги №23) Банк відступив новому кредитору право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №MKLNF3.4586.004 від 20.03.2013 р. Окрім цього, у зв`язку з укладенням Договору про відступлення прав вимоги №23, між Банком та ТОВ «ФК Інвест-Кредо» (новий іпотекодержатель) укладено Договір про відступлення прав за Іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А. від 13 липня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за №2258. Згідно із п.1.3. Договору про відступлення прав за Іпотечним договором первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває прав первісного іпотекодержателя, належним первісному іпотекодержателю за Договором іпотеки житлового будинку та земельної ділянки №ZXR019521.4586.005, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Мухою М.Т. 20 березня 2013 року за реєстровим номером 494, укладеного між Первісним іпотекодержателем та іпотекодавцем. Вказує, що зазначені договори повинні бути визнані судом недійсними, з огляду на таке. Позивач зазначені у кредитному договорі кошти не отримувала, а тому в неї не виникало зобов`язань щодо повернення грошових коштів, як і процентів за користування такими, а отже на момент укладення Договору про відступлення прав вимоги №23, кредитний договір не діяв. Відповідно, на момент укладення оскаржуваних договорів основне зобов`язання щодо повернення кредиту не виникло, а отже у Банку було відсутнє право вимагати повернення коштів та звертати стягнення на іпотечне майно. Зазначає, що позивач, будучи введеною в оману працівниками банку щодо необхідності повернення грошових коштів, які насправді не отримувала, регулярно вносила на відкритий у банку рахунок грошові кошти. Заочним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 17.11.2014 р. стягнуто з [PERSON] та [PERSON] заборгованість станом на 09.07.2014 р. в розмірі 1\~372\~610,39 грн., однак не погодившись із вказаним рішенням, [PERSON] оскаржила таке у апеляційному порядку та на даний час справа перебуває у провадженні Львівського апеляційного суду, провадження у справі зупинено у зв`язку із призначенням судово-економічної експертизи для визначення дійсної заборгованості позивача. Зазначає, що саме ці обставини підтверджують те, що обсяг відступлених Банком прав не відповідав існуючому праву вимоги Банку до позивача, як боржника, внаслідок чого спірний договір про відступлення прав вимоги підлягає визнанню недійсним. Також вказує, як на одну з підстав скасування оскаржуваних договорів, наявність рішення суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «ВБР» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки Банк, як кредитор, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання з 19.03.2018 р. на 31.04.2014 р., а відтак нарахування процентів у подальшому є неправомірним. У зв`язку з наведеним та із посиланням на реєстр договорів, права за якими відступаються (Додаток №1), у якому зазначений розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором, вважає, що між Банком та позивачем існував спір щодо дійсного розміру кредитного зобов`язання на момент відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, більше того, такий спір не вирішено і по даний час. Вказує, що Договір про відступлення прав вимоги №23 від 13 липня 2017 року є недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 та ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки зміст такого суперечить ст.ст. 514, 516 ЦК України, так як спірним договором сторони узгодили обсяг та умови переходу прав вимоги Банку за кредитним договором до позивача, що не існували на момент переходу цих прав. Окрім цього, зазначає, що за своєю правовою природою оспорюваний договір про відступлення права вимоги є договором факторингу. У даному договорі також не передбачено умови переходу прав вимоги із врахуванням вищезазначених судових рішень у даних правовідносинах. Оскільки Іпотечний договір є похідним від кредитного договору, наслідком визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги є недійсність (нікчемність) договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором. Ухвалою від 15.11.2019 р. прийнято до розгляду позов та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Від представника відповідача ПАТ «ВБР» - Кравченко О.П. 16.12.2019 р. надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, з огляду на таке. 21.12.2015 р. правлінням Національного банку України було винесено постанову №914 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВБР». На підставі вказаної постанови, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №234 від 22.12.2015 р. «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВБР» та делегування повноважень ліквідатора банку». Відповідно до ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд розпочав передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеним цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк. Відповідно, 13.07.2017 р. між ПАТ «ВБР» та ТОВ «ФК Інвест-Кредо» укладено Договір про відступлення прав вимоги №23, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК Інвест-Кредо» перейшло право вимоги за кредитним договором, який був укладений між Банком та [PERSON] . Вказує, що за своєю правовою природою вказаний Договір є договором купівлі-продажу, а відтак він не може бути одночасно і договором факторингу, як стверджує позивач. Також зазначає, що до участі в справі у якості правонаступника Апеляційним судом Львівської області залучено ТОВ «ФК Інвест-Кредо» під час розгляду справи №464/7584/14-ц. В ході даної справи ТОВ «ФК Інвест-Кредо» надіслано до суду заяву про відмову від позову про стягнення заборгованості за кредитним договором із [PERSON] та [PERSON] , мотивуючи це тим, що звернено стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечено виконання зобов`язання за кредитним договором. Таким чином, провадження у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором було закрито. Із покликанням на ст.514 ЦК України представник зазначає, що до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, а відтак з моменту відступлення прав вимоги на користь ТОВ «ФК Інвест-Кредо» - ПАТ «ВБР» вибув із зобов`язання, як кредитор за кредитним договором. Із врахуванням наведеного, вказує, що відсутні підстави, передбачені ст. ст. 203, 215 ЦК України, для визнання недійсними оскаржуваних Договорів. Від представника ТОВ «ФК Інвест-Кредо» - Джгун К.В. 19.12.2019 р. надійшов відзив на позов, у якому представник не визнає позовні вимоги [PERSON] та просить відмовити у їх задоволенні. Зазначає, що наведені у позовній заяві підстави, які нібито свідчать про порушення оскаржуваними правочинами прав позивача є недоведеними та безпідставними, у даному випадку, визнання договорів відступлення прав вимоги недійсними є неналежним способом захисту, оскільки саме порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Окрім цього, представник спростовує твердження позивача [PERSON] про те, що така не отримувала кредитні кошти відповідно до укладеного кредитного договору; заперечує із обґрунтуванням твердження позивача про те, що Договір про відступлення прав вимоги за своїм змістом є договором факторингу та зазначає, що права позивача у зв`язку із укладенням вищезазначених оскаржуваних договорів жодним чином не порушені. Представник позивача [PERSON] [PERSON] 02.01.2020 р. подав відповіді на відзиви представників відповідачів. Ухвалою від 15.01.2020 р. залучено до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, [PERSON] . Відповідно до ухвали від 27.01.2020 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, надав пояснення, які відповідають змісту позовної заяви та відповідей на відзиви відповідачів. Просить позов задовольнити повністю. Представник відповідача ПАТ «ВБР» у судове засідання не з`явився, 12.02.2020 р. подав клопотання про розгляд справи без участі представника, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача ТзОВ «ФК Інвест-Кредо» у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позову, надала пояснення, які відповідають змісту відзиву на позов. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20 березня 2013 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «ВБР» було укладено Кредитний договір №MKLNF3.4586.004 (а.с.12-19). У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 20 березня 2013 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «ВБР» було укладено Договір іпотеки житлового будинку та земельної ділянки №ZXR019521.4586.005, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Мухою М.Т. та зареєстрований в реєстрі за №494, відповідно до якого позивачем було надано в іпотеку банку житловий будинок, загальною площею 283,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер: 4610136800:03:008:0056, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.22-29). Окрім цього, у забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 20 березня 2013 року між ПАТ «ВБР» та [PERSON] укладено договір поруки №РХ029031.5816.003 (а.с.124). Відповідно до постанови правління Національного банку України від 21.12.2015 р. №914 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВБР», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №234 від 22.12.2015 р. «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВБР» та делегування повноважень ліквідатора банку». В межах процедури ліквідації ПАТ «ВБР», 05.07.2017 р. було проведено електронні торги щодо права вимоги за вищевказаними кредитним договором та договором забезпечення (договором іпотеки), переможцем яких стало ТОВ «ФК Інвест-Кредо». 13 липня 2017 року між ПАТ «ВБР» та ТзОВ «ФК Інвест-Кредо» був укладений Договір про відступлення прав вимоги №23, згідно п.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває право вимоги Банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, зокрема про відступлення прав вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №MKLNF3.4586.004 від 20.03.2013 р. У зв`язку з укладенням Договору про відступлення прав вимоги №23, між Банком (Первісний іпотекодержатель) та ТзОВ «ФК Інвест-Кредо» (Новий іпотекодержатель) укладено Договір про відступлення прав за Іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А. від 13 липня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за №2258 (а.с.125-126, 129-130). Згідно\~із ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1\~ст.1048 ЦК України). Відповідно до положень ч.1\~ст.546 ЦК України\~виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1, п. 1,\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно\~ст. 514 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 514 ЦК України\~визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Вищевказаний кредитний договір та договір іпотеки є чинними, їх недійсність у встановленому законом порядку не встановлена, відтак ТзОВ «ФК Інвест-Кредо» стало новим кредитором за кредитним договором №MKLNF3.4586.004 від 20 березня 2013 року та іпотечним договором, посвідченим 20 березня 2013 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Мухою М.Т., який зареєстрований в реєстрі за №494. Таким чином, враховуючи наведене, права та інтереси позивача [PERSON] в даних правовідносинах жодним чином не були порушені, оскільки після проведення торгів та укладення відповідних договорів із переможцем електронних торгів - ТОВ «ФК Інвест-Кредо», було здійснено не продаж майна боржника, а відступлення права вимоги, що допускається відповідно до законодавства та здійснюється без згоди боржника. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що оскаржувані договори є недійсними у відповідності до ст. 215 ЦК України. Відповідно до\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України\~встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Відповідно до частини третьої\~ст. 6 ЦК України\~сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно зі\~ст. 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частини першої\~ст. 638 ЦК України). Згідно із частиною першою\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Покликання позивача та його представника на те, що по своїй суті оскаржуваний договір є договором факторингу є безпідставними, оскільки договір купівлі-продажу за своєю природою є комбінованим договором в якому врегульовані відносини у сфері купівлі-продажу, відступлення прав вимоги, іпотеки тощо. А договір факторингу у відповідності до частини першої\~ст. 1077 ЦК України\~передбачає передання однією стороною грошових коштів в розпорядження іншої за плату з зобов`язанням відступу прав грошової вимоги до третьої особи (боржника). Спеціальним законом в сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку є\~Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», частиною 8 Прикінцевих і перехідних положень якого було передбачено наступне - законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Згідно з пункту 9 частини першої статті 48 Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку. Згідно пункту 6 абзацу 2 частини сьомої статті 51 Закону Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про проведення відкритих торгів (аукціонів) уповноваженою особою Фонду або торговельним посередником, біржею тощо, у тому числі у разі продажу нулів активів, сформованих за рахунок майна кількох банків. Відповідно до абзацу 1 частини сьомої статті 51 Закону порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативно-правовими актами Фонду. В свою чергу порядок організації продажу активів (майна) банку, що ліквідується, встановлений\~рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року № 2 «Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року за № 1581/21893 та\~рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 березня 2016 року № 388 «Про затвердження Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 квітня 2016 року за № 606/28736. Згідно з абзацом 21 пункту 1 розділу 2 Положення № 388, потенційний покупець - фізична або юридична особа, яка має намір придбати актив (майно) банку та може набути такий актив (майно) у власність чи на підставі іншого речового права. За абзацом 2 пункту 5 розділу 7 Положення № 388 у разі встановлення, що переможець відкритих торгів (аукціону) з продажу прав вимоги або за договором забезпечення виконання зобов`язання є боржником та/або поручителем за такими договорами, уповноважена особа Фонду інформує про це Фонд і результати відкритих торгів (аукціону) скасовуються. За пунктом 5.11 Положення № 2 реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу. Таким чином, з огляду на наявність спеціального закону, з урахуванням змісту\~Прикінцевих та перехідних положень вказаного закону, норм Положень № 2 та № 388, право придбання на відкритому конкурсу у неплатоспроможного банку прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення мають будь-які фізичні та юридичні особи і які лише не мають бути боржниками та/або поручителями за відповідними договорами. Окрім цього, важливою відмінністю між договором факторингу та договором відступлення права вимоги є те, що при відступленні права вимоги первісний кредитор передає новому кредитору боргові зобов`язання боржника і більше взаємовідносин немає ні з боржником, ні з новим кредитором щодо перерахування коштів первісному кредитору, то ж фактично відбувається купівля-продаж права вимог боргових зобов`язань. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 11.09.2018 р. у справі №910/7320/17. За таких обставин договір купівлі-продажу не може бути віднесений до договору факторингу, оскільки не містить відповідних посилань щодо здійснення факторингової операції. Щодо покликань позивача, як на підставу визнання оскаржуваних договорів недійсними, на те, що сторони узгодили обсяг та умови переходу прав вимоги банку по кредитному договору до позивача, зокрема щодо розміру загальної заборгованості за кредитним договором у сумі 5 286 290,47 грн., однак такий розмір не відповідає дійсності, слід зазначити таке. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, позивач [PERSON] належним чином не виконала зобов`язання відповідно до умов кредитного договору та, оскільки такі зобов`язання не були припинені станом не день укладення оскаржуваних правочинів, відбулось відступлення прав вимоги за такими договорами. Оскільки станом на даний час відсутні судові рішення щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №MKLNF3.4586.004 від 20.03.2013 р., боржник вправі захистити своє право з приводу невірного розміру заборгованості чи відсутності такої у спосіб, передбачений чинним законодавством. Відповідно до\~ст. 81\~\~ЦПК України\~кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що оскаржувані Договір про відступлення прав вимоги №23 від 13 липня 2017 року та Договір про відступлення прав за Іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А. від 13 липня 2017 р. не відповідають вимогам чинного законодавства. Окрім цього, як зазначено вище, позивачем не надано доказів в обґрунтування того, які її права були порушені зі сторони відповідачів при укладенні оскаржуваних договорів. Із врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість та достовірність доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed