Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Гончаренко І.О. в інтересах позивача засобами поштового зв`язку 10.06.2021 звернулась до суду із зазначеним позовом, за змістом якого просить стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість за кредитним договором №2022245302 від 31.12.2018 20 055,10 гривень, в тому числі заборгованість за тілом кредиту у сумі 7 845,74 гривень, за відсотками у сумі 1,22 гривні, за комісіями РО - 12 208,14 гривень. За змістом позову, 31.12.2018 між сторонами у справі укладений кредитний договір №2022245302 у сумі 29 067,00 гривень на споживчі цілі та придбання послуг строком повернення коштів до 01.10.2021 з відсотковою ставкою 0,01% річних. Відповідно до п.1.2 договору протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредиту буде використовуватись фіксована процентна ставка у вказаному розмірі. Позивач стверджує, що виконав всі взяті на себе зобов`язання відповідно до умов договору, надавши кошти, обумовлені в кредитному договорі. В свою чергу, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами. 11.03.2021 на адресу позичальника надіслана вимога про добровільне погашення заборгованості, яка у передбачений в ній 30-денний строк не виконана. Станом на 18.05.2021 заборгованість за кредитним договором №2022245302 від 31.12.2018 становить 20 055,10 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 7 845,74 гривень, за відсотками у сумі 1,22 гривні, за комісіями РО - 12 208,14 гривень З підстав, передбачених ст. 509, 510, 526, 527, 610, 612, 626, 629, 1048 ЦК України, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивач просить задовольнити позов у вказаній сумі. Ухвалою судді від 01.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Згідно з ухвалою відповідачу визначено строк на подання відзиву та роз`яснено, що відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі його ненадання у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник позивача в судове засідання не з`явився, за змістом клопотання, вх.№ від 06.09.2021, відповідно до ч.1 ст.43 ЦПК України просить розглядати справу без участі сторони позивача, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі за відсутності відповідача, підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання 06.09.2021 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, викликався до суду завчасно. Згідно з заявою, вх.№ від 06.09.2021, просить розглядати справу без його участі, копію позовної заяви отримав, позов визнає в повному обсязі в сумі, зазначеній в позовній заяві. Інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань, зустрічної позовної заяви у даній справі не подано. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Інших заяв та клопотань до матеріалів справи відповідачем не надано, про причини своєї неявки [PERSON] суд не повідомив, заяв по суті справи (відзиву) не подав. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Крім того, суд зауважує, що відповідно до ч.2 ст.49, ч.1,4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання відповідачем позову у даній справі суперечить закону (нормам матеріального права), розмір заборгованості підтверджений не в повному обсязі, відповідно, прийняття визнання позову порушить законні інтереси відповідача, тому суд ухвалює відмовити у прийнятті визнання позову та, дослідивши матеріали справи, ухвалює рішення про часткове задоволення позову у зв`язку із таким. За матеріалами справи, Акціонерне товариство «ОТБ Банк» є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «ОТБ Банк». Так, на підставі рішення акціонера №77 від 05.04.2018 ПАТ «ОТБ Банк» змінив повне найменування на Акціонерне товариство «ОТБ Банк». Копія засвідченого витягу загальних положень статуту АТ «ОТБ Банк» та банківської ліцензії міститься у матеріалах справи. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 31.12.2018 укладений кредитний договір №2022245302 у сумі 29 067,00 гривень на споживчі цілі та придбання послуг строком повернення коштів до 31.12.2020 з відсотковою ставкою 0,01% річних. До суми кредиту включено 28 717,00 на придбання товару та 350,00 гривень на сплату додаткових послуг банку (смс+довідка). Відповідно до п.1.2 договору протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредиту буде використовуватись фіксована процентна ставка у вказаному розмірі. Частково - у сумі 5 000,00 гривень, передбачено самостійну участь позичальника у придбанні товару. Згідно з п.1.3 договору повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів на рахунок погашення боргових зобов`язань, реквізиту у додатку №1 до договору. При цьому, за змістом п.1.4 договору датою (моментом) надання банком та отримання позичальником кредиту вважається дата підписання позичальником кредитного договору. Кредит надається шляхом перерахування за дорученням позичальника коштів на поточний рахунок продавця на придбання товару. Відповідно до п.1.5 договору, підписанням кредитного договору позичальник гарантує та підтверджує, що: 1) Банк надав Позичальнику в письмовій формі та в повному об`ємі інформацію, передбачену законодавством, що захищає права споживачів; 2) Позичальника перед укладанням кредитного договору ознайомлено з інформацією, визначеною паспортом споживчого кредиту, необхідною для отримання кредиту; 3) Позичальник отримав кредит на сприятливих для нього умовах; Банк надав Позичальнику підписаний зі сторони Банку примірник кредитного договору зі всіма невід`ємними частинами та всіма додатками до кредитного договору (зокрема, але не виключно, графік платежів з розрахунком загальної вартості кредиту; 4) з правилами кредитування, зокрема, з положенням щодо відповідальності позичальника та тарифами банку, які є невід`ємною частиною кредитного договору та які розміщені на офіційному сайті, ознайомлений і згоден, а також зобов`язується належно та неухильно виконувати. Послуги банку, пов`язані із видачею кредиту, отримав у повному обсязі. Зауваження щодо якості послуг та, у тому числі послуг, надання банком та оплати комісійної винагороди за видачу кредиту відсутні. Згідно з п.6 договору, він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та всіх додатків до нього і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань по кредитному договору/ заяві-анкеті в повному обсязі. Згідно з п.7 договору кредитний договір /заява-анкета укладається відповідно до ст.6, 207, 627, 634 ЦК України. Підписанням кредитного договору / заяви-анкети клієнт приєднується до договору про порядок підписання правочинів, розміщений на офіційному сайті, зміст якого йому повністю зрозумілий та з яким він повністю погоджується. Копія договору із двома додатками до нього - графіку платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, орієнтовний графік платежів та анкета-заява на отримання кредиту від 31.12.2018, із якою звернувся до Банку [PERSON] , наявні у матеріалах справи. До позовної заяви додано також підписаний сторонами кредитного договору паспорт кредиту, який підтверджує надання споживачу інформації до укладення відповідного договору про споживчий кредит. Згідно з паспортом кредиту комісійна винагорода за видачу кредиту становить 0,00 гривень, за управління кредитом - 0% від суми кредиту, послуга смс+довідка у сумі 350,00 гривень є додатковою послугою, також передбаченою умовами кредитування. Після вичерпання пільгового періоду реальна процентна ставка визначена у розмірі 46,2% Також, згідно з паспортом передбачено ставки для нарахування пені та штрафу, про стягнення яких позовні вимоги не заявлено. При цьому, інших платежів за користування кредитом або порушення умов договору не наведено, зокрема, комісії за РО, про стягнення якої заявлено позовні вимоги. Позивачем в повній мірі доведено й виконання зобов`язань з боку банку у спосіб надання розрахункових документів, що підтверджують придбання товарів у ТОВ «Дієса» 31.12.2018 на загальну суму 33 717,00 гривень. Підтвердження надіслання на адресу позичальника вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань від 11.03.2021 суду не надано. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за договором №2022245302 від 31.12.2018 станом на 04.03.2021 загальний залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочена заборгованість на початок певного періоду) становить 7 875,74 гривень, відсоткам - 1,22 гривню, комісії за РО (повторно у розрахунку у даній графі зазначено про наявність простроченої заборгованості на початок певного періоду) - 12 208,14 гривень. Остання сплата в рахунок виконання кредитного договору відбулась у квітні 2020 року, що також вбачається з розрахунку. Задовольняючи позов частково, суд виходить з таких норм чинного законодавства. За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, ст. 509, 525-527, 599, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст. 626-629, 631 ЦК України) та положення Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, судом враховується позиція Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.07.2019 у цивільній справі №342/180/17, пр. 14-131цс19. Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Враховуючи зміст наведених норм, можна вважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки такі умови договорів приєднання розробляються АТ «ОТБ Банк», як надавачем банківських послуг, відповідно, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору та під час його виконання діють певні вимоги у визначеній редакції. У вказаній справі цю умову в повній мірі дотримано позивачем, тому до правовідносин, що виникли між сторонами, застосовуються положення ст.634 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, за нормою ч.1 ст.1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У цій справі, позивачем заявлено вимоги про погашення кредиту (тіла), процентів (на підставі договору) та комісії за РО, проте, розрахунок саме комісії за РО у сумі 12 208,14 гривень належним чином не вмотивований із посиланням на узгоджені між сторонами умови кредитування, а саме, зміст кредитного договору та паспорт кредиту, які надані суду та засвідчені підписами сторін. Відповідно, правова природа цієї комісії, підстави стягнення та порядок нарахування суду не доведені шляхом надання належних, допустимих та достатніх доказів. Під час розгляду справи суд дійшов висновку про те, що АТ «ОТБ Банк» виконало свої зобов`язання за кредитним договором від 31.12.2018. З урахуванням наведених норм, та наданого позивачем розрахунку суд встановив, що станом на \-04.03.2021 відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені кредитним договором (до 31.12.2020) належним чином не виконав, сума тіла кредиту та процентів, що підтверджена розрахунком, є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. Із врахуванням норми ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення заборгованості у вказаній судом сумі. Тому, дослідивши надані представником позивача на підтвердження позовних вимог письмові докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню на зазначених підставах, відповідно, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача комісії за РО. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються частково, із відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у загальній сумі 888,18 гривень, пропорційно до розміру заборгованості, що підлягає стягненню.

Outcome: partial