Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Представник КП «Водоканал» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання та водовідведення у розмірі 8\~643,35 гривень, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачем було надано послуги з централізованого водопостачання та водовідведення відповідачам до квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Проте, відповідачі оплату за послуги підприємства вносять не в повному обсязі, у зв`язку із чим утворилась заборгованість за період з 04.04.2009 року по 30.09.2018 року в сумі 8\~643,35 гривень. У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути з відповідачів вказану суму заборгованості, а також стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 921 гривень. Ухвалою суду від 18.02.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву КП «Водоканал» та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 15.03.2019 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує. У відзиві в обґрунтування заперечень проти позову відповідач посилається на те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість нарахована на ім`я її померлого батька [PERSON] за особовим рахунком № [NUMBER] . Після смерті [PERSON] квартиру було розділено між спадкоємцями: відповідачем [PERSON] та її братом [PERSON] . Особисто Відповідач регулярно сплачує вартість комунальних послуг за встановленими лічильниками та не має заборгованості, у зв`язку з цим, позовні вимоги не визнає та заперечує проти їх задоволення, просить розглянути справу у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою суду від 25.03.2019 року визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 09.09.2019 року відповідачами подано заяву по застосування позовної давності до заявлених вимог та письмові заперечення на позов, відповідно до яких відповідачі наполягають на тому, що пред`явлений до стягнення розмір заборгованості є необгрунтованим. Після смерті [INFO] квартиронаймача [PERSON] рішенням суду від 15.07.2008 року змінено договір найму квартири, одному із спадкоємців [PERSON] з сином [PERSON] виділено ізольовану кімнату для проживання, з яким відповідну комунальну установу зобов`язано укласти договір найму житлового приміщення, та відкрити на його ім`я особовий рахунок. Відповідачам особовий рахунок на оплату комунальних послуг відкрито не було, що унеможливлює укладення договору по отриманню послуг КП „Водоканал, тому відповідачі вважають, що вимоги позову не обгрунтовані, а позивачем не підтверджено належними доказами факту надання послуг саме відповідачам. 18.09.2019 року представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до якого позивач не погоджується з доводами відповідачів. Зазначає, що нарахування платежів за послуги водопостачання і водовідведення проводиться, виходячи з розміру затверджених тарифів та показань засобів обліку. Відповідачі користуються наданими послугами, надавали показання приладів обліку води та періодично сплачували їх вартість, тому зобов`язані оплачувати їх вартість у повному обсязі, в порядку, визначеному Законом. Позивач не відмовлявся встановити відповідачам окремий особовий рахунок, відповідачі з відповідною заявою не зверталися, такі доводи відповідачів позивач вважає не підтвердженими належними доказами. До встановлення у 2012 році засобу обліку води нарахування здійснювалися відповідно до кількості зареєстрованих у квартирі осіб, а після його встановлення, згідно із наданими показаннями лічильника, тому позивач вважає доводи відповідачів про те, що нарахована заборгованість є заборгованістю померлого у 1998 році батька [PERSON] хибними. Заяву про застосування строку позовної давності позивач вважає не обґрунтованою, оскільки такий строк переривався шляхом звернення до суду із заявою про видачу судового наказу. 19.11.2019 року позивачем подано додаткові пояснення, відповідно до яких, позивач наполягає на перериванні строку позовної давності, та заперечує проти заяви відповідачів в цій частині. Зазначає, що поточні платежі по оплаті за послуги водопостачання та водовідведення, здійснені відповідачами за період з 09.2011 року по 08.2016 року, були зараховані в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за період до 04.2009 року, оскільки відповідачі при оплаті послуг не вказували призначення платежів. Тому позивач наполягає на позовних вимогах у повному обсязі. Представник позивача підтримала позовні вимоги, та наполягала на їх задоволенні, суду надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] суду надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, відповідно до якої проти позову заперечує, у його задоволенні просить відмовити та застосувати позовну давність. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 12.02.2019 року №01-17/04/1060 (а.с. 13-14). З матеріалів справи встановлено, що по отриманню послуг водопостачання та водовідведення, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] , відкрито особовий рахунок № [NUMBER] (а.с. 8). Як передбачено ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, що проживають спільно з ними, несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з договору найму житлового приміщення. Згідно з довідкою КП «Водоканал» та розрахунку заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] , за період з 04.04.2009 року по 30.09.2018 року позивачем нараховано заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 8\~643,35 гривень (а.с. 5-7). Відповідно до\~ст. 162 ЖК України\~плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами та вноситься у встановлені строки. За рішенням Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999 року, збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг, а функції зі збору платежів з населення передано КП «Водоканал». Відповідно до Закону України „Про житлово-комунальні послуги відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є споживачами послуг водопостачання та водовідведення, що надаються позивачем КП «Водоканал». Згідно зі ст.ст.\~12,\~13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до статті 257\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини 3,4,5 статті 267 ЦК України). Встановлено, що з даним цивільним позовом позивач звернувся до суду 05.02.2019 року, про що свідчить відповідна реєстраційна відмітка на першій сторінці позовної заяви. З наданих суду матеріалів встановлено, що 07.02.2017 року КП „Водоканал звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суми заборгованості по оплаті за воду та послуги каналізації у розмірі 11\~980,68 гривень, за якою 28.02.2017 року було видано відповідний судовий наказ. Ухвалою суду від 31.03.2017 року судовий наказ скасовано. Отже, строк позовної давності переривався, однак трирічний строк позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості, заявлених до лютого 2014 року сплив. Долучена до матеріалів справи копія заяви про звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості від 19.04.2012 року, за якою було видано судовий наказ, який в подальшому ухвалою суду від 03.09.2012 року скасовано, не свідчить про переривання строку позовної давності, оскільки на момент подання 07.02.2017 року позивачем заяви про видачу судового наказу, трирічний строк позовної давності за її вимогами сплив. Верховний Суд України у Постанові 6-43цс17 від 22.03.2017 року виклав наступну правову позицію щодо підстав для переривання строку позовної давності, у якій зазначено наступне. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Позивачем, на підтвердження доводів про переривання строку позовної давності, належних доказів про визнання відповідачем суми боргу за період з квітня 2009 року по лютий 2014 року суду не надано. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за період з квітня 2009 року по лютий 2014 року не підлягають задоволенню, у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду позовними вимогами про стягнення заборгованості за вказаний період. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем встановлено, що розмір нарахованої заборгованості на лютий 2014 року по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] , склав 8\~255,48 гривень. Отже сума заборгованості за період з лютого 2014 року по вересень 2018 року, з урахуванням сплачених сум становить 878,06 гривень. Судом встановлено, що з лютого 2014 року відповідачами вносилися платежі за надані позивачем послуги, що відображено у розрахунку позивача. Доводи позивача про те, що суми платежів, які відповідачами вносилися по оплаті послуг водопостачання та водовідведення у цей період, були зараховані на погашення заборгованості, встановленої раніше за період з червня 2006 року по квітень 2009 року, на підставі рішення суду, суд вважає необгрунтованими, виходячи з наступного. Так, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2010 року з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на коритсь КП „Водоканал стягнуто суму заборгованості по оплаті за воду та послуги каналізації за період з вересня 2006 року по квітень 2009 року у сумі 3\~897,07 гривень. Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до\~ст.\~431\~ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Законом України „Про виконавче провадження визначено порядок виконання судових рішень, зокрема, ст. 1 цього Закону визначено, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до\~ст.\~2\~ЦПК України,\~завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави.\~ Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Статтею 10\~ЦПК України\~визначено,\~що суд\~при розгляді\~справи керується\~принципом верховенства\~права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. З матеріалів справи не вбачається звернення до виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2010 року позивачем у встановленому законом порядку. Наданими позивачем доказами не підтверджено встановлення порядку виконання рішення суду шляхом зарахування поточних платежів по оплаті наданих послуг на погашення заборгованості, стягнутої судом. Посилання позивача на положення ст. 534 ЦК України, яка визначає черговість погашення вимог за грошовими зобов`язаннями, суд вважає недоречними, оскільки сплачені відповідачами поточні платежі були зараховані в рахунок погашення заборгованості стягнутої рішенням суду, а не нарахованих позивачем сум в порядку їх черговості. На переконання суду, рішення суду про стягнення заборгованості підлягає виконанню в порядку, встановленому законом, а не шляхом зарахування поточних платежів, здійснених відповідачами, по оплаті за надані послуги. Таким чином, позивачем не надано належних доказів невиконання відповідачами обов`язку по оплаті наданих позивачем послуг, оскільки з наданого розрахунку вбачається, що відповідачами здійснювалися періодичні платежі протягом заявленого періоду з лютого 2014 року по вересень 2018 року. За викладених обставин позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідачів за період з лютого 2014 року по вересень 2018 року у розмірі 878,06 гривень є необгрунтованими та не підтвердженими належними доказами, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору, суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed