Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

Представник позивача - адвоката Какулія О.Є., який діє в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду та просить визнати за громадянином України [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , право власності на квартиру загальною площею 70,2 кв.м., житловою площею 42,9 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу. Свій позов обґрунтував тим, що 09.07.2012 року [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру загальною площею 70,2 кв.м., житловою площею 42,9 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , про що вони уклали договір купівлі-продажу, який був посвідчений 09.07.2012 року приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області Запрудською Н.Б., зареєстрований в реєстрі за №1516. Відповідно до Договору №1516 його складено в двох примірниках, один з яких залишився на зберіганні в справах приватного нотаріуса Луганського міського нотаріального округу Луганської області Запрудської Н.Б., а другий виданий покупцю - позивачу. 30.07.2012 року право власності позивача на вказану квартиру було зареєстровано у міському комунальному підприємстві БТІ м. Луганська. Відповідно до Інформаційної довідки з ДРРПНМ №189035064 від 16.11.2019 року власником квартири за адресою: [ADDRESS] є позивач, підстава виникнення права власності - Договір №1516, будь-які заборони відчуження та іпотека за даними реєстру відсутні. В листопаді 2019 року позивач вирішив розпорядитись власним нерухомим майном. При консультації з нотаріусом йому було повідомлено, що для продажу квартири необхідно надати оригінал правовстановлюючого документу на неї, яким є Договір №1516. Однак зробити це позивач не може, оскільки оригінал Договору №1516 був втрачений ним в 2014 року разом з іншими речами та документами при виїзді з тимчасово окупованої території України. При яких обставинах був загублений вказаний документ Позивач пояснити не може, оскільки в 2014-му році він перебував на службі в органах внутрішніх справ та брав безпосередню участь в антитерористичній операції з перших днів її проведення. В силу цих обставин ретельно та зважено збирати свої речі та документи у Позивача не було часу. Оскільки позивач не зміг надати оригінал Договору №1516 нотаріус повідомила, що відповідно до ст.53 Закону України «Про нотаріат» у випадку втрати правовстановлюючого документу на нерухоме майно у нього є право звернутись до нотаріуса, який його посвідчив, за видачею дублікату. В той же час позивачу було пораджено звернутись до Головного територіального управління юстиції у Луганській області для отримання інформації про місце здійснення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Луганського міського нотаріального округу Луганської області Запрудської Н.Б., а також про місце знаходження її нотаріального архіву та документів нотаріального діловодства, тому що наказом Міністерства юстиції України від 17.06.2014 № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» діяльність нотаріусів на території м. Луганська була тимчасово припинена. 20.11.2019 року представник позивача звернувся до ГТУЮ в Луганській області з запитом про надання інформації стосовно місця здійснення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Запрудської Н.Б., а також про місце знаходження її нотаріального архіву та документів нотаріального діловодства, з метою звернення до неї за отриманням дублікату втраченого правовстановлюючого документу. 25.11.2019 року ГТУЮ в Луганській області надало відповідь в якій зазначило, що наказом Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 26.05.2016 № 244/В «Про припинення приватної нотаріальної діяльності Запрудської Н.Б.» діяльність приватного нотаріуса Запрудської Ніни була припинена по Луганському міському нотаріальному округ у з 27.05.2016 року. Відповідно до наказу Головного управління юстиції у Луганській області від 25.11.2014 року № 46-В «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» (зі змінами) та наказу Головного територіального управління юстиції Луганській області від 21.02.2019 № 56/В «Про зміну місцезнаходження Луганського обласного державного нотаріального архіву» Луганський обласний державний нотаріальний архів переміщений до м. Сєвєродонецьк (нова юридична адреса: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, буд. 52-А). Однак, фактично документи нотаріального архіву та нотаріального діловодства приватного нотаріуса Луганського міського нотаріального округу Запрудської Ніни до Луганського обласного державного нотаріального архіву не передані та залишаються на тимчасово окупованій території, їх перевезення є неможливим. Таким чином за обставин, що склалися на сьогодні, відсутня можливість видати дублікат договору купівлі-продажу. Наведені вище факти свідчать, що позивачем вжиті всі можливі заходи для позасудового вирішення виниклого спору, але тимчасова окупація частини території Луганської області та пов`язані з цим негативні обставини, унеможливили отримання дублікатів нотаріальних документів, виданих нотаріусами, які здійснювали свою діяльність на цих територіях. У зв`язку з цим гарантоване Конституцією України право власності позивача порушене та потребує захисту, оскільки діє лише в частині володіння та користування майном та не діє в частині розпоряджання ним. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, звернулися до суду з заявою про розгляду справи без їх участі, на задоволені позовних вимог наполягають, не проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повторно не з`явився в судове засідання, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України та ст. 12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», про причини неявки відомостей від нього не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, зустрічні позови до суду не пред`являв. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного судового провадження за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 09.07.2012 року [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру загальною площею 70,2 кв.м., житловою площею 42,9 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , про що вони уклали договір купівлі-продажу, який був посвідчений 09.07.2012 року приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області Запрудською Н.Б., зареєстрований в реєстрі за №1516. (а.с.6, 7, 8) Відповідно до Інформаційної довідки з ДРРПНМ №189035064 від 16.11.2019 року власником квартири за адресою: [ADDRESS] є Позивач, підстава виникнення права власності - Договір №1516, будь-які заборони відчуження та іпотека за даними реєстру відсутні.(а.с.9) В листопаді 2019 року позивач вирішив розпорядитись власним нерухомим майном. При консультації з нотаріусом йому було повідомлено, що для продажу квартири необхідно надати оригінал правовстановлюючого документу на неї, яким є Договір №1516. Однак зробити це позивач не може, оскільки оригінал Договору №1516 був втрачений ним в 2014 року разом з іншими речами та документами при виїзді з тимчасово окупованої території України. При яких обставинах був загублений вказаний документ позивач пояснити не може, оскільки в 2014-му році він перебував на службі в органах внутрішніх справ та брав безпосередню участь в антитерористичній операції з перших днів її проведення. В силу цих обставин ретельно та зважено збирати свої речі та документи у позивача не було часу. 20.11.2019 року представник позивача звернувся до ГТУЮ в Луганській області з запитом про надання інформації стосовно місця здійснення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Запрудської Н.Б., а також про місце знаходження її нотаріального архіву та документів нотаріального діловодства, з метою звернення до неї за отриманням дублікату втраченого правовстановлюючого документу. (а.с.10-11) 25.11.2019 року ГТУЮ в Луганській області надало відповідь в якій зазначило, що наказом Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 26.05.2016 № 244/В «Про припинення приватної нотаріальної діяльності Запрудської Н.Б.» діяльність приватного нотаріуса Запрудської Ніни була припинена по Луганському міському нотаріальному округ у з 27.05.2016 року. (а.с.12) Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, передбаченому законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. У відповідності до ст. 20 ЦК України право на захист своїх прав особа здійснює на власний розсуд. Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, відповідно до якого власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин першої та другої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається з матеріалів справи позивачем [PERSON] було вжито всі можливі заходи для позасудового вирішення даного спору. В даному випадку позивач не має змоги підтвердити своє право власності на зазначений будинок, яке було набуто ним на законних підставах, однак потребує захисту у зв`язку із втратою правовстановлюючих документів на це нерухоме майно та неможливістю на даний час їх відновлення та вирішення цього питання у позасудовому порядку з незалежних від нього обставин. Згідно положень до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень ч.1 ст.15та ст.392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. У правовій позиції від 18 лютого 2015 року, висловленій Верховним Судом України у справі № 6-244 цс14 також зазначено, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача [PERSON] , оскільки визнання за ним права власності на квартиру загальною площею 70,2 кв.м., житловою площею 42,9 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу, не призведе до порушення прав, свобод та інтереси інших осіб і єдиним можливим способом захисту його прав та законних інтересів. Як вбачається з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В даному випадку позивач від сплати судового збору звільнений на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а відтак з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 840, 80 гривень. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved