Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Представник ПАТ «Дельта Банк» в січні поточного року заявив позов до [PERSON] про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки, шляхом передачі банку у власність предмету іпотеки, а саме належну [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS], та про визнання за банком права власності на предмет іпотеки. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем договорів кредитування та іпотеки, що були укладені нею з АКІБ «УкрСиббанк» в 2008 році. Представник позивача Самойлова Є.О. подала заяву, за якою на вимогах позову наполягала, просила розглянути справу без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. [PERSON] в суд не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомила. Оскільки, у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Судом встановлено таке. 30.07.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11378267000 (далі кредитний договір), за яким банк надав, а позичальник прийняв кредит в сумі 100000 доларів США, строком користування до 30.07.2029р. зі сплатою 14 %, з можливістю зміни процентної ставки. Додатком 1 до кредитного договору, сторони встановили графік виплат позичальником кредиту і відсотків за його користуванням. Цього ж дня, на забезпечення кредитного договору [PERSON] передала в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» двокімнатну квартиру [ADDRESS], що належить їй відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. 30.07.2008 року за реєстровим №1901, про що сторони оформили договір іпотеки №91225, який також посвідчив приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лосєв В.В. за реєстровим №1904 (далі договір іпотеки). 04.02.2009р. сторони переглянули умови договорів, зокрема кінцевий термін повернення кредиту перенесли на 30.07.2037 року, змінили графік повернення кредиту, порядок погашення кредиту, реструктуризували борг, що виник за договором, тощо. Крім того, сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору при його укладенні так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку №11378267001 (дивись Додаткову угоду до кредитного договору). В наступному Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (правонаступник АКІБ «УкрСиббанк») передали права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», на що вказує виписка з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011р., та відповідні додатки до нього. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На виконання п.1.1. кредитного договору, кредитор надав відповідачу кредитні кошти шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок, що підтверджується копією заяви на видачу готівки від 30.07.2008 року №23. Згідно з п. 3.4.1 кредитного договору, позичальник зобов'язалася повернути суму кредиту, сплатити плату за кредит і інші грошові платежі на рахунок банку в порядку та на умовах договору. Проте, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], взяті на себе зобов'язання, виконувала неналежним чином, у зв'язку з чим кредитором станом на 24.11.2014 року облікована заборгованість за кредитним договором №11378267000 (реєстраційний №11378267001) в сумі 2579279,96 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 1482172,50 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 1097107,46 грн. У випадках передбачених законодавством відповідно до п.3.1.3 кредитного договору банк вправі вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та плати за кредит. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України, наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно з п. 4.1.1 Договору іпотеки, іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечене іпотекою. Відповідно п. 4.2.1 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Крім того, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, в тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку» (застереження п.5.2.1 договору іпотеки). Право визначення підстави та способу звернення стягнення на предмет іпотеки сторони залишили за іпотекодержателем (п.4.3 договору іпотеки). Згідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 35 ч.1 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Таку, вимогу позивачем було надіслано на адресу відповідача 15.10.2014р. за вих. №31.4-08/11217/14. Згідно з статтею 37 ч. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. З приводу застосування останньої норми, Пленум Вищого спеціалізовану суду з розгляду цивільних і кримінальних справ п.39 постанови від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Частиною 3 ст. Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Ринкова вартість квартири [ADDRESS], за висновком ТОВ «Вектор оцінки», станом на 03.11.2014р. складає 440642 грн., або 34024,45 доларів США із розрахунку 1 долар США - 12.950746 грн. На час розгляду справи вартість предмета іпотеки, виходячи з курсу долара до національної одиниці в 23,304799 грн., становить 792932 грн. 97 коп. За таких фактів та відповідних їм правовідносин, з урахуванням відсутності заперечень відповідача, суд приходить до висновку, що позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки може бути задоволено на підставі ст.ст. 16, 20, 514, 525, 526, 599, 611, 1049, 1050, 1054 ЦК України, та вказаних в рішенні норм Закону України «Про іпотеку». Що стосується вимог позову про визнання права власності на предмет іпотеки, то суд вважає, що в їх задоволенні слід відмовити, за їх необґрунтованістю а ні доказами, а ні посиланням на відповідний закон. Отже, позов підлягає задоволенню частково. Витрати у справі, за наведеного рішення, суд покладає на відповідача відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial