Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Представник позивача звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за природний газ. Посилався на те, що позивачем надаються відповідачці [PERSON] послуги по газопостачанню в квартиру [ADDRESS] . Разом з тим, відповідачка неналежно виконує свої зобов`язання по сплаті коштів за природній газ, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість за період з листопада 2019р. по березень 2021р. в сумі 5 958,42грн. Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 06 січня 2021 року відмовлено у видачі судового наказу. Оскільки [PERSON] на попередження про сплату заборгованості належним чином не реагує, тобто таким способом відмовляється у добровільному порядку сплатити борг, просив стягнути з неї на користь ТОВ «Чернівцігаз Збут» заборгованість за природній газ у розмірі 5958,42грн., а також судові витрати за подання позовної заяви до суду в розмірі 2 270грн. Розгляд справи відбувався у відсутність сторін. 27 травня 2021 року на електронну адресу суду від представника позивача - адвоката Попова В.Д. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Також, цього ж дня, від відповідачки [PERSON] надійшла заява, у якій вона позовні вимоги визнала повністю. Просила слухати справу у її відсутність. У зв`язку із тим, що в судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що ТзОВ «Чернівцігаз Збут» надаються відповідачці [PERSON] послуги по газопостачанню у квартиру [ADDRESS] . У зв`язку із цим, їй відкрито для проведення розрахунків особовий рахунок [NUMBER] . Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, в тому числі договори та інші правочини. Згідно із ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно зі ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, а у разі неможливості - відшкодувати його вартість. Згідно з вимогами «Правил постачання природного газу» (постанова НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2496, надалі - Правила) визначено, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2500 затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам. Згідно з п.1.1. Типового Договору визначено, що він є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником (п.1.1 Типового Договору). Згідно з п.1.2. Типового Договору визначено, що умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2496 і є однаковими для всіх побутових споживачів України. Згідно з п. 1.3. Типового Договору визначено, що цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641,642 ЦК України на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору. Статтею 633 Цивільного кодексу України визначено, що публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Згідно зі ст.634 Цивільного кодексу України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно Правил побутовий споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу, а розрахунковим періодом є календарний місць, а строк оплати встановлено не пізніше 10 числа наступного місяця. Судом встановлено, що ТОВ «Чернівцігаз Збут» у порядку, передбаченому Правилами розмістив на своєму сайті типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, а також надіслав усім побутовим споживачам заяви-приєднання із супровідним листом по формі, встановленій у постанові НКРЕКП від 30.09.2015р. №2500, яку споживачам необхідно було підписати та повернути в ТОВ «Чернівцігаз Збут». Згідно з вимогами Правил, якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ або факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору постачальником відповідно до вимог цих Правил. Крім того, у разі незгоди споживача укладати договір з постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу та його об`єкт. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачка не подавала письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт, споживання природного газу з газорозподільної системи не припиняла та фактично проводила споживання природного газу. Отже, вказані дії відповідачки свідчать про її фактичну згоду про приєднання до умов Типового договору. Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений природний газ на умовах, визначених договорами (п.20 Порядку). Однак, згідно дослідженої у судовому засіданні довідки про розрахунок боргу, відповідачка [PERSON] неналежно виконує свої зобов`язання по сплаті коштів за природній газ, у зв`язку із чим у неї за період з листопада 2019 року по березень 2021 року виникла заборгованість за природний газ у розмірі 5 958,42грн. (а.с.4). Як вбачається із матеріалів справи, відповідачка належним чином повідомлялася про наявність заборгованості та необхідність її погашення, однак на неї належним чином не відреагувала та повністю заборгованість за природний газ не сплатила (а.с.13,14). Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, враховуючи зазначені вище вимоги закону, суд вважає, що вказаний вище борг за природний газ підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача в повному об`ємі. Згідно вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням вказаних вимог закону, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 50 % сплаченого ним судового збору за подання позовної заяви до суду, що становить 1135грн., а інших 50% сплаченого ним судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved