Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Представник позивача Дорошенко К.В. звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за спожиті послуги з теплової енергії в гарячій воді, надані у належне відповідачці на праві власності нежитлове приміщення І по [ADDRESS] за період з жовтня 2015 року до грудня 2019 року включно у сумі 15002,12 гривні, інфляційних втрат 3091,18 гривня, 3% річних 1866,65 гривень. В обґрунтування позову зазначила, що відповідно до укладеного 01.12.2014 між Концерном «МТМ» та [PERSON] . Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102393, позивач надав відповідачці теплову енергію у належне їй на праві власності нежитлове приміщення І по [ADDRESS] за період з жовтня 2015 року до грудня 2019 року включно на суму 15002,12 гривні. Відповідачка належним чином, умови договору про оплату вартості отриманих послуг за діючими тарифами та у встановлені терміни та порядку не виконувала, у зв`язку з чим виникла вищевказана заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідачки разом з інфляційними втратами, 3% річних та судовим збором, сплаченим при зверненні з вказаним позовом до суду. Відповідачка відзив на позов не надала. Ухвалою від 26.102020 відкрито провадження по справі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідачка, будучи повідомленою відповідно до вимог ЦПК України, в судове засідання 16.11.2020 та 03.12.2020 не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ст.\~280\~ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові документи, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов наступних висновків. 01\~грудня 2014\~року між\~Концерном «Міські\~теплові мережі»\~та [PERSON] \~як власницею\~нежилого приміщення\~І у\~підвалі житлового\~будинку по\~ [ADDRESS] ,\~укладено договір\~№ 102393 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, надання послуги централізованого постачання гарячої води, відповідно до п.1.1 якого, Теплопостачальна організація взяла на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді для опалення Споживачу, а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього Договору та додатками до Договору, що є його невід`ємними частинами. Система опалення приміщення є спільною з будинком, що підтверджується розрахунком теплової потужності системи опалення, погодженого Концерном 03.04.2014. Суд встановив, що на підставі вищевказаного договору між сторонами встановилися договірні відносини з приводу надання теплової енергії у гарячій воді, у зв`язку з чим на ім`я відповідачки у Концерні «МТМ» на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , за яким проводились нарахування. Відповідно до п. 6.4.Договору Споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Згідно наданих позивачем рахунків та актів приймання-передачі теплової енергії, на виконання умов Договору, Теплопостачальна організація відпустила у нежиле приміщення І у підвалі житлового будинку по [ADDRESS] теплову енергію за період з жовтня 2015 року до грудня 2019 року на суму 15002,12 гривень, що підтверджується розрахунком суми заборгованості, який суд визнає належним та допустимим доказом. Відповідачкою за вказаний період вартість отриманих послуг не сплачувалась взагалі, а тому загальна заборгованість [PERSON] перед Концерном «МТМ» станом на 01.01.2020 складає 15002,12 гривень. 19.04.2018 позивач надіслав на адресу [PERSON] претензію № 694/09 від 18.04.2018 щодо погашення заборгованості за теплову енергію, що підтверджується поштовим чеком від 19.04.2018 № 6906503670071, яка станом на час розгляду справи у суді залишена без виконання. Згідно п.6.7.2. Договору, у разі неотримання Теплопостачальною організацією підписаного Акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п.6.7.1. Договору, Акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем, і оформлений таким чином акт вважається погодженим та є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений у ньому розрахунковий період. Відповідачка жодних заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії на адресу Позивача не надала, належним чином оформлені акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період на адресу Теплопостачальної організації не повернула, виставлені рахунки за фактично спожиту теплову енергію не сплатила. Згідно з ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України від 24.06.2004 №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до ст.19 Закону №1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У ст.1 Закону №1875-IV зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Аналогічні норми містить ст.1 Закону №2189-VIII. Відповідно до п.22 ст.1 Закону України від 12.05.1991 №1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон №1023-XII) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; Згідно зі ст.13 Закону №1875-IV, ст.5 Закону №2189-VIII, позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Згідно зі ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі 322 ЦК України тягар утримання майна є обов`язком його власника. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Свої зобов`язання щодо надання теплової енергії в гарячій воді , надання послуг централізованого постачання гарячої води виконує в повному обсязі, що не було спростовано відповідачкою. Відповідачка у свою чергу порушила свої зобов`язання за Договором від 01.12.2014 та своєчасно не вносила оплату за отримані послуги. За період з жовтня 2015 року до грудня 2019 року включно утворилась заборгованість у сумі 15002,12 гривні. Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст.625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також гри відсотка річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку\~з цим,\~ [PERSON] \~були нараховані\~інфляційні втрати\~в сумі\~3091,18\~гривня та 3% річних у сумі 1866,65\~гривень,\~що підтверджено\~розрахунками,\~долученими до\~позову,\~які суд\~вважає обґрунтованими,\~а відтак,\~загальна сума\~боргу,\~яку відповідачка\~повинна сплатити\~на користь\~Концерну «МТМ»\~становить \~19959,95\~гривень. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2102 гривні.

Outcome: approved