Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просить визнати за [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , право власності на житловий будинок загальною площею 208,8 кв.м. та господарські будівлі і споруди, розташовані за адресою: [ADDRESS] , в якому він мешкає з 1999 року, за набувальною давністю. Зазначає, що у 1999 році [PERSON] разом з дружиною переїхали у с. Миколаївка Лозівського району Харківської області в зв`язку з працевлаштуванням у Шебелинське управління магістральних газопроводів філії Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз». Їм було надано службове житло - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . З моменту працевлаштування, з 1999 року і до теперішнього часу [PERSON] проживає у вищевказаному будинку, за більш ніж 20 років поліпшував стан житлового будинку, робив поточні ремонти, зробив благоустрій подвір`я і земельної ділянки до житлового будинку. За весь час проживання у вищевказаному будинку ніхто претензій до позивача по справі не пред`являв стосовно його проживання у ньому. Після того, як стало питання про оформлення права власності на службове житло працівникам Шебелинського управління магістральних газопроводів філії Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» (надалі - Управління), у 2016 році були оформлені договори безоплатної оренди користування житла між працівниками та Управлінням. Для спрощення процедури передачі службового житла у приватну власність, Управління передавало житлові будинки та квартири на баланс до сільських рад, на території яких вони знаходились, після чого рішенням сільських рад вказані будинки передавались для безоплатної приватизації їх мешканцям. 31.08.2018 року було утворено об`єднану територіальну громаду, до якої увійшли 23 громади, у тому числі і Миколаївська. В зв`язку з цим [PERSON] не встиг скористатись своїм законним правом на приватизацію службового житла, в такому порядку, як це зробили його співробітники, оскільки житлові будинки, які були на балансі Михайлівської сільської ради Лозівського району Харківської області, перейшли у власність Лозівської міської об`єднаної територіальної громади. Даний факт підтверджується витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.07.2019 року. Таким чином, вважає доведеним факт набуття позивачем права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 20 років, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання, в якому просить розглянути справу за його відсутності, справу вирішити на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 1999 року [PERSON] був працевлаштований до Шебелинського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів УМГ «Харківтрансгаз». Сторонами не заперечується, що подружжю було надано службове житло - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . З моменту працевлаштування, з 1999 року і до теперішнього часу [PERSON] мешкає у вищевказаному будинку. Після того, як стало питання про оформлення права власності на службове житло працівникам Шебелинського управління магістральних газопроводів філії Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» (надала - Управління), у 2016 році були оформлені договори безоплатної оренди користуванням житла між працівниками та Управлінням. Так, 10.03.2016 року між ПАТ «Укртрансгаз» в особі начальника Шебелинського управління магістральних газопроводів філії Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» та [PERSON] укладено договір безоплатної оренди користування будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Для спрощення процедури передачі службового житла у приватну власність, Управління передавало житлові будинки та квартири на баланс до сільських рад, на території яких вони знаходились, після чого рішеннями сільських рад вказані будинки передавались для безоплатної приватизації їх мешканцям. 31.08.2018 року рішенням №993 LІІ сесії VII скликання «Про утворення старостинських округів Лозівської міської ради Харківської області», на території даної ради було утворено старостинські округи, що увійшли до міської об`єднаної територіальної громади з адміністративним центром в місті Лозова, у тому числі і Миколаївський. В зв`язку з цим [PERSON] не встиг скористатись своїм законним правом на приватизацію службового житла в такому порядку, як це зробили його співробітники, оскільки житлові будинки, які були на балансі Михайлівської сільської ради Лозівського району Харківської області, перейшли у власність Лозівської міської об`єднаної територіальної громади. що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.07.2019 року. Суд зазначає, що згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ч. 1,4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Як зазначається в листі Верховного суду України від 01.07.2013 «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). Відповідно до п. 11 Постанови, враховуючи положення статей 335 і 334, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Згідно з п. 13 Постанови можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном, відкрито, безперервно володіє ним більш, ніж 10 років, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на спірний житловий будинок.

Outcome: approved