Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Красноградської районної державної адміністрації Харківської області - Литвиненко Людмили Володимирівни про визнання протиправним та скасування запису про право власності, визнання права власності, визнання кредитного договору та зобов`язання за ним припиненим, визнання договору іпотеки та зобов`язання за ним припиненим, зняття обтяження речових прав на нерухомість. Представник позивача в обґрунтування вимог за позовом зазначив, що позивачу з 18.12.2007 року, на підставі рішення виконавчого комітету Фрунзенської районної у м. Харкові ради, належить на праві власності квартира за адресою: [ADDRESS] , де до теперішнього часу проживає позивач з сім`єю. 10.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та позивачем укладено договір споживчого кредиту під заставу житлової нерухомості, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у сумі 33 000 доларів США на споживчі потреби на строк до 10 липня 2018 року включно. На забезпечення виконання зобов`язань, укладено іпотечний договір від 10.07.2008 року, предметом якого є квартира за адресою: [ADDRESS] . Посилається на те, що на протязі 2008-2015 років позивач добросовісно гасив кредит згідно з встановленим графіком, після чого перестав платити з причин різкого підвищенням вартості курсу долару до гривни та неможливості погашати кредит у новому розмірі, у зв`язку з чим, 12.01.2015 рроку АТ «Альфа-банк» змінив умови, порядок та строки дії кредитного договору, шляхом направлення позивачу вимоги про дострокове повернення кредиту. Разом з тим, вказаний вище відповідач звернувся з позовом до суду та заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.12.2015 року стягнуто з позивача та його поручителя солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 275 341,37 грн. та судовий збір по 1376,70 грн. На підставі зазначеного заочного рішення видано виконавчі листи на примусове виконання рішення та відкриті виконавчі провадження №№ АСВП 50939682, АСВП 50940152, АСВП 50938895, АСВП 50939548. Вказує на те, що 13.02.2018 року виконавчі провадження №№ АСВП 50939548, АСВП50940152 та 07.12.2018 року виконавчі провадження №№ АСВП50939682, АСВП 50938895 закінчено на підставі постанов про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням рішення у повному обсязі. Вважає, що позивач виконав усі зобов`язання по кредитному договору та зобов`язання за ним припинилися шляхом повного виконання, що призвело й до припинення іпотечного договору та зобов`язання за ним. Зазначає, що 11.12.2018 року позивач направив АТ «Альфа-банк» заяву із повідомленням про повне виконання кредитного договору та його припинення, як і припинення іпотечного договору, прохання про надання згоди на вилучення запису з Єдиного реєстру іпотек, реєстраційний номер обтяження 7545626, на зняття заборони відчуження майна та вилучення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 7545999, про видачу довідки про погашення зобов`язання та закриття поточного рахунку для обліку кредитної заборгованості, однак відповіді не отримав. Вказує на те, що 13.05.2019 р. сім невідомих осіб, які представилися співробітниками служби безпеки АТ «Альфа-банк», прибули за вказаною вище адресою квартири, переданої в іпотеку, з вимогою звільнити приміщення, наголошуючи, що новим власником квартири є АТ «Альфа-банк». В подальшому під час спілкування позивача з зазначеними особами, останні висловили пропозицію щодо викупу позивачем квартири шляхом сплати 17000 доларів США, у зв`язку з чим, позивач звернувся до правоохоронних органів. З відомостей з реєстру речових прав на нерухоме майно позивач дізнався, що 14.02.2019 р. державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л.В. на підставі іпотечного договору було здійснено перереєстрація квартири позивача за АТ «Альфа-банк». Вважає, що АТ «Альфа-банк» не мав право звернення стягнення на предмет іпотеки з причин: припиненням кредитного договору та іпотечного договору, звернення стягнення на єдине житло позивача, що було предметом іпотеки, відбулося під час дії заборони на це, встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Разом з тим, посилається на те, що відповідач АТ «Альфа-банк» на власний розсуд змінив умови кредитного договору щодо строку дії, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також розмір зобов`язання за кредитним договором визначено самим відповідачем у грошовій одиниці України - гривні, в якій пред`явлені позовні вимоги по справі № 639/750/15-ц у розмірі 275 341,37 грн., про що зазначено в резолютивній частині рішення, яке набрало законної сили та з яким вказаний відповідач погодився. Зазначає, що АТ «Альфа-банк» протиправно не визнає факт припинення кредитного договору, продовжує нараховувати позивачу заборгованість, звернув стягнення на передане в іпотеку майно за відсутності будь-якої заборгованості, у зв`язку з чим, позовні вимоги щодо визнання кредитного договору та іпотечного договору припиненими підлягають задоволенню. Вказує на те, що АТ «Альфа-банк» перереєстрував на себе право власності на квартиру позивача за відсутності будь-якого чинного договору чи зобов`язання або інших можливих підстав, що вказує на грубе порушення прав позивача на мирне володіння майном. Крім того, зазначає, що незалежно від чинності або припинення кредитного та іпотечного договору, стягнення на квартиру позивача, що була предметом іпотеки, не могло бути здійснено у зв`язку з наявністю законодавчої заборони на це. Вважає, що реєстраційний запис, яким було перереєстровано право власності позивача на предмет іпотеки за АТ «Альфа-банк», підлягає скасуванню, а право власності на квартиру має бути визнано за її законним власником позивачем. Просить суд, визнати протиправним та скасувати запис про право власності № 30361449 від 14.02.2019 року на нерухоме майно, вчинений державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л.В. щодо державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за АТ «Альфа-банк», визнати право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за позивачем, визнати припиненим кредитний договір № 2006/0708/55-007 від 10.07.2008 року, укладений між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого за зобов`язаннями з кредитного договору є Акціонерне товариство «Альфа-банк»), визнати припиненим іпотечний договір № 2006/0708/55-007-Z-І під заставу житлової нерухомості від 10.07.2008 року, укладений між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого за зобов`язаннями з іпотечного договору є Акціонерне товариство «АЛЬФА -БАНК»), посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Зубарєвим І.Ю (номер у реєстрі 4805), зняти обтяження речових прав на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що виникли на підставі іпотечного договору № 2006/0708/55-007-Z-І під заставу житлової нерухомості від 10.07.2008 року, укладеного між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого за зобов`язаннями з іпотечного договору є Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК»), посвідченого Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Зубарєвим І.Ю. (номер у реєстрі 4805), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна шляхом вилучення записів про обтяження, а саме: запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про іпотеку: 30361535 від 10.07.2008 року, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45599999 від 19.02.2019 року, Литвиненко Людмила Володимирівна, Красноградська районна державна адміністрація Харківської області); запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про обтяження 30361506 від 10.07.2008 року, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45599999 від 19.02.2019 року, Литвиненко Людмила Володимирівна, Красноградська районна державна адміністрація Харківської області; запис з Єдиного реєстру іпотек, реєстраційний номер обтяження 7545626 від 10.07.2008 року (Відомості про реєстрацію до 01.01.2013 р.); запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 7545999 від 10.07.2008 року (Відомості про реєстрацію до 01.01.2013р.). Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 березня 2020 року забезпечено позов шляхом накладення заборони відчуження на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка постановою апеляційного суду Харківської області від 01 вересня 2020 року залишена без змін. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 березня 2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження за даною позовною заявою. Представником відповідача АТ «Альфа-Банк» Основіним О.О. подано до суду відзив на позовну заяву в якому останній просить суд відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог. Вказує на те, що 10.07.2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого стали АТ «Дельта-Банк» і потім АТ «Альфа-Банк») та позивач, уклали договір кредиту № 2006/0708/55-007, відповідно до якого позивач отримав 33 000 доларів США. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором, 10.07.2008 р. між кредитором та позивачем укладено іпотечний договір, відповідно до якого, останній передав кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS] . Посилається на те, що примусове звернення на предмет іпотеки не здійснювалось, відповідач набув право власності у добровільному порядку, за згодою позивача на підставі застереження, встановленого сторонами в іпотечному договорі, таким чином, рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було прийнято відповідачем на підставі згоди позивача, передбаченої іпотечним договором, а тому положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть бути застосовані та твердження позивача не відповідають чинному законодавству України. Вважає, що норми вказаного вище закону не можуть бути підставою для визнання спірності рішення. Так, законодавством встановлений порядок примусового виконання рішень та визначений Законом України «Про виконавче провадження», яким примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Зазначає, що договір іпотеки або відповідне іпотечне застереження не віднесено до переліку виконавчих документів, на підставі яких здійснюється примусове виконання рішень, а державний реєстратор та іпотекодержатель не віднесені до органу або посадової особи, що здійснює примусове стягнення. Вказує, що позивачем не наведено та не надано доказів наявності підстав для відмови в проведенні відповідачем державної реєстрації прав. Вважає, що оскаржуване рішення стало результатом грубого порушення зобов`язань з боку боржника, яким є позивач. Рішення прийняте державним реєстратором на підставі наданих законом повноважень та на підставі повного пакету документів, що подані належним заявником, приймаючи до уваги відсутність встановлених законодавством підстав для відмови у проведенні державної реєстрації - спірне рішення є законним. Звертає увагу, що позивачем не заперечується факт укладання договорів кредиту та іпотеки та те, що він тривалий час є боржником, що свідчить про бажання останнього уникнути від виконання укладених договорів і зобов`язань, у зав`язку з чим, наводить необґрунтовані вимоги, твердження. Посилається на вказаний вище іпотечний договір, вимоги діючого законодавства та вважає, що позивачем не доведено вимоги позову й не надано належних доказів в обґрунтування своїх висновків. Разом з тим, зазначає, що 06.06.2018 р. відповідачем, цінним листом з описом, направлено на адресу позивача повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки від 21.05.2018 р. і надано 30 денний термін на погашення заборгованості, однак перереєстрація предмету іпотеки проведено лише у лютому 2019 року. Посилається на правові позиції, викладені Великою Палатою Верховного Суду, системний аналіз ЦК України та умови кредитного договору, вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін за цим договором та не позбавляє банк права на отримання належних йому процентів за користування кредитом до повного погашення заборгованості. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року закрито підготовче судове засідання за даною позовною заявою та призначено справу до судового розгляду по суті. 22 жовтня 2020 року відповідачем - державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л.В. надані до суду пояснення в яких остання зазначає, що 14.02.2019 року до неї звернулася уповноважена особа АТ «Укрсоцбанк» Волощук О.М. з документами для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS] . Зазначений пакет документів містив: іпотечний договір № 2006/0708/55-007-Z-1, договори купівлі-продажу прав вимог від 15.06.2012 р. та 25.05.2012 р., копії письмових вимог про усунення порушень від 21.05.2018 р., документи, що підтверджують факт звернення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимога іпотекодержателя від 18.10.2018 р. Посилається на те, що нею було сформовано та зареєстровано відповідну заяву в базі даних заяв, встановлено уповноважену особу та перевірено її обсяг повноважень, з оригіналів документів виготовлено електронні копії, встановлено відсутність заборон на вчинення реєстраційних дій. Зазначає, що державний реєстратор на свій розсуд, за необхідністю, може витребувати якість додаткові документи. Таким чином, за результатами розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, нею було прийнято рішення щодо державної реєстрації прав та проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя проведено згідно з Законом України «Про іпотеку» без відчуження об`єкта нерухомого майна на підставі застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи міститься заява представника щодо розгляду справи у їх відсутності. Представник відповідача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідач державний реєстратор Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л.В. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак надала суду клопотання про розгляд справи без її участі та ухвалення рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Згідно ч.4 ст.77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що 10 липня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 2006/0708/55-007, за умовами якого банк надав позичальникові кредит в розмірі 33 000 доларів США зі сплатою 11,9 % річних строком до 10 липня 2018 року включно. Так, ч. 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Крім того, для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 10 липня 2008 року відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 2006/0708/55-007-Z-1, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] загальною площею 48,5 кв. м. Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі договорів купівлі-продажу прав вимог від 25.05.2012 р. та 15.06.2012 р., Акціонерне товариство «Альфа-Банк» набуло прав та обов`язків кредитора за вищевказаними кредитним договором та іпотекодержателя за іпотечним договором. Так, вказаний вище відповідач звернувся до позивача з вимогою від 12.01.2015 р. про дострокове повернення кредиту, вказавши суму заборгованості, яка станом на 10.01.2015 р. становила 275 341,37 грн. Позивач не виконав належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим, заочним рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 грудня 2015 року позов ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] та поручителя [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 275 341, 37 грн., а також судовий збір у розмірі 1376,70 грн. з кожного. Як вбачається зі змісту вищевказаного рішення, суд дійшов висновку, що позичальник не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором, тому в нього утворилася заборгованість, яка станом на 10.01.2015 р. склала 275 341, 37 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 16902,61 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складає 266 209,13 грн.; заборгованість по відсотках у розмірі 507 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складає 7985,04 грн.; пеня у розмірі 72,84 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складає 1147,20 грн. 21 травня 2018 року ПАТ «Альфа-Банк» надіслало [PERSON] повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, в якому вимагав сплатити борг за кредитним договором, розмір якого станом на 10 березня 2018 року складав 35 225,22 долари США, що за курсом НБУ становить 928 147,81 грн., з яких: 16 902,61 долари США, за курсом НБУ становить 445 366,15 грн. - за кредитом, 6 867,66 доларів США, за курсом НБУ становить 180 955,68 грн. - по відсоткам, 11 454,95 доларів США, що за курсом НБУ становить 301 825,98 грн. - по пені, і повідомило, що у випадку непогашення заборгованості у 30-тиденний строк ПАТ «Альфа-Банк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Згідно, долученого відповідачем АТ «Альфа-Банк» рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначене повідомлення вручено позивачу 25.10.2018 р. Відповідно до інформаційних листів від 02.11.2020 р. та 04.11.2020 р. зі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), в провадженні Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області з 22.04.2016 р. перебували виконавчі провадження № 50939682 з примусового виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Харкова про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 275 341,37 грн., № 50940152 з примусового виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Харкова про стягнення в рівних долях з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» судовий збір у розмірі 1376,70 грн. Постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Манькової В.В. від 07.12.2018 р. виконавче провадження (№ 50939682) з примусового виконання виконавчого листа виданого Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 275 341,37 грн. закінчено у зв`язку зі стягненням та перерахуванням у повному обсязі коштів за виконавчим документом. Постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Слютої Т.О. від 13.02.2018 р. виконавче провадження (№ 50940152) з примусового виконання виконавчого листа виданого Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення в рівних долях з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» судовий збір у розмірі 1376,70 грн. закінчено у зв`язку з виконанням рішення. Як зазначив позивач, 11 грудня 2018 року останній звернувся з нотаріально посвідченою заявою до ПАТ «Альфа-Банк» в якій повідомив про закінчення виконавчого провадження та просив надати згоду вилучення запису з Єдиного реєстру іпотек, реєстраційний номер обтяження 7545626, на зняття заборони відчуження майна, вилучення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 7545999. Порядок внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомостей про виникнення, зміну та припинення обтяжень регламентується Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Порядком ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року № 830 (далі - Порядок) та Інструкцією про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 29 липня 2004 року № 73/5. Відповідно до частини п`ятої статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Згідно із частиною третьою статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина третя статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Пунктом 25 Порядку визначено, що реєстратор вносить до Реєстру відомості про припинення обтяження в день прийняття заяви. Згідно з інформаційною довідкою від 05.03.2020 р. № 203057914 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 14.02.2019 р. державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45599999, згідно з яким за АТ «Альфа-Банк» зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , про що вчинено запис - 30361449. Крім того, відповідно до інформаційної довідки від 03.03.2020 р. № 203522335 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкту за об`єктом нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , внесено запис про іпотеку: номер запису 30361535 від 10.07.2008 року, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45599999 від 19.02.2019 року, Литвиненко Людмила Володимирівна , Красноградська районна державна адміністрація Харківської області, іпокетодавець: [PERSON]., іпотекодердатель: ПАТ «Альфа-Банк», реєстраційний номер іпотеки: 7545626; внесено запис про обтяження: 30361506 від 10.07.2008 року, підстави виникнення обтяження: іпотечний договір від 10.07.2008 р., підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45599999 від 19.02.2019 року, Литвиненко Людмила Володимирівна, Красноградська районна державна адміністрація Харківської області, вид обтяження: заборона на нерухоме майно, відомості про суб`єкта обтяження: особа, майно якої обтяжується - [PERSON] , реєстраційний номер обтяження: 7545999. З інформаційної довідки від 19.02.2019 р. № 156822197 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається, що має місце запис про обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 7545999 від 10.07.2008 року, зареєстровано: 10.07.2008 р. реєстратором: приватним нотаріусом Зубарєвим І.Ю., підстава обтяження: іпотечний договір від 10.07.2008 р., об`єкт обтяження: квартира за адресою: [ADDRESS] ; запис з Єдиного реєстру іпотек, реєстраційний номер обтяження 7545626 від 10.07.2008 року, тип обтяження: іпотека, об`єкт обтяження: квартира за адресою: [ADDRESS] , іпотеко держатель: ПАТ «Альфа-Банк», іпотекодавець: [PERSON] . Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною першою статті 1049 ЦК України закріплено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Так, зі змісту заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 грудня 2015 року, яким задоволено позов ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] та стягнуто з останніх в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 275 341 грн. 37 коп., вбачається, що 12 січня 2015 року банк направив на адресу відповідачів вимогу про дострокове повернення кредиту, сплати нарахованих процентів за користування кредитом і нарахованих штрафних санкцій. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) зазначено, що тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до чистин першої, другої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та три проценти річних від простроченої суми. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19 (провадження № 12-42гс20) викладено висновок, що стаття 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). При цьому, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі від 04 липня 2018 року у справа № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18). Таким чином, судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за кредитний договір № 2006/0708/55-007 від 10 липня 2008 року фактичним повним виконанням судового рішення про дострокове стягнення з нього всієї суми заборгованості за цим договором, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про те, що таке зобов`язання припинилось на підставі статті 599 ЦК України та вимога позивача в цій частині підлягає задоволенню. Системний аналіз статей 599, 1049, 1054 ЦК України вказує про те, що належним виконанням кредитного договору є зарахування на узгоджений сторонами рахунок кредитора суми кредиту, передбачених договором процентів та можливих штрафних санкцій, у разі їх нарахування. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Згідно з частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом. Враховуючи, що позивач повністю виконав рішення суду, яким з нього достроково стягнуто на користь банку усю суму заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим, постановою відділу державної виконавчої служби виконавче провадження закінчено з підстав виконання рішення, суд приходить до висновку про припинення зобов`язання за іпотечними договорами, як похідними від кредитного договору в силу припинення основного зобов`язання. АТ «Альфа-Банк» не надано доказів наявності невиконаних зобов`язань, що випливають з кредитного договору. З метою захисту прав позивача як власника майна вільно ним розпоряджатися, в силу вимог статті 17 Закону України «Про іпотеку», статті 593 ЦК України зобов`язання між сторонами за вказаним іпотечним договором слід вважати припиненими. Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання за договором, таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом його визнання на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України. Згідно частин першої та другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У разі, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Приймаючи до уваги наведене вище, а також, що з припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже правових підстав для його утримання під обтяженням немає, у зв`язку з чим, вимоги позивача щодо зняття обтяження речових прав на квартиру за адресою: [ADDRESS] , підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування запису про право власності на нерухоме майно, вчиненого державним реєстратором суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Частиною 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення. Статтею 15 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень. Так, однією із стадій державної реєстрації прав та їх обтяжень є: встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень. Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до п. 61 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) Копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателе міпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) Документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотеко держателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) Заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» у своєму відзиві зазначив, що відповідачем було направлено позивачу повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення відправлення з відміткою про отримання 25.10.2018 р. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи позивачем в повному обсязі було виконано рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором за яким відбулось дострокове стягнення кредитної заборгованості на користь ПАТ «Альфа-Банк» у розмірі 275 341, 37 грн., що також підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 07.12.2018 р. Окрім того, відповідно до п.1 ч.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» визначено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та є предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незвершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Відповідно до п. 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змогу встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Визначальним при вирішенні спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна. Таким чином, дія мораторію на примусове стягнення майна громадян, яке забезпечене за валютними кредитами розповсюджується і на позасудовий порядок такого стягнення. З кредитного договору, укладеного між позивачем та ВАТ «Сведбанк», який було забезпечено іпотечним договором від 10 липня 2008 року, вбачається, що він наданий на споживчі цілі. Так, стороною відповідача не надано докази у спростування того, що позивач використовує спірну квартиру як місце постійного проживання позивача, не має на праві власності інше житлове приміщення. Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно загальна площа спірної квартири складає 48,5 кв.м. У вказаній справі, майно, що є предметом іпотеки, вибуло з власності позивача без його згоди, як власника. Відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тимчасова заборона примусового стягнення на майно, яке виступає як забезпечення виконання зобов`язань за кредитом в іноземній валюті, діє з урахуванням приписів Закону України «Про іпотеку» та забороняє звернення стягнення на предмет іпотеки, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті у будь-який спосіб. Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак, мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави). Як вбачається зі змісту вищевказаного кредитного договору, кредит наданий в іноземній валюті, тому на дані правовідносини поширюється дія Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» За таких обставин, з урахуванням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у державного реєстратора були відсутні підстави для проведення державної реєстрації права власності на вказану квартиру за відповідачем, а тому позовні вимоги частині скасування запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, а саме: квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , підлягають задоволенню. Твердження відповідача у відзиві про безпідставне посилання позивача на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд вважає таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства, з оглядку на наступне. Велика Палата Верхового Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) виклала правовий висновок про те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ЗУ «Про іпотеку», отже, зазначений договір є одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від наявності згоди іпотекодавця. Звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, а тому такий спосіб стягнення підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Щодо позовні вимоги до державного реєстратора Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л.В., суд вважає, що зазначені вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що у подібних з цією справах за позовом іпотекодавця до державного реєстратора спірні правовідносини виникають здебільшого саме між позивачем та іпотекодержателем через невиконання договірних зобов`язань і реалізацію прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки - нерухомого майна позивача (постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17, від 29 травня 2018 року у справі № 826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі № 826/9417/16, від 06 червня 2018 року у справі № 804/3509/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 804/14296/15, від 14 листопада 2018 року № 826/1656/18, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц). Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36)). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що зміст і характер відносин між учасниками справи, обставини справи підтверджують, що спір у позивача існує саме з АТ «Альфа-Банк» з приводу порушення ним права власності позивача на спірне майно внаслідок дій щодо реєстрації за ним такого права. Отже, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування запису про право власності № 30361449 від 14.02.2019 р. на нерухоме майно, вчинений державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л.В. щодо державної реєстрації права власностіне можуть бути звернені до державного реєстратора, якого позивач визначив співвідповідачем у справі. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)). У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (провадження № 14-536цс18), вказано, що під час розгляду справи суди мають врахувати висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно того, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права (пункт 5.17 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18). З огляду на викладене, позовні вимоги позивача до державного реєстратора Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л.В. задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про визнання права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , суд не вбачає підстав для їх задоволення виходячи з наступного. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Таким чином, оскільки законом визначений порядок за яким відновлюється реєстрація права власності за попереднім власником нерухомого майна, відсутні підстави для задоволення вимог позивача у цій частині. Питання стосовно розподілу судових витрат суд приходить до наступного. За частиною першою ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, враховуючи, що позивачем при подачі позивної заяви сплачено судовий збір на загальну суму в розмірі 10113,20 грн., при цьому останнім було заявлено 5 вимог, з яких: 1 вимога майнового та 4 вимоги немайнового характеру, проте, позивні вимоги позивача судом задоволені частково, суд доходить до висновку, що судові витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду слід стягнути з відповідача АТ «Альфа-Банк» на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме за 4 вимоги немайнового характеру, що складають суму у загальному розмірі 3363,20 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial