Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Представник позивача адвокат [PERSON] звернувся в суд в інтересах [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особистою приватною власністю частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд. В позовній заяві вказав, що позивачка в період з 22 вересня 2006 року по 04 червня 2010 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. [PERSON] є власником 1/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташований по вул. Шевченка, 549 в с. Антонів Чорктівського району Тернопільської області. Позивачка має намір відчужити 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, однак, приватний нотаріус їй розяснив, що дане нерухоме майно придбано у шлюбі з [PERSON] та являється спільною сумісною власністю подружжя. У звязку з цим, без згоди другого з подружжя, відчужити дане нерухоме майно не представляється можливим. Просить визнати особистою приватною власністю [PERSON] 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, розташованого по вул. Шевченка, 549 в с. Антонів Чорктівського району Тернопільської області, яка їй належить на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САС № 029858, виданого Свидівською сільською радою Чортківського району Тернопільської області 11 червня 2008 року, що зареєстроване в Чортківському обласному комунальному міжрайонному бюро технічної інвентаризації 13 червня 2008 року в реєстрову книгу №1 за реєстровим №35. Представник позивача адвокат [PERSON] в судове засідання не зявився, подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить судові витрати з відповідача не стягувати, а у випадку визнання позову відповідачем у підготовчому судовому засіданні, повернути позивачу 50 % сплаченого нею судового збору при подачі позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення. Оскільки, відповідач визнає позов, тому суд ухвалює рішення у підготовчому засіданні, що відповідає вимогам ч.3 ст.200 Цивільного процесуального кодексу України. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі з 2006 року та розірвали його 04 червня 2010 року згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ИД №032846 від 04.06.2010 року, актовий запис 78. В 2007 році позивачка змінила прізвище з «Галанчак» на «Крамар», що стверджується свідоцтвом про зміну імені серії 1-ИД № 002769 від 07 грудня 2007 року. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно [PERSON] є власником 1/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташований по вул. Шевченка, 549 в с. Антонів Чортківського району Тернопільської області. Реєстрація права власності в Чортківському обласному комунальному міжрайонному бюро технічної інвентаризації відбулася 13 червня 2008 року в реєстровій книзі №1 за реєстровим № 35 . Позивачка має\~намір відчужити\~1/3\~частину житлового\~будинку з\~відповідною частиною\~господарських будівель\~та споруд,\~однак приватний\~нотаріус листом\~№ 253/01-16\~від 26.04.2018\~року їй\~розяснив,\~що дане\~нерухоме майно\~придбано у\~шлюбі з\~[PERSON]\~та являється\~спільною сумісною\~власністю.\~А тому,\~без згоди\~другого з\~подружжя,\~ відчужити\~дане нерухоме\~майно не\~представляється можливим.\~ За положеннями статей 60,74 Сімейного кодексу України, правовий статус майна як спільної сумісної власності подружжя визначається не придбанням майна за спільні кошти, а наявністю укладеного відповідно до закону між жінкою та чоловіком шлюбу або ж проживання однією сімєю. Такий висновок зробив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №6-16498св12 від 04 липня 2012 року. Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 1 ст.61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно пунктів 2, 3 частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування і майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно довідки Свидівської сільської ради № 237 від 24.04.2018 року, станом на 01.07.1990 року житловий будинок в с. Антонів Чортківського району Тернопільської області по вул. Шевченка, 549 числився за [PERSON]. Разом з ним проживали та були зареєстровані: [PERSON] дружина, [PERSON] дочка. Двір колгоспника. Згідно з положеннями ст. 120 Цивільного кодексу УРСР (ред. від 18.07.1963 року), що був чинний на час виникнення спірних правовідносин, колгоспний двір є сімейно трудовим обєднанням осіб, які використовують на праві спільної власності майно двору для ведення підсобного господарства та сімейних потреб. Сімя селянина - колгоспника складає основу колгоспного двору , а належність до неї одна з умов членства в колгоспному дворі. Відповідно до ч.3 ст. 123 Цивільного кодексу УРСР (ред. від 18.07.1963 року), розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Виходячи із змісту п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Враховуючи норми закону, суд задовольняє позов, шляхом визнання особистою приватною власністю позивачки спірну частину будинковолодіння, яке рахується спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки, відповідач позов визнав у підготовчому судовому засіданні, тому на виконання вимог закону, суд повертає позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову.

Outcome: approved