Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Представники позивача в інтересах позивача звернувлися з позовом до відповідача про визначення недійсним укладеного між позивачем та відповідачем 26.08.2011 року договору оренди землі площею 6,260 га, що розташована на території Олександрівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який 07.07.2012 року зареєстрований у відділі Держкомзему у Широківському районі Дніпропетровської області за № 1225881140005928, з одночасним покладенням на відповідача обов'язку по її поверненню позивачеві. В обґрунтування позовних вимог позивач та його представники посилаються на те, що позивачеві на праві приватної власності належать земельні ділянки площею 6,260 га, що розташована на території Олександрівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 26.08.2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди землі, який 07.07.2012 року зареєстрований у відділі Держкомзему у Широківському районі Дніпропетровської області за № 1225881140005928. Просять суд визнати зазначений договір недійсним, оскільки в ньому: не зазначений об'єкт оренди (кадастровий номер), не визначено місце розташування об'єкту оренди, не визначено спосіб внесення орендарем орендної плати (форми орендної плати), не визначені умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, замість Акту визначення меж земельної ділянки до договорів додано Акт відновлення меж земельної ділянки (паю) в натурі. Позивач та його представники подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в судове засідання не з'явилися, позов підтримали повністю. Відповідач у встановленому законом порядку повідомлений про час та місце судового засідання. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. За письмової згоди позивача, його представників справа розглядається за відсутності представника відповідача за наявними у справі доказами. Розгляд справи проводиться в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав: [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 6,260 га, що розташована на території Олександрівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 14, 17). 26.08.2011 року між [PERSON] та відповідачем укладений договір оренди землі, який 07.07.2012 року зареєстрований у відділі Держкомзему у Широківському районі Дніпропетровської області за № 1225881140005928 (а.с. 13, 16, 19-20). Всі істотні умови договору оренди земельної ділянки були прописані, у відповідності до норм діючого на той час законодавства та у відповідності до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», що й дало можливість зареєструвати договір в установленому законом порядку. Суд погоджується з позицією Пленуму Верховного суду № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справ про визнання правочинів недійсними, що суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно зі статтею 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач оспорює дійсність договору оренди земельної ділянки, укладеного між ним та відповідачем, з підстав відсутності в ньому істотних умов (не зазначений об'єкт оренди (кадастровий номер), не визначено місце розташування об'єкту оренди, не визначено спосіб внесення орендарем орендної плати (форми орендної плати), не визначені умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, замість Акту визначення меж земельної ділянки до договорів додано Акт відновлення меж земельної ділянки (паю) в натурі), визначених ст. 15 Закону України «Про оренду землі». Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Недодержання в момент вчинення правочину стороною цих вимог є підставою його недійсності (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні. Згідно з ч.1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року істотними умовами договору оренди землі були: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відповідно до ст. 14 цього Закону договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 року № 220 затверджено Типовий договір оренди землі. Статтею 630 ЦК передбачено, що договором може бути передбачено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Таким чином, положення типових договорів можуть застосовуватись незалежно від умов цивільно-правового договору. Пунктом 17 Типового договору оренди землі передбачено в п. п. 19, 20 умови і строки передачі земельної ділянки. Данні умови сторонами погоджено відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України щодо свободи договору. До умов договорів оренди землі, який підписані обома сторонами передбачено, що в оренду на три роки передаються зазначені вище земельні ділянки з сумою орендної плати в розмірі 2115,74 грн. - п. 9, яка вноситься до 20 числа останнього у звітному році місяця - п. 11, розмір якої переглядається згідно чинного законодавства з підстав передбачених в п. 13 зазначених договорів. До договору надано кадастровий план земельної ділянки з визначенням її меж, план земельної ділянки (а.с. 18-20). Акт відновлення меж земельної ділянки підписаний сторонами (а.с. 16). Як зазначають в позовній заяві позивач та його представники, фактично цей акт як акти прийому-передачі між сторонами складений при підписанні ними договору в 2011 році. Саме тоді, як стверджує позивач, фактично і була здійснена передача цих земельної ділянки відповідачеві. Межі і сам факт передачі в таких межах земельної ділянки позивачем відповідачеві в оренду на виконання зазначених договорі не оспорюється. Оскільки позовні вимоги щодо зобов'язання вчинити дії є похідними від вимог про визнання договорів недійсними, вони також не підлягають задоволенню. Відповідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, судові витрати, сплачені позивачем при зверненні до суду, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed