Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що за кредитним договором №б/н від 06.12.2006 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних , на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобовязання по вказаному кредитному договору не виконав. Станом на 30.09.2014 року за відповідачем рахується заборгованість по кредиту в розмірі 13 928,62 грн., яка складається з: 6994,94 грн. заборгованості за кредитом; 4644,22 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 1150 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання батьківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 639,46 грн. штраф (процентна складова). Позивач просив задовольнити позов та стягнути вказану суму боргу і судові витрати з відповідача. В судове засідання представник позивача [PERSON], що діє згідно доручення, подав письмову заяву, в якій підтримав позовні вимоги і просив суд задовольнити позов, та розглядати дану справу без його участі. У разі відсутності відповідача не заперечував проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] подав до суду письмове клопотання, в якому просив винести рішення, яким відмовити в задоволенні позову ПАТ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості з тих підстав, що позивач пропустив строк позовної давності, який відповідно до ст. 257 ЦК України становить три роки. В поданому запереченні посилається на те, що відповідно до виписки з банку станом на 27.12.2007 року кредитну заборгованість було погашено в повному обсязі, однак в звязку із втратою картки [PERSON] звернулась до банку із відповідною заявою та в період з 27.12.2007 року по 28.12.2007 року невідомою особою з кредитної картки було знято всі кошти, що призвело до виникнення даної заборгованості. Всі кошти було знято через банкомат ПАТ «УКРСИББАНК», що підтверджується листом № 137-364/518 від 05.03.2007 року. ПАТ КБ «Приватбанк» з 2007 року було відомо про існуючі обставини, однак не вжито жодних заходів щодо стягнення з належного відповідача даної заборгованості, і з 2007 року позивач зволікав із зверненням до суду за захистом своїх прав та інтересів. Статтею 257 ЦК України визначено загальний термін тривалістю в три роки з моменту коли особа дізналась чи могла дізнатись про своє порушене право. Просить відмовити в задоволенні позову на підставі ст.257 ЦК України у зв»язку із спливом строку позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В ході розгляду даної справи встановлено, що відповідач [PERSON] отримала кредит у позивача за кредитним договором №б/н від 06.12.2006 року, в розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних , на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З дослідженої копії листа від 05.03.2008 року за №137-346/518 вбачається, що Хустське відділення ЗРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк» зверталося до відділення №380 «Укрсиббанк» м.Хуст з проханням «надати фото-звіти з банкомату відділення, який знаходиться за адресою м.Хуст, вул.Духновича,10/1 у зв»язку з злочинними операціями. Причиною є втрата клієнтом ПриватБанка [PERSON], кредитної карти з 27.12.2007 року по 28.12.2007 року». З позовом до суду про стягнення суми боргу з відповідача [PERSON] позивач звернувся тільки 02.12.2014 року, пропустивши строк позовної давності визначений статтею 257 ЦК України. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Жодних клопотань про поважність причин пропуску строку позовної давності позивач не заявляв. Відповідно до вимог статті 267 ЦК України - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи обставини викладені вище, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в зв'язку із спливом строку позовної давності, оскільки про її застосування заявив відповідач, позивач не звертався до суду про поновлення строку та нічим не обґрунтовує причини пропущеного строку.

Outcome: dismissed