Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Представник позивача 05.06.2014 року звернувся до суду з позовом до відповідачки про звернення стягнення ( а. с. 4 - 5 ), в якому прохав, крім звернення стягнення, виселення відповідачки. 11.09.2014 року представник позивача надав суду заяву про уточнення вимог ( а. с. 54 - 55, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № РLОКGК00001130 від 31.03.2008 року [PERSON] 10.04.2008 року отримала кредит у розмірі 364 862,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,56 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.04.2028 року. Одночасно кредитним договором передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід»ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком, за умови інформування позичальника - шляхом відправлення відповідного повідомлення. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку : щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти ( щомісячний платіж ) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також, інші витрати. Згідно ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов»язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач 10.04.2008 року уклали договір іпотеки, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме : будинок загальною площею 132,60, житловою площею 35,70 кв.м. в [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 505 000 грн. Вищевказані обставини підтверджуються кредитним договором, договором іпотеки, іншими документами вказаними в додатках до заяви. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов»язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов»язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли до взаєморозуміння, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним. Договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно - правового договору та ст. 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов»язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створенного в забезпечення простроченної заборгованності позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов»язкових платежів з цих коштів. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов»язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. В зв»язку з порушенням позичальником своїх зобов»язань по вище зазначеному кредитному договору, 06.06.2012 року Полтавським районним судом Полтавської області було винесено рішення по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на житловий будинок в [ADDRESS] та виселення, яким позовні вимоги банку були задоволені частково. А саме : звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок загальною площею 132,60, житловою площею 35,70 в [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ( на підставі договору іпотеки від 10.04.2008 р. ) ПАТ КБ «Приватбанк» ( 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570 ) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та надання ПАТ КБ «Приватбанк» всих повноважень, необхідних для здійснення продажу. У позовній вимозі щодо виселення відповідача [PERSON] було відмовлено, як передчасно заявленій, оскільки згідно ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов»язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок чи житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У зв»язку продовженням порушення зобов»язань за кредитним договором, відповідач станом на 10.04.2014 року має заборгованість - 2 018 255,90 грн., яка складається з наступного : - 390 317,50 грн. - заборгованість за кредитом; - 582 846,39 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 19 583,21 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 929 163,28 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. а також, штрафи відповідно до договору : - 250 грн. - штраф ( фіксована частина ); - 96 095,52 грн. - штраф ( процентна складова ). Розрахунок суми заборгованості додається. Відповідно до ч.1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред»являються за місцезнаходженням майна, ( виключна підсудність ). В лютому 2014 року боржнику [PERSON] була направлена письмова вимога щодо добровільного звільнення житлового будинку в [ADDRESS], яка в свою чергу залишилася без задоволення. 14.05.2014 року працівниками банку був здійснений виїзд за адресою знаходження предмету іпотки, про що складено відповідний акт, в якому зазначено, що відповідачка [PERSON] продовжує мешкати у вказаному будинку і на вимоги щодо надання доступу до житлового будинку та отримання листа-претензії не реагує. Прохав виселити з житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] - відповідачку [PERSON], яка зареєстрована та фактично проживає за вказаною адресою та стягнути з неї понесені судові витрати. В судове засідання сторони не з»явилися : представник позивача, надавши заяву про розгляд даної справи у його відсутності, позов підтримав та прохав винести заочне рішення у справі ( а. с. 43, 44 ). Відповідачка жодного разу в засідання не з»явилася, хоча заздалегідь повідомлялася належним чином про день та час розгляду. Направлена кореспонденція на адресу її останнього відомого місця проживання ( а. с. 32 ) поверталася до суду із відмітками пошти - за витоком терміну зберігання ( а. с. 47 - 52 ), тому судом було дано оголошення в пресу щодо належного виклику відповідачки ( а. с. 61, 69 ). Про причини не явки суд не повідомила та не надала заяви про відкладення справи слуханням. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності не з»явившихся, належно повідомлених сторін по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. 169 ч. 4, 224 ЦПК України. Судом встановлено всі обставини на які послався в позові позивач і вони доводяться матеріалами справи на а. с. 7 - 32, 56 - 58, 62 - 68. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Для реалізації рішення суду необхідно, щоб всі мешканці, що проживають в даному будинку були виселені, оскільки при продажу домоволодіння можуть бути порушені як права позивача - продавця так і права покупця. В установлений законом строк позивачці була направлена вимога про виселення із будинку, надано тридцятиденний строк для добровільного виселення. Згідно ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення чи житловий будинок є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Ч. 2 і 3 ст.40 Закону України «Про іпотеку» встановлений певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ч. 1, 3 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Судові витрати по справі понесені позивачем підлягають відшкодуванню в повному обсязі із відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved