Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Представник заявника [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом посвідчених відповідно до спадкової справи №892-98н 30 жовтня 1998 року виконуючою обов'язки завідуючої Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори, [PERSON], за реєстраційними №2-3266 та №2-3268 рідна баба позивача, [PERSON] стала власницею домоволодіння [ADDRESS]. 02 листопада 1998 в КП ДОР «Криворізьке БТІ» відбулася державна реєстрація права власності на дане нерухоме майно про що до реєстрової книги №234 було внесено запис №54175. З 2000 року заявник, як член сім'ї власниці домоволодіння став постійно проживати за його адресою без реєстрації. Заповітом посвідченим 24 листопада 2004 року приватним нотаріусом Криворізького МНО, Умріхіною К.А. за реєстраційним №5498 [PERSON] заявнику було заповідано нерухоме майно про яке йде мова. 14 січня 2008 року також на постійне місце проживання до вищевказаного домоволодіння заселився та зареєструвався за його адресою батько заявника, рідний син власниці, [PERSON]. 06 травня 2009 року заповідач вказаного вище нерухомого майна, [PERSON], померла. 19 вересня 2009 року в межах строку визначеного ст.1270 ЦК України, приватним нотаріусом Криворізького МНО Лігутою Л.В., за реєстраційним № 2790 було посвідчено підпис заявника під заявою про прийняття ним спадщини заповіданої [PERSON] та направлено заяву до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори за місцем її відкриття. При посвідченні підпису нотаріусом заявникові було роз'яснено наступне, оскільки за даною нотаріальною дією він прийняв спадщину, отримання свідоцтва про право на неї немає строку давності, у зв'язку з чим він не поспішав його отримувати, але на жаль нотаріус не роз'яснила йому що призвело до наступного. [INFO] помер батько заявника [PERSON], який за життя не мав у власності якого не будь майна належного до спадкування. Наприкінці 2018 року, не пов'язуючи зі смертю батька, заявник звертається до тієї ж Сьомої криворізької державної нотаріальної контори з застарілим питанням отримання свідоцтва про право на спадщину за вказаним вище заповітом. В результаті звернення заявником з'ясовується, що його батько за життя, будучи непрацездатною особою за віком відповідно до ст. 1241 ЦК України отримав право на спадкування та прийняв шляхом проживання зі спадкодавцем, своєю матір'ю, [PERSON], обов'язкову частку у вигляді 1/2 частини заповіданого нею заявникові спадкового майна. Дана обставина унеможливила отримання спадщини заявником за вказаним вище заповітом та змусила його з запізненням звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Як наслідок, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 грудня 2018 року державний нотаріус Сьомої криворізької державної нотаріальної контори, Грабевник О.В. відмовила заявникові у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька, оскільки ним пропущено шестимісячний строк для подачі заяви про її прийняття. Вказані вище обставини змушують заявника звернутися до суду з даною заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. 30 січня 2019 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON]. Заявник [PERSON] та представник заявника [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити з підстав зазначених в заяві. Представник заінтересованої особи [PERSON] до зали судового засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Рішення просила прийняти на розсуд суду. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду посинила, що [PERSON] була матір'ю [PERSON] та бабусею [PERSON] [PERSON] померла років десять тому назад, а [PERSON] - п'ять років тому назад. [PERSON] проживав [ADDRESS] разом зі своєю матір'ю до самої її смерті. Також свідок стверджує, що [PERSON] постійно проживав за адресою [ADDRESS] разом зі своїм батьком [PERSON], вів з ним спільне господарство. [PERSON], за вищезазначеною адресою жив разом зі своїм батьком аж до самої його смерті, так як його батько за станом свого здоров'я не міг самостійно пересуватись та піклуватись про себе. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] її сусід, він мешкає разом зі своєю дружиною по вул. Чехословацькій. [PERSON] був його батьком та проживав разом з ним. [PERSON] помер два роки тому назад. Батько заявника [PERSON] протягом останніх п'яти років хворів, не міг самостійно пересуватись та потребував постійного догляду. Заявник разом зі своєю жінкою постійно доглядали за померлим та вели спільне господарство. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], суду пояснила, що вона є жінкою [PERSON] Також зазначає, що батько її чоловіка помер біля трьох років тому назад. Вона разом з чоловіком доглядала за батьком, купала його, прибирала за ним. Після його смерті займалась похованням. Суд, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, повно і всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення заяви за таких підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності від 30 жовтня 1998 року [PERSON], що мешкає за адресою: [ADDRESS] є дружиною [PERSON], померлого [INFO], якій належить право власності на Ѕ частку в спільному майні, набутому названим подружжям. Спільне майно, право власності на яке в зазначеній частині посвідчується цім свідоцтвом за гр. [PERSON] з житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS]. ( а.с.4) Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.10.1998 року спадкоємцем майна гр. [PERSON], померлого [INFO], є його дружина - [PERSON], що мешкає за адресою: [ADDRESS]. ( а.с.5) Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] ( а.с.35). 14.11.2018 року [PERSON] звернувся до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON]. померлого [INFO] ( а.с. 34 зворот). На підставі заяви [PERSON] відбулось відкриття спадкової справи після смерті [PERSON], померлого [INFO] ( а.с.36). Згідно довідки № 2370 від 09.11.2018 року [PERSON] проживав за адресою [ADDRESS]. Проживав з 25.12.1985 року по день смерті [INFO], разом з ним проживав [PERSON] та вів з ним спільне господарство. ( а.с. 35 зворот) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 40 зворот) Постановою державного нотаріуса Грабевник О.В. від 03 грудня 2018 року [PERSON] відмовлено у видач свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька [PERSON], померлого [INFO], оскільки спадкоємиць пропустив шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини ( а.с.41). Згідно акту складеного [PERSON], [PERSON], [PERSON] посвідченого квартальним уповноваженим [PERSON], [PERSON] постійно проживав однією сім'єю зі своїм рідним батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS], починаючи з 2000 року по момент його смерті, а саме [INFO] ( а.с.14). Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За нормою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пунктом 21 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно Конституції України та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особи, що мешкають в Україні не зобов'язані постійно проживати в місці своєї реєстрації, отже обставина (факт) спільного проживання спадкодавця та спадкоємців підлягає доведенню належними способами та засобами. Так, з матеріалів справи вбачається, що померлий [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS]. Разом з ним проживав [PERSON] та вів з ним разом спільне господарство. Однак, в порушення норм цивільного законодавства, спадкоємець [PERSON] у визначений шестимісячний строк не звернувся до нотаріуса для прийняття спадщини, та не надав доказів на підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавцем на день смерті останнього. Встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини заявникові необхідно для реалізації свого права - права на прийняття спадщини після померлого [PERSON] Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] які будучи під присягою, кожен окремо пояснив, що заявник [PERSON] проживав разом зі своїм батьком [PERSON] за адресою за адресою [ADDRESS], допомагав йому по господарству, займався похованням. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлені вимоги [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Таким чином суд вбачає, що єдиним способом захисту цивільного права позивача - права на спадкування за законом, є встановлення факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем, його батьком, [PERSON], померлим [INFO].

Outcome: approved