Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 01.06.2006 року, станом на 03.12.2020 року, в розмірі 29745,47 грн. Вимоги мотивує тим, що [PERSON] , з метою отримання банківських послуг, звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», де підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №б/н від 01.06.2006 року, підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку» складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг. На виконання умов договору, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому був збільшений до 18400,00 грн. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, однак позичальник грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями не надала. Сума заборгованості [PERSON] , станом на 03.12.2020 року, становить 31726,46 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредита 29745,47 грн. та відсотків, нарахованих на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України, 1980,99 грн. Оскільки законодавством не передбачено обов`язку вимагати від боржника повернення лише повної суми боргу, тому позивач просить стягнути із [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 01.06.2006 року в розмірі 29745,47 грн., а також 2270,00 грн. судового збору. Ухвалою суду від 08.02.2021 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. 06.09.2021 року до канцелярії суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] , у якій остання просить стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 26413,49 грн., частина з яких (15318,57 грн.) були списані банком в рахунок погашення заборгованості за нарахованими відсотками, інша частина (11094,92 грн.) стягнуті після закінчення строку дії кредитної картки у період з січня по серпень 2021 року. Вимоги за зустрічним позовом мотивовані тим, що будь-які докази на підтвердження факту погодження між сторонами у письмовій формі умов договору щодо розміру кредиту, порядку його погашення, строку кредитування та розміру відсотків за користування кредитом у матеріалах справи відсутні. Вимоги про стягнення зі [PERSON] заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України, не ґрунтується на відповідному письмовому правочині, оскільки сама Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не містить таких умов. Починаючи з 01.06.2016 року по 01.01.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» проводилося погашення відсотків за рахунок кредиту, внаслідок чого тіло кредиту збільшувалося на відповідні суми. Такий порядок погашення заборгованості по відсоткам у письмовій формі між сторонами не погоджувався. З розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що у період з 01.01.2016 року по 03.12.2020 року [PERSON] було поповнено картковий рахунок на 45355,00 грн. готівковими коштами, грошові кошти в розмірі 18291,62 грн. були списані з її пенсійної картки. Тобто, загалом позичальником за вказаний проміжок часу було сплачено 63646,62 грн., а використано 48328,05\~грн. До того ж, починаючи із січня 2021 року, банк продовжує стягувати грошові кошти з пенсійного рахунку [PERSON] , хоча термін дії кредитної картки сплинув 01.01.2021 року. У період з січня по серпень 2021 року банком було незаконно стягнуто 11094,92 грн., а тому загальна сума безпідставно стягнутих грошових коштів становить 26413,49 грн., які [PERSON] просить стягнути з АТ КБ «ПриватБанк». Ухвалою суду від 06.09.2021 року зустрічний позов [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів прийнято до спільного розгляду з матеріалами цивільної справи №592/1140/21 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] по стягнення заборгованості за кредитним договором та призначено судове засідання по справі з викликом сторін. Представник АТ КБ «ПриватБанк», повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не сповістив, будь-яких пояснень з приводу заявлених зустрічних позовних вимог не надав, що не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність. Представник [PERSON] , адвокат Сінько О.А., у судовому засіданні заявлені вимоги за зустрічним позовом підтримала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 01.06.2006 року, у зв`язку з безпідставністю та їх необґрунтованістю. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 01.06.2021 року, з метою отримання банківських послуг, [PERSON] , [INFO] , звернулася до АТ КБ «ПриватБанк, де підписала Анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.30,41-42). Позичальник [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана Анкета-заява від 01.06.2006 року, що підтверджується її підписом у заяві (а.с.30). Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, відкривши кредитний рахунок, встановивши кредитний ліміт (а.с.28-29) та надавши можливість розпоряджатися кредитними коштами, що підтверджується випискою про рух грошових коштів по рахунку [PERSON] (а.с.21-27), однак заборгованість по сумі основного боргу та нарахованим відсоткам за користування кредитом позичальником у встановлені строки не була сплачена. Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 01.06.2006 року, сума боргу [PERSON] , станом на 03.12.2020 року, становить 31726,46 грн., з них заборгованість: по тілу кредита 29745,47 грн.; за відсотками, нарахованими згідно ст. 625 ЦК України, 1980,99 (а.с.7-20). Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що витікають з кредитного договору. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підставами виникнення зобов`язань є договори та інші правочини. Згідно правил ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі статті 1055 ЦК України вбачається, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частиною першою статті 633\~ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За приписами ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Надана банком Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що підписана [PERSON] у 2006 році (а.с.30), не містить ознак узгодження в письмовій формі домовленості сторін щодо розміру кредиту, порядку його погашення, розміру відсотків за користування кредитними коштами, відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань у вигляді пені та штрафу. Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.31-36), наказ «Про внесення змін у договірну базу по платіжним карткам, договірну базу по споживчому кредитуванню і в депозитні договори» (а.с.37-40) також не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного зі [PERSON] кредитного договору, оскільки матеріали справи достовірно не містять підтвердження того, що саме ці Витяги в редакціях, доданих до позовної заяви, розуміла відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Така позиція суду відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17. Враховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» не мав підстав для нарахування [PERSON] відсотків за користування кредитом, штрафів за несвоєчасність виконання боргових зобов`язань та автоматичного погашення простроченої заборгованості з інших карток, відкритих на ім`я позичальника. У відповідності до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. З розрахунку заборгованості та Виписки про рух грошових коштів за Договором №б/н від 01.06.2006 року вбачається, що 25.12.2015 року [PERSON] повністю розрахувалася по кредиту, погасивши заборгованість, а з 28.12.2015 року знову почала користуватися кредитними коштами (а.с.12). Судовим розглядом встановлено, що у період з 28.12.2015 року по 03.12.2020 року [PERSON] використала кредитні кошти на загальну суму 48328,05 грн. (третя та четверта колонка у виписці про рух грошових коштів за договором №б/н від 01.06.2006 року, із роз`ясненнями деталей проведених операцій). В той же час, у зазначений проміжок часу позичальник в рахунок погашення заборгованості за кредитом сплатила на користь банку готівкою 45355,00 грн.; крім того, з її пенсійного рахунку було списано 18291,62 грн., що в сумі складає 63646,62 грн. Тобто, станом на 03.12.2020 року, з урахуванням встановлених вище обставин, заборгованість за кредитом була погашена у повному обсязі. Натомість, [PERSON] мала ще і переплату за борговими зобов`язаннями в розмірі 15318,57 грн. (виходячи з розрахунку: 63646,62\~грн. (сплачений борг) 48328,05 грн. (використані кредитні кошти) = 15318,57 грн.), які банк спрямував в рахунок погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом та сплати штрафів. Вказані кошти підлягають повернення позивачу за зустрічним позовом. Крім того, після звернення до суду із позовною заявою про стягнення боргу, у період з січня по серпень 2021 року із рахунку [PERSON] банком було здійснено автоматичне списання коштів, спрямованих на погашення простроченої заборгованості за кредитом, на загальну суму 11094,92 грн. Таким чином, враховуючи викладене, оскільки заборгованість за кредитним договором була погашена боржником у повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність стягнення із АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] в якості повернення безпідставно набутих грошових коштів 26413,49 грн. (15318,57 грн. надмірно сплачених грошових коштів в рахунок погашення кредитного боргу + 11094,92 грн., які були списані банком із пенсійного рахунку позичальника у період з січня по серпень 2021 року 26413,49 грн.). За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів підлягають задоволенню у повному обсязі, а позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» за первісним позовом слід залишити без задоволення. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача за зустрічним позовом АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] підлягає стягненню 908,00 грн. в рахунок повернення судового збору.

Outcome: approved