Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, за кредитним договором № б/н від 01.06.2009 року в розмірі 119022, 46 грн., обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, підписала заву б/н від 01.06.2009, згідно якої отримала кредит у розмірі 2400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків. Позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому в договорі. У свою чергу, відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань за вказаним договором у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 06.11.2019 року становить 302760, 73 грн. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача заборованість за кредитом в розмірі 1195,98 та заборгованість по відсоткам за період з 01.06.2009 по 31.07.2018 в розмірі 117826,48 та сплачену суму судового збору (а.с.4). Окрім того, позивач просив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 08.01.2020 р. у справі відкрито провадження, яке постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 33). В подальшому, позивачем було подано клопотання про долучення письмових доказів по справі, згідно з яким було долучено виписку по картковому рахунку, витяг з Умов та правид надання банківських послуг, в редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору, наказ про затвердження цих умов, довідку про зміну умов кредитування, довідку про видані картки клієнту та докази направлення вказаних документів іншій стороні. Учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, а також, роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі від та копія позовної заяви з додатками надсилалася судом на останню відому адресу відповідача. Окрім того, відповідача було повідомлено про відкриття провадження у справі та роз`яснено його право на подання відзиву, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відтак, відповідач вважається повідомленим належним чином. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину невчинення ним своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощено позовного провадження від сторін не надходило. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судовим розглядом встановлено, що 01.06.2009 [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 12). Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2009 у формулярі Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» рукописним способом заповнена інформація про персональні та контактні дані відповідача, а також останнім проставлено підпис під текстом у розділі «Ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, виявляю бажання оформити на своє ім`я. В Анкеті вказано тип кредитної картки «Універсальна», валюта - UAH, кредитний ліміт у сумі 5000,00 грн, базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на помент підписання договору вказано 2,5% на місяць із розрахунку 360 днів у році. Відповідно до умов кредитування за користування кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» також вказано 2,5%. Окрім того, слід зазначити, що з виписки по картковому рахунку позивача вбачається, що відповідач не лише отримувала з рахунку грошові кошти, придбавала товари, але й частково погашала заборгованість. Також встановлено, що по картці 01.06.2009 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 500,00 грн, 24.10.2009 ліміт збільшено до 1600,00 грн, 22.12.2010 зменшено ліміт до 1320,00 грн, 23.03.2011 збільшено ліміт до 2000,00 грн, 25.04.2011 збільшено ліміт до 2400,00 грн, 30.05.2012 зменшено ліміт до 2280,00 грн, 25.06.2012 зменшено ліміт до 2280,00 грн, 22.04.2013 зменшено ліміт до 1200,00 грн, станом на 06.11.2019 зменшено кредитний ліміт до 0,00. Під час користування кредитними коштами відбулось збільшення відсоткової ставки - з 01 вересня 2014 року до 2,9 % та з 31 березня 2015 року до 3,6 % річних. Відомостей про те, що відповідач зверталася до банку з повідомленням про незгоду зі змінами, матеріали справи не містять. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, у відповідача наявна заборгованість перед позивачем, яка станом на 06.11.2019 року становить 302760,73 грн. яка складається із наступного: 1195,98 грн. - заборгованість за кредитом; 294316, 65 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. заборгованість за комісією; 7248,10 грн. - заборгованість за пенею. Заборгованість до стягнення становить 119022, 46 грн., яка складається з наступного: 1195,98 грн. - заборгованість за кредитом; 117826, 48 грн. - заборгованість по відсоткам за період з 01.06.2009 по 31.07.2018 року (а.с. 6). Доказів на спростування вказаного розрахунку відповідачем суду надано не було. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, організація, що здійснює підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку, та є професійним учасником ринку надання кредитно-фінансових послуг (в цьому випадку - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник. У ситуації, коли є сумніви у тому, чи прийняті та які саме умови прийнято споживачем - позичальником, умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому. Конструкція договору приєднання, викладена у частині першій статті 634 ЦК України, полягає не у тому, що споживач зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте сама воля споживача на приєднання до певних умов такого договору має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком. У законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Така позиція викладена також в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 629/737/17 Відтак, враховуючи, що позовні вимоги містять вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом, такі вимоги підлягають задоволенню. Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved