Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом до Тараканівської сільської ради Дубенського району Рівненської області про визнання права на земельну частку (пай). Просить суд визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 3,26 в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності КСП «Рачинське» в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] в с. Рачин Дубенського району Рівненської області помер батько позивачки, який за життя склав заповіт, який був посвідчений 15 грудня 1993 року секретарем виконавчого комітету Рачинської сільської ради Дубенського району Рівненської області за реєстром №68, згідно якого заповів [PERSON] весь пайовий фонд, який би він не був і з чого б не складався, на що він матиме право за законом і який знаходиться в сільськогосподарському колективному підприємстві «Рачинське». Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майнові сертифікати серії [NUMBER] на суму 1375,00 грн., серії [NUMBER] на суму 935,00 грн. та земельну частку (пай) в сільськогосподарському колективному підприємстві «Рачинське». 13 жовтня 1994 року державним нотаріусом Другої Дубенської державної нотаріальної контори за заявою [PERSON] було заведено спадкову справу №222 після смерті [PERSON] . При зверненні до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), позивачу було відмовлено, так як в неї були відсутні правовстановлюючі документи, які б підтверджували право спадкодавця [PERSON] на право на земельну частку (пай). В зв`язку з цим позивачка змушена звернутись до суду з даною позовною заявою. Позивачка вчасно прийняла спадщину за заповітом після смерті батька шляхом володіння майном померлого відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР, а також подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Інших спадкоємців, що прийняли спадщину чи претендують на обов`язкову частку в спадщині немає. Враховуючи те, що на момент видачі свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства батько позивачки помер, тому вона була змушена звернутись до суду. 11 травня 2011 року рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області позов [PERSON] до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Рачин» про визнання права власності на спадкове майно задоволено. Визнано право власності за [PERSON] на спадкове майно, а саме: на майнові сертифікати серії [NUMBER] виданий 01.04.2002 Рачинською сільською радою на суму 1375,00 грн. та серії [NUMBER] виданий 26.11.2009 Рачинською сільською радою на суму 935,00 грн. після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] . По змісту рішення зазначено, що згідно довідки Рачинської сільської ради №1385 спадщину після смерті покійного [PERSON] прийняла дочка - [PERSON] . Батько позивачки [PERSON] працював у КСП «Рачинське», що знаходилось в с. Рачин Дубенського району Рівненської області. Відповідно до матеріалів по розпаюванню земель КСП «Рачинське», а саме в додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER] , виданого 04 червня 1993 року [PERSON] був включений до списку громадян - членів КСП «Рачинське». 09 квітня 1996 року [PERSON] було безпідставно виключено із даного списку як такого, який помер «у 1994 році», що підтверджується відповідним записом у додатку №2 до протоколу комісії КСП «Рачинське» від 09.04.1996. Також згідно письмової інформації з Відділу у Дубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 10.07.2018 зазначено, що відповідно до матеріалів по розпаюванню земель КСП «Рачинське» гр. [PERSON] виключений із списків громадян-членів КСП «Рачинське» на отримання сертифікатів на право на земельну частку (пай) згідно додатку 2 до протоколу комісії КСП «Рачинське» від 09.04.1996 як померлий у 1994 році. Державний акт на право колективної власності на землю серії [NUMBER] та додаток до нього № 1 були прийняті 04 червня 1993 року, ще при житті [PERSON] У зв`язку з цим [PERSON] набув право на земельну частку (пай), яка розміщена на землях колишньої Рачинської сільської ради Дубенського району Рівненської області. Відповідно до письмової інформації з Відділу у Дубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 08.11.2018 зазначено, що землі колишньої Рачинської сільської ради Дубенського району Рівненської області станом на 01.01.2016 становлять 160,9779 га. Розмір земельної частки (паю) на території колишньої Рачинської сільської ради становить 3,26 умовних кадастрових гектарів. Згідно письмової інформації Тараканівської сільської ради Дубенського району Рівненської області №249 від 14.08.2018 зазначено, що КСП «Рачинське» розформоване при розподілі земельних часток (паїв). Наявні лише правонаступники оренди земельних часток (паїв). [PERSON] набув права на земельну частку (пай) так, як був членом КСП «Рачинське», КСП «Рачинське» отримало державний акт на право колективної власності на землю, за життя [PERSON] був включений до списків громадян-членів КСП «Рачинське», згідно додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю, серії [NUMBER] від 04.06.1993. Виключення із списку до Державного акту на землю могло бути здійснене тільки у випадку смерті [PERSON] , або виключення його з членів КСП «Рачинське» до видачі Державного акта на право колективної власності на землю. При цьому виключення могло мати місце у випадку прийняття відповідного рішення зборами членів КСП. Смерть особи, яка була внесена до списку до Дуржавного акту на землю, не позбавляє права спадкоємців на земельну частку (пай) за законом, який діяв на час виникнення даних правовідносин. У зв`язку із набуттям спадкодавцем права на земельну частку (пай) це право підлягає спадкуванню позивачкою. Проте право позивачки на земельну частку (пай) як спадкоємиці майна [PERSON] було порушене, так як [PERSON] був помилково виключений із списків громадян-членів КСП «Рачинське» на отримання сертифікатів на право на земельну частку (пай) згідно додатку 2 до протоколу комісії КСП «Рачинське» від 09.04.1996 як померлий у 1994 році. Представник позивача, згідно поданої заяви, просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити . Відповідач, належно повідомлений про день та час слухання справи, в судове засідання не з`явився, попередньо подавши до суду заяву про розгляд справи без участі представника Тараканівської сільської ради, позовні вимоги визнають. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Згідно поданих 31.01.2019 до суду пояснень, вважають, що позовні вимоги необхідно залишити без задоволення, оскільки [PERSON] виключений зі списків громадян-членів КСП «Рачинське», позивачем пропущено трирічний строк на звернення до суду, на даний час усі землі КСП, які були припинені вважаються власністю територіальної громади, в даному випадку Тараканівської сільської ради (а.с. 29-30). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Перевіривши фактичні обставини справи, наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 17 березня 1994 року Рачинською сільською радою Дубенського району Рівненської області. (а.с. 6). За життя [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений 15 грудня 1993 року секретарем виконавчого комітету Рачинської сільської ради Дубенського району Рівненської області за реєстром №68. Згідно заповіту [PERSON] заповів [PERSON] весь пайовий фонд, який би він не був і з чого б не складався, на що він матиме право за законом і який знаходиться в сільськогосподарському колективному підприємстві «Рачинське» (а.с. 9). Згідно свідоцтва про одруження [NUMBER] , 16.02.1954 одружились [PERSON] та [PERSON] , якій після одруження присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 7). 11 травня 2011 року рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області позов [PERSON] до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Рачин» про визнання права власності на спадкове майно задоволено. Визнано право власності за [PERSON] на спадкове майно, а саме: на майнові сертифікати серії [NUMBER] виданий 01.04.2002 Рачинською сільською радою на суму 1375,00 грн. та серії [NUMBER] виданий 26.11.2009 Рачинською сільською радою на суму 935,00 грн. після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 8). Згідно витягу зі Спадкового реєстру № 537000941 від 17.10.2018, Другою Дубенською державною нотаріальною конторою 13.10.1994 заведено спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с. 10, 11). Згідно змісту ст. 549 ЦК УРСР (яка діяла на момент смерті [PERSON] ) зазначено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Позивачка вчасно прийняла спадщину за заповітом після смерті батька шляхом володіння майном померлого відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР, а також подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Інших спадкоємців, що прийняли спадщину чи претендують на обов`язкову частку в спадщині немає. Батько позивачки [PERSON] працював у КСП «Рачинське», що знаходилось в с. Рачин Дубенського району Рівненської області. Відповідно до матеріалів по розпаюванню земель КСП «Рачинське», а саме в додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER] , виданого 04 червня 1993 року [PERSON] був включений до списку громадян - членів КСП «Рачинське». 09 квітня 1996 року [PERSON] виключено із даного списку як такого, який помер «у 1994 році», що підтверджується відповідним записом у додатку №2 до протоколу комісії КСП «Рачинське» від 09.04.1996 (а.с. 16-18). Згідно письмової інформації з Відділу у Дубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 10.07.2018 зазначено, що відповідно до матеріалів по розпаюванню земель КСП «Рачинське» гр. [PERSON] виключений із списків громадян-членів КСП «Рачинське» на отримання сертифікатів на право на земельну частку (пай) згідно додатку 2 до протоколу комісії КСП «Рачинське» від 09.04.1996 як померлий у 1994 році (а.с. 12). Відповідно до письмової інформації з Відділу у Дубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 08.11.2018 зазначено, що землі колишньої Рачинської сільської ради Дубенського району Рівненської області станом на 01.01.2016 становлять 160,9779 га. Розмір земельної частки (паю) на території колишньої Рачинської сільської ради становить 3,26 умовних кадастрових гектарів (а.с. 13). Згідно письмової інформації Тараканівської сільської ради Дубенського району Рівненської області №249 від 14.08.2018 зазначено, що КСП «Рачинське» розформоване при розподілі земельних часток (паїв). Наявні лише правонаступники оренди земельних часток (паїв) (а.с. 14). В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). За життя [PERSON] не встиг отримати сертифікат на земельну частку (пай) та в подальшому не оформив право власності на земельну ділянку. Згідно до статгі 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до положень пункту 17 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України та ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» за своєю правовою природою право на земельну частку (пай) є речовим правом вимагати виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки, що за вартістю відповідає частці особи у сільськогосподарських угіддях, переданих у колективну власність відповідної юридичної особи. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. За змістом положень Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Моментом виникнення права на земельну частку (пай) є момент виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом. В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що згідно ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій, земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа визначених кожному з них земельного паю за рішенням органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безкоштовно свою земельну частку (пай), виділену в натурі. Член сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до Державного акту про право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, а в разі його смерті успадкування здійснюється за нормами ЦК України, в тому числі і у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай) (пункт 24 вищезазначеної постанови). Відповідно до положень ч. ч. 9, 10 ст. 5 Земельного Кодексу України (в редакції 1992 року), кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою ст. 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств. Стаття 23 ЗК України (в редакції 1992 року) визначала, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Тобто, право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 02.05.2018 у справі № 614/568/16-ц). Тому [PERSON] набув права на земельну частку (пай) так, як був членом КСП «Рачинське», КСП «Рачинське» отримало державний акт на право колективної власності на землю, за життя [PERSON] був включений до списків громадян-членів КСП «Рачинське», згідно додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю, серії [NUMBER] від 04.06.1993. Виключення із списку до Державного акту на землю могло бути здійснене тільки у випадку смерті [PERSON] , або виключення його з членів КСП «Рачинське» до видачі Державного акта на право колективної власності на землю. При цьому виключення могло мати місце у випадку прийняття відповідного рішення зборами членів КСП. Смерть особи, яка була внесена до списку до Державного акту на землю, не позбавляє права спадкоємців на земельну частку (пай) за законом, який діяв на час виникнення даних правовідносин. У зв`язку із набуттям спадкодавцем права на земельну частку (пай) це право підлягає спадкуванню позивачкою. Проте, виникла ситуація при якій, через неотримання за життя спадкодавцем сертифікату на право на земельну частку (пай) та виключення його із списків-членів КСП «Рачинське» у зв`язку з смертю, позивачка, як спадкоємець, не може набути право на це майно в порядку спадкування через нотаріальну контору. Відповідач позовні вимоги визнав. Реалізувати свої права на спадок в позасудовому порядку позивач не може. Суд вважає, що за позивачем необхідно визнати право на спадкове майно в судовому порядку.

Outcome: approved