Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з зазначеним позовом мотивуючи його тим, що згідно наказу № 9 від 13.09.2017 року [PERSON] звільнено з роботи у звязку з встановленням її невідповідності займаній посаді протягом строку випробування. Вважає згадане звільнення незаконним, оскільки [PERSON] прийнята на роботу на постійній основі, має медичну освіту, за спеціальністю медсестри працювала протягом двадцяти пяти років у період з 01.08.1984 по 01.09.2009 року. Окрім того, з нею не було проведено остаточного розрахунку при її звільненні. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, при цьому позивач пояснила, що на роботу до відповідача вона прийнята на постійній основі, про наявність випробувального терміну їй нічого невідомо. Представник відповідача [PERSON] Санаторій Кришталеве Джерело у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив, пояснив, що умова про випробування застережена у наказі, зі змістом якого позивач ознайомлена. Зазначив, що належні позивачу суми при звільненні сплачені відповідно до платіжного доручення № 620 від 13.09.2017 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає зважаючи на наступне. Відповідно до частини першої статті 26 КЗпП України умова про встановлення випробування може бути визначена угодою сторін, тобто випробування може встановлюватися лише за взаємною домовленістю працівника і роботодавця і роботодавець не має права встановлювати його в односторонньому порядку. Разом з тим відмова працівника від випробування може слугувати підставою для відмови в прийнятті його на роботу. Якщо трудовий договір укладається в письмовій формі, умова про випробування має бути включена до цього договору. У разі укладення трудового договору в усній формі шляхом подання особою, що влаштовується на роботу, відповідної письмової заяви, керівник при накладенні резолюції має зазначити про встановлення випробування та його строк. У наказі про прийняття працівника на роботу, незалежно від форми укладеного з ним трудового договору, має бути зазначено про встановлення випробування і вказано його строк. З цим наказом працівник має бути ознайомлений під розписку, що засвідчує його згоду на встановлення випробування. У разі недотримання зазначеної процедури працівник матиме підстави вважати, що випробування йому не встановлювалося. За приписами ст. 27 КЗпП України строк випробування при прийнятті на роботу не може перевищувати трьох місяців, а у окремих випадках, за погодженням з відповідним комітетом профспілки шести місяців. За ст. 28 КЗпП України у разі встановлення невідповідності працівника роботі, на яку його прийнято, протягом строку випробування власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір. У судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено, що згідно засвідченої копії наказу (розпорядження) від 03.07.2017 року за № 19 позивач прийнята на роботу, на посаду медсестри кабінету душ Шарко, зі строком випробування три місяці (а.с. 22). Зі згаданим наказом позивач ознайомлена, про що свідчить її підпис. Згідно реєстру перерахувань на особисті вклади, відповідно до платіжного доручення від 13.09.2017 року за № 620 на особовий рахунок позивача перераховано 1 452, 89 (одна тисяча чотириста пятдесят дві грн 89 к.) грн належної суми при звільненні (а.с. 33-34). З доповідної записки головної медсестри від 04.09.2017 року убачається, що медсестра [PERSON] потребує підвищення кваліфікації у звязку з невідповідністю її кваліфікаційним вимогам, згідно посадової інструкції медсестри лікувальних душів (а.с. 31). За положеннями трудового законодавства, результати випробування оцінює куратор. Свій висновок, зокрема негативний, він обгрунтовує у доповідній записці на імя роботодавця. Підставою для звільнення може слугувати саме виявлена невідповідність працівника роботі. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. З урахуванням того, що діями відповідача права позивача не порушені, судового захисту не потребують, заявлений позов є необгрунтованим.

Outcome: dismissed