Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Захарова О.О. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Вимоги позову обґрунтовані тим, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 2005 року. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] . Зазначає, що сторони припинили підтримувати подружні стосунки та проживають однією сім?єю в березні 2020 року, не ведуть спільне господарство та не мають спільного бюджету. Вважає, що сім?я розпаслась та її збереження не можливе, всі спроби відновити сімейне життя були безрезультатними, примирення та поновлення шлюбних стосунків неможливе. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року відкрито провадження у даній справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 01 грудня 2020 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому не заперечував проти розірвання шлюбу, оскільки дійсно стосунки в сім?ї тривалий час не поліпшувались. Зазначив, що в грудні 2019 року стосунки погіршились остаточно, внаслідок чого припинено спілкування між сторонами, підтримання подружніх стосунків. Між сторонами досягнуто попередньої домовленості щодо проживання дитини з позивачем. Також вказав, що наразі триває процес досудового врегулювання питань щодо поділу спільного майна подружжя, порядку утримання та виховання дитини. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, її представник - адвокат Захарова О.О. подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та зазначила, що фактичні шлюбні відносини сторони припинили в березні 2020 року, а саме: ведення спільного бюджеру та господарства, спільне проживання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явився, його представник - адвокат Данилкіна П.М. в судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу та зазначила, що всі намагання відповідача зберегти сім`ю не вдалися. При цьому наполягала на тому, що шлюбні відносини припинені не з березня 2020 року, як про це зазначає позивач, а з грудня 2019 року. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сімейні відносини регулюються лише в тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст. 7 СК України). Згідно зі ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами 30 серпня 2005 року було укладено шлюб (а.с.11). Сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.12). На час розгляду справи сторони подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Спору щодо визначення місця проживання дитини на час розгляду справи у сторін немає. Стосовно наведених сторонами доводів щодо часу припинення сімейних відносин та ведення спільного господарства, суд зауважує, що вказані обставини не входять до предмета доказування в даній справі, визначальним для якої є можливість чи неможливість збереження шлюбу. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що примирення з відповідачем не можливе. Відповідач згоден з неможливістю збереження сім`ї. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За змістом ст. 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. Відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За змістом ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вищевикладені вимоги чинного законодавства України та ту обставину, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 420,40 грн. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 420,40 грн, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved