Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] від імені та в інтересах позивача [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] є власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеному домоволодінні разом з нею зареєстрований, але фактично не проживає з 2015 року відповідач по справі. Наявність реєстрації відповідача у домоволодінні порушує її права та інтереси, як власника будинку, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач звернулася з цим позовом до суду і просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до початку розгляду справи до суду надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, та про визнання позовних вимог. 07.10.2019 року судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, після постановлення якої від відповідача до суду надійшла заява про повне визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 р. по справі за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. В судовому засіданні встановлено, що домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . Зазначена обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 19.05.2011 року, копією договору про визначення розміру часток у житловому будинку, що є спільною сумісною власністю від 08.09.2011 року серії ВРМ №034673, посвідченого державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Ю.М., копією витягу про державну реєстрацію прав, виданого КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» №31859357 від 31.10.2011 року, копією договору купівлі-продажу 1/3 частки домоволодіння від 05.07.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Кізімою В.В., копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 172824466 від 05.07.2019 року. Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб №13982 від 09.07.2019 року, виданої Відділом адміністративних послуг ЦНАП у м. Сєвєродонецьку, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 01.10.2015 року мешкає на території Російської Федерації за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту відповідача № [NUMBER] та копією договору купівлі-продажу 1/3 частки домоволодіння від 05.07.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Кізімою В.В. Наведене свідчить про те, що відповідач має інше місце проживання і до спірного домоволодіння він не ставиться, як до свого постійного місця проживання. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2015 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. При цьому суд враховує повне визнання позову відповідачем, яке приймається судом, оскільки воно не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved