Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Представник позивача в інтересах [PERSON] в грудні 2017 р. звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив: позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO]; призначити опікуном малолітнього [PERSON], [INFO], його бабусю - [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до досягнення [PERSON] повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду представник позивача посилається на наступне. Позивач [PERSON] є бабусею малолітнього [PERSON], [INFO]. Донька позивача, мати малолітнього [PERSON], [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 17 лютого 2010 р. Шлюб між ними було розірвано рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17.06.2011 р. В шлюбі у них народилася дитина - син [PERSON]. Відносини між донькою позивача і відповідачем не склались і вони невдовзі після реєстрації шлюбу почали проживати окремо, що і призвело в подальшому до розірвання шлюбу. З моменту окремого проживання доньки позивача із відповідачем, вона проживала за місцем реєстрації позивача. В цей час відповідач не цікавився життям, розвитком та вихованням свого сина - [PERSON]. Його вихованням та доглядом займалась мати - донька позивача, [PERSON], в чому їй допомогали і сприяли позивач, чоловік позивача та син позивача, які проживали з нею разом однією сім'єю. [INFO]., донька позивача - [PERSON] померла. З того часу, малолітній [PERSON] продовжує проживати з бабусею у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві спільної сумісної власності позивачу та її чоловіку. Позивач протягом усього цього часу займається повністю вихованням, доглядом та утриманням свого малолітнього внука. Відповідач протягом усього часу жодним чином не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що виявляється, зокрема у тому, що він самоусунувся від виховання дитини повністю, не спілкується з дитиною, чим свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. З 01.09.2016 р. по теперішній час малолітній [PERSON] навчається в спеціалізованій школі І ступеня №324 Солом'янського району м. Києва. Підготовкою до школи займалась донька позивача, а після її смерті, позивач. Відповідач не брав жодної участі у підготовці малолітнього сина до навчання, не брав участі у виборі навчального закладу, не брав участі у підготовчих заняттях для батьків, не цікавився необхідним для підготовки до школи, не брав участі у купівлі приладдя та інших необхідних для навчання речей. Протягом часу навчання малолітнього [PERSON] в школі, і особливо після смерті його матері, шкільними справами дитини опікується позивач, а саме відвідує батьківські збори, свята, тощо, підтримує тісний зв'язок з вчителями. Крім цього, малолітній [PERSON] відвідує гурток англійської мови, що працює при школі і має гарні результати. При цьому, як і щодо будь-яких інших шкільних занять і активностей, увагу приділяє цьому лише позивач, без будь-якої участі відповідача. Відповідач не створює умов для отримання сином освіти, не забезпечує здобуття дитиною освіти, не готує дитину до самостійного життя, чим грубо порушує виконання своїх батьківських обов'язків. Представник позивача вказує, що відповідач жодного разу не спілкувався зі своєю дитиною та фактично самоусунувся від виконання свого батьківського обов'язку по вихованню та утриманню дитини, що є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав. Усі необхідні дитині умови для здорового та повноцінного фізичного і духовного росту й розвитку, забезпечує позивач самостійно, зі своїх власних доходів, та жодної допомоги від батька дитини не отримує. Відповідач свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, тобто не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з дитиною взагалі. Крім того, відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини. У зв'язку із абсолютним ігноруванням відповідачем своїх обов'язків як батька, враховуючи смерть матері малолітнього [PERSON], існує реальна необхідність призначити опікуна дитині із числа найближчих родичів, а саме позивача. Позивач є бабусею малолітнього [PERSON], відповідає усім вимогам чинного законодавства, щоб бути призначеною опікуном малолітнього, саме власне бажає цього, і сам підопічний прихильно ставиться до позивача. В зв'язку з чим, представник позивача просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO], та призначити опікуном малолітнього його бабусю - [PERSON]. При цьому, також вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над малолітньою дитиною та стягнення аліментів, підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Позивач в судовому засіданні пояснила, що вона є бабусею малолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] після розірвання шлюбу з її донькою [PERSON], став мешкати окремо. З моменту окремого проживання, відповідач не цікавився життям, розвитком та вихованням свого сина. Останній раз відвідував малолітнього сина у вересні 2017 р., після смерті доньки. Відповідач повідомив, що не має змоги доглядати за сином та, що син залишиться проживати з позивачем. Після розірвання шлюбу з її донькою, відповідач приїздив 2-3 рази в 2015 р. Аліменти на утримання сина відповідач не сплачував, не вітав сина з днем народження, жодного разу не був в школі та взагалі не цікавився навчанням та розвитком сина. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надходило. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність відповідача, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечували в судовому засіданні позивач та її представник. Представник третьої особи Служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи третю особу було повідомлено належним чином. 18.05.2018 р. до суду представником третьої особи подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника Служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації та висновок від 21.05.2018 р. № 108-7777 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO], та висновок від 04.06.2018 р. № 108-8566 про можливість призначення опіки над малолітнім, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає, що [PERSON] може виконувати обов'язки опікуна над малолітнім онуком - [PERSON], [INFO] у разі позбавлення батьківських прав батька хлопчика - [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, врахувавши їх доводи та вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження [NUMBER]. [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 лютого 2010 р., що підтверджується даними Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб №00018815095 від 07.10.2017 р. У шлюбі у них народилася дитина - син [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 червня 2011 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 17 лютого 2010 р. у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 172, - було розірвано. [PERSON] померла [INFO]., що підтверджується даними свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві 29.08.2017 р. З матеріалів справи встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем, бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Як вбачається з листа від 13.11.2017 р. № 51, [PERSON] навчається в 2-Д класі спеціалізованої школи І ступеня №324 Солом'янського району м. Києва з 01.09.2016 р. по теперішній час. Богдан відвідує позашкільні заняття, а саме гурток англійської мови, багато уваги приділяє підвищенню рівня володіння англійською мовою, з якої має гарні результати. [PERSON] уважний, зосереджений, скромний, товариський, стриманий, неконфліктний. Підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. До вчителів відносить з повагою. Завжди має охайний вигляд. Дитиною опікується його бабуся, [PERSON]. Також, [PERSON] систематично відвідує школу: батьківські збори, свята, тощо, підтримує тісний зв'язок з вчителями та класоводом. Батько учня [PERSON], [PERSON], за час навчання дитини в школі, жодного разу не відвідував школу, не знайомився з вчителями та класоводом, не цікавиться участю сина в класному та шкільному житті. З висновку психологічного обстеження № 157 від 30.11.2017 р., наданого Міським центром дитини служби у справах дійте Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вбачається, що через тривалу відсутність та пасивність батька у вихованні [PERSON], у ставленні дитини до батька простежується емоційна байдужість і відчуженість. Відносини з батьком чужі та формальні, батько не турбується про забезпечення базових потреб сина. У хлопчика присутнє стійке бажання залишатися членом дружньої родини, в якій він проживає. Хлопець має високий рівень емоційної прив'язаності до членів цієї родини. Позбавлення батьківських прав не матиме травматичного впливу на психічний розвиток [PERSON]. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР №798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За приписом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Згідно ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позивач в судовому засіданні пояснила, що вона є бабусею малолітнього [PERSON], [INFO]. Після розлучення з відповідачем [PERSON], її донька [PERSON] з дитиною проживали разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Вихованням дитини займалась його матір, в чому їй допомагала вона та її чоловік (дід малолітнього [PERSON].). Батько ухилявся від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, не виявляв батьківської турботи та уваги, не цікавився його життям та здоров'ям, не піклувався про розвиток сина, не надавав кошти на утримання дитини, зловживає спиртними напоями. Після смерті її доньки [PERSON], малолітній [PERSON] продовжує проживати разом з нею та дідом. Батько дитини знає, що [PERSON] померла, але не виявляє ініціативи щодо участі у вихованні дитини. Усі необхідні дитині умови для здорового та повноцінного фізичного і духовного росту й розвитку, забезпечує позивач самостійно, зі своїх власних доходів, та жодної допомоги від батька дитини не отримує. Позивач вважає, що відповідач свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню малолітнього сина, тобто не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з дитиною взагалі. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 31.10.2017 р., малолітнього [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], працівниками служби у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації встановлено, що [PERSON] разом з бабою, дідом та дядьком проживають в квартирі, де створені умови для навчання, відпочинку та розвитку дитини. Помешкання за вищевказаною адресою житловою площею 42,3 кв.м. складається з трьох кімнат, кухні, коридору, роздільного санвузла, двох балконів. Стан приміщення відповідає санітарно-гігієнічним вимогам. Квартира мебльована за призначенням, оснащена побутовою та оргтехнікою. Богдан займає окрему кімнату площею 12,5 кв.м., має спальне місце (розкладний диван), шафу-купе, письмовий стіл, книжкові полиці, телевізор, комп'ютер. Хлопчик має сезонний одяг, книжки, іграшки відповідного віку. Створені належні умови для проживання дитини. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсний обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи ( ч. 5 ст. 19 СК України). Відповідно до висновку від 21.05.2018 р. № 108-7777 про доцільність позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON], [INFO]. З даних висновку вбачається, що під час бесіди зі співробітниками служби у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації 08.05.2018 р., [PERSON] повідомив, що не пам'ятає коли бачив батька останній раз, з днями народження він не вітав, дзвонив останній раз у вересні 2017 р. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не забезпечує малолітнього сина необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином у обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. Зазначені фактори, суд розцінює як ухилення [PERSON] від виховання дитини і приходить до висновку про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов'язками. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками щодо дитини - малолітнього [PERSON], [INFO], є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно із ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Частиною першою статтею 63 ЦК України визначено, що опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього кодексу. Згідно ч. 3 статті 63 цього ж Кодексу, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Частиною третьою ст. 243 СК України визначено, що опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним. За ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], перебуває на обліку в службі у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, як кандидат в опікуни/піклувальники за № 16 від 31.10.2017 р., що підтверджується даними довідки від 07.11.2017 р. № 108/24-3691 та даними особової справи кандидата в опікуни/піклувальники, які містяться в матеріалах справи. [PERSON] проживає разом з чоловіком - [PERSON], 1944 р. народження, сином - [PERSON], 1976 р. народження, та онуком - [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 24.11.1998 р., [PERSON] є власником ? частини квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки №9213 від 11.10.2017 р., [PERSON] перебуває на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, та отримує пенсію за віком при повному стажі. Згідно даних висновку про стан здоров'я, виданого КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.10.2017 р., [PERSON] за станом здоров'я може бути опікуном. Як вбачається з письмових заяв, що містяться в матеріалах справи, [PERSON] (чоловік позивача) та [PERSON] (син позивача) не заперечують щодо призначення [PERSON] опікуном над малолітнім [PERSON], [INFO], та щодо проживання дитини в їхній родині за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки, наданої Департаментом інформаційних технологій МВС України, [PERSON] на території України станом на 19.10.2017 р. до кримінальної відповідальності не притягувалась, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Згідно довідки № 385702 від 19.09.2017 р., [PERSON] під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває. Відповідно до довідки № 359 Київського міського психоневрологічного диспансеру №5, [PERSON] станом на 18.09.2017 р. на обліку у лікаря-психіатра не перебуває. Відповідно до висновку від 04.06.2018 р. № 108-8566, орган опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини при Солом'янській районній в місті Києві державній адміністрації від 17.05.2018 р., вважає, що [PERSON] може виконувати обов'язки опікуна над малолітнім онуком - [PERSON], [INFO] у разі позбавлення батька хлопчика - [PERSON], батьківських прав. Згідно даного висновку, вбачається, що під час бесіди з [PERSON] було з'ясовано, що хлопчик майже від народження проживав разом з матір'ю, дядьком, дідусем та бабусею за адресою: [ADDRESS]. Після смерті мами бабуся [PERSON] піклується про нього, підтримує, купує все необхідне (речі, одяг, іграшки, книжки). Богдан повідомив, що дуже любить свою бабусю та бажає, щоб [PERSON] була призначена його опікуном. Виходячи із зазначених норм права і беручи до уваги те, що мати малолітнього [PERSON], [INFO], - [PERSON] померла, а батько - [PERSON], ухилився від виховання дитини, що свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, то суд вважає, що малолітній [PERSON] дійсно позбавлений батьківського піклування, як то передбачено ст.ст. 58, 59 ЦК України, і вважає необхідним призначити йому опікуна в особі його бабусі [PERSON], тобто позивача в справі. Обмеження для опікуна чи піклувальника, які визначені ст. 64 ЦК України, відносно неї відсутні. Дитина проживає разом з нею, вона забезпечує його всіма належними умовами для розвитку та займається вихованням малолітнього. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісяця, то суд приходить до наступного. У відповідності до ч. 2 ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Частиною 3 статті 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. Так, згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. В судовому засіданні не надано жодного доказу на підтвердження скрутного матеріального становища платника аліментів або ж неможливість останнього за станом здоров'я надавати кошти на утримання дитини. Статтею 141 СК визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів є завищеним. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлений: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає, розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне, задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести батьки на утримання дітей. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору у розмірі 1280,00 грн. Крім того, згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судовий збір в сумі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнений від його сплати на підставі закону. Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України.

Outcome: partial