Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Представник відповідача позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву. \~ \~ \~ \~Позивач на задоволенні позовних вимог наполягала, просила розглянути справу у її відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту позивача та її і/н; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 15.09.2011р.; свідоцтва про одруження між [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія витягу з по господарської книги виконавчого комітету Орлівської сільської ради № 2 о/р № 195 від 11.06.2019р.; копія витягу з по господарської книги виконавчого комітету Орлівської сільської ради № 2 о/р № 195 від 13.03.2020р.; копія виписки із рішення № 10 Орлівської сільської ради від 14.10.1994р.; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] ; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку; копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.07.2020 р. Судом в\~ході судового\~розгляду справи\~встановлено,\~що позивач\~є донькою\~ [PERSON] ,\~померлого [INFO] .\~За життя\~йому належав\~житловий будинок\~із надвірними\~спорудами [ADDRESS] , про що свідчить витяг з погосподарської книги виконавчого комітету Орлівської сільської ради Ренійського району № 2 (1996-2000рр.) о/р 195 від 13.03.2020р. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, тому спадкоємство здійснюється за законом. Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Єдиним спадкоємцем першої черги після його смерті є його донька позивач [PERSON] . Так, у встановлений законодавством строк, позивач не звернулася до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини, проте на момент відкриття спадщини, позивач проживала разом зі спадкодавцем, тобто, фактично вступила у володіння та управління спадковим майном. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963р. Пізніше, позивач звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, але їй в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що 02.07.2020р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Таким чином, позивач фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлого батька і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] помер у 2003 р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а позивач фактично прийняв спадщину після його смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] . Вона у передбачений законом строк не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, але вона фактично прийняла спадщину, оскільки мешкала разом із нею, отже вважається такою, що прийняла спадщину. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак, вона не мала змоги оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, із-за відсутності оригіналів правовстановлюючих документів, у зв`язку із чим в даний час позивач вимушена звернутися до суду із позовом, а не до нотаріальної контори. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved