Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду 11 грудня 2013 року, просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 8137,81 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 229,40 грн. Відповідно до укладеного договору №? 005-04005-210907 від 21 вересня 2007 року [PERSON] відкрив кредитну лінію на загальну суму 30.000,00 грн. та на день укладення договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в розмірі 500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом. Станом на 25 грудня 2013 року відповідач має заборгованість у розмірі 8137,81 грн., яка складається з наступного: - 3260,96 грн. - заборгованість за кредитом; - 2244,35 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2632,50 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом. В судове засідання представник позивача не з'явився, згідно заяви просив справу розглянути у його відсутність, підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що він належним чином погашав кредит, а позивач у процесі кредитних правовідносин жодним чином не повідомляв його про порушення умов договору, позивач жодного разу не пред'являв до нього вимоги щодо стягнення пені та штрафу за прострочення строків оплати заборгованості, позивач ігнорував вимоги Національного банку України щодо роботи банків з позичальниками - фізичними особами, які мають заборгованість за споживчими кредитами та потрапили в скрутне фінансове становище, просив застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За вимогами статті 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які божник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлені наступні обставини. Між ТОВ «Комерційний Банк «Дельта», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та [PERSON] укладено договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки №? 005-04005-210907 від 21 вересня 2007 року, згідно з яким на ім'я [PERSON] відкрито кредитну лінію на загальну суму 30.000,00 грн. та на день укладення договору встановлений ліміт кредитної лінії на рахунку в розмірі 500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом. (арк. с. 5-8). В порушення зобов'язань, позичальник не виконує умови договору і вимог діючого законодавства щодо обов'язковості договору та зобов'язань, що з нього випливають, для належного виконання сторонами. Даний факт підтверджується наявністю заборгованості позичальника згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 25 грудня 2013 року (арк. с. 12). Всього заборгованість відповідача перед банком за договором складає 8137,81 гривень, що складається з: 3.260,96 грн. - тіло кредиту, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 2244,35 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 2632,50 грн. На теперішній час борг відповідачем не погашений. Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд приймає до уваги, що спірний договір укладено 21 вересня 2007 року, а позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права 11 грудня 2013 року, тобто зі спливом строку позовної давності. Відповідач заявив про застосування строку позовної давності. Відповідно до пункту 31 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (відповідно до тлумачення в Рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплинула і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Виходячи з викладеного, необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. На підставі ст. ст. 525, 526, 530, 536, 546, 550 ЦК України та

Outcome: dismissed