Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Представник позивача адвокат Воробйов В.В., звернувся до суду з даною позовною заявою [PERSON] , в якій останній просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 02 лютого 2015 року, а саме: основний борг в сумі 170090 грн., пеню в сумі 199209 грн. 41 коп.; 3% річних - 13113 грн. 24 коп., всього 382412 грн. 65 коп. Вимоги обґрунтовані тим, що 02 лютого 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] гроші в сумі 7300 доларів США. Кінцевий термін повернення грошових коштів відповідно до умов договору 02 червня 2017 року. На підтвердження цього договору відповідачем 02 лютого 2015 року підписано розписку про те, що він отримав від позивача зазначену в договорі суму. Кінцевий строк повернення грошей сплив, але відповідачем до цього часу позивачу борг не повернутий. На його неодноразові звернення з цього приводу відповідач не реагує, зустрічей уникає, на телефонні дзвінки не відповідає. Зазначені обставини стали підставою для подання даного позову до суду. У зв`язку з простроченням виконання боргового зобов`язання [PERSON] має сплатити [PERSON] суму боргу, пеню та 3% річних. За розрахунком наведеним у позовній заяві, загальна сума основного боргу відповідно до розписки від 02 лютого 2015 року складає 7300 доларів США. Враховуючи курс долара: 1 долар = 23,30 гривень. Станом на 27 грудня 2019 року в перерахунок на гривні основна заборгованість становить 170090 грн. Сума 3% річних за користування грошовими коштами за період з 03 червня 2017 року по 27 грудня 2019 року складає 13113 грн. 24 коп. Пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за вказані періоди складає 199209 грн.41 коп. та розрахована за формулою [сума боргу 170090 грн.] [ставка пені 0,32% на день]/100%/365 днів *366 [кількість днів: з 17 грудня 2018 року по 27 грудня 2019 року]. Представник позивача - адвокат Воробйов В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача - адвокат Перемот О.Г. у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Вказала, що [PERSON] має на руках багато розписок, близько восьми, написаних відповідачем при різних обставинах, в тому числі і таких, що не супроводжувалися передачею грошей. За розписками, у тому числі і розпискою від 02 лютого 2015 року [PERSON] , [PERSON] щомісячно поверталися гроші, свідченням чого зокрема є аудиозапис, під час якого [PERSON] говорить [PERSON] , що повертає йому щомісячно майже 3000 доларів США, а [PERSON] його поправляє та говорить, що 2885 доларів. Аудиозаписи на яких міститься розмова [PERSON] та [PERSON] щодо позики були об`єктом дослідження фоноскопічної експертизи призначеної в рамках кримінального провадження №12019120160001368 від 07 серпня 2019 року за ознаками ч.1 ст.190 КК України. Експертизою встановлено, що у розмовах які записані на файлах приймав участь [PERSON] . Також представник відповідача зазначила, що вимоги про стягнення штрафних санкцій не мають під собою правового підґрунтя. Заяви про застосування спеціальної позовної давності до вимог про стягнення пені представником відповідача під час розгляду справи не подано. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено,\~що згідно\~з розпискою,\~оригінал якої\~наданий суду\~стороною позивача\~та наразі\~міститься в\~матеріалах справи, [PERSON] 02 лютого 2015 року взяв у борг у [PERSON] 7300 доларів США і зобов`язався повернути їх не пізніше 02 червня 2017 року. А також у випадку прострочення повернення наданої суми грошей [PERSON] зобов`язався виплатити неустойку у вигляді пені у розмірі 10% від отриманої суми за кожний місяць прострочення (а.с. 47). Факт написання особисто відповідачем зазначеної розписки та отримання ним грошових коштів представником відповідача не оспорюється. Також представник відповідача не заперечує, що позику відповідач зобов`язався повернути у повному обсязі у строк до 02 червня 2017 року, однак не зробив цього, при цьому стверджує, що на сьогодні за розпискою від 02 лютого 2015 року ним повернуто [PERSON] частину суми. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.\~524\~ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий правовий висновок міститься в ухвалах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. Статтею 204 ЦК України визначено принцип презумпції правомірності правочину правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Даних про укладення договору позики під впливом тиску у судовому засіданні не встановлено, відповідачем він не оспорювався і його недійсність рішенням суду не встановлена. Таким чином боргова розписка, написана [PERSON] відповідає вимогам закону і породжує правові наслідки, які наступають внаслідок невиконання договору позики та умов, визначених у змісті розписки. Наявність оригіналу боргової розписки в кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач, як позичальник за договором позики, в порушення вимог ч.1 ст.1049 ЦК України, прострочив виконання грошового зобов`язання в частині повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлені договором. А тому борг має бути стягнутий з нього у судовому порядку. Доводи представника відповідача про те, що борг за розпискою частково повернутий про що свідчать аудиозаписи на яких міститься розмова [PERSON] та [PERSON] про повернення грошових коштів, суд не приймає до уваги, оскільки під час розмови сторонами не конкретизовано суми яка повернута та за якою розпискою. Представник відповідача у судовому засіданні сама наголосила, що розписок було декілька. Зрештою аудиозаписи на яких міститься розмова [PERSON] та [PERSON] щодо позики, суд у розумінні положень ст.78 ЦПК України вважає недопустимими доказами, оскільки як вказав представник позивача аудиозаписи отримані з\~порушенням таємниці\~листування та\~телефонних розмов,\~розмова записанабез згоди позивача і без надання офіційного дозволу. І зазначене стороною відповідача не спростоване. Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від\~18\~грудня 2009\~року №14\~«Про судове\~рішення у\~цивільних справах» роз`яснив, що згідно з частиною першою статті 192\~ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 січня 2019 у справі №373/2054/16-ц, стягнення з боржника боргу та його складових має відбуватися в іноземній валюті, в якій боржником отримано позику. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. За даними сайту Національного банку України, про офіційний курс гривні щодо іноземної валюти, станом на день ухвалення рішення офіційний курс гривні до 1 долара США становить 28,16грн.\~\~ Отже, сума позики по борговій розписці становить 7300 доларів США х 28,16грн. = 205568 грн. 00 коп. Разом з цим, позивач просить суд стягнути з відповідача суму позики у гривневому еквіваленті в сумі 170090 грн. 00 коп. (з розрахунку 1 долар США становить 23,30 грн.) станом на 27 грудня 2019 року. Таким чином, враховуючи, що даний позов заявлено про стягнення боргу в гривневому еквіваленті, суд стягує борг саме у заявленому розмірі, оскільки в силу ст.13 ЦПК України, не може вийти за межі заявлених вимог, незважаючи навіть на те, що при перерахунку суми боргу в гривневий еквівалент станом на дату ухвалення рішення розмір заборгованості в іноземній валюті перевищує розмір заявлених вимог. Щодо заявленої до стягнення пені суд приходить до наступного. Згідно зі статтею 610\~Цивільного кодексу\~України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611\~цього Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтями 1,3\~Закону України\~«Про відповідальність\~за несвоєчасне\~виконання грошових\~зобов`язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, максимальний розмір пені пов`язаний із розміром облікової ставки Національного банку України. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися за судовим рішенням лише у національній валюті України гривні. Думка про те, що до зобов`язань, виражених в іноземній валюті, застосування пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ неможливе та суперечить чинному законодавству України є хибною. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 06 березня 2019 року у справі №916/4692/15. Заявлена до\~стягнення сума\~пені за\~несвоєчасне виконання\~зобов`язань складає\~199209\~грн.41\~коп.,\~розрахована за період\~з 27\~грудня 2018\~року по\~27\~грудня 2019\~рокуза ставкою 0,32% на день від простроченого платежу, яка обумовлена сторонами в розписці, при цьому перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, що діяла у період, за який нарахована пеня. Розрахунок пені наведений позивачем: 199209 грн.41 коп.=[сума боргу 170090 грн.] [ставка пені 0,32% на день]/100%/365 днів [кількість днів 366 (з 17 грудня 2018 року по 27 грудня 2019 року)]. Розрахунок пені\~у вигляді\~подвійної облікової\~ставки НБУ\~за період\~ з 27 грудня 2018 року по 27 грудня 2019 року (366 днів) розраховується за формулою:[сума боргу] 2 [ставка пені (%)]/100%/365 днів [кількість днів]. При цьому облікова ставка НБУ у період з 27 грудня 2018 року по 25 квітня 2019 року (120) днів, становила 18%, у період з 26 квітня 2019 року по 18 липня 2019 року (84 дні), становила 17,5%, у період з 19 липня 2019 року по 05 вересня 2019 року (49 днів) 17%, у період з 06 вересня 2020 року по 24 жовтня 2019 року (49 днів) 16,5%, у період з 25 жовтня 2019 року по 12 грудня 2019 року (49 днів) 15,5%, у період з 13 грудня 2019 року по 27 грудня 2019 року (15 днів) 13,5%. Таким чином\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню пеня\~за несвоєчасне\~ виконання\~зобов`язань за\~договором позики\~від 02\~лютого 2015\~року,\~за період\~з 27 грудня 2018 року по 27 грудня 2019 року, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, в сумі 58096 грн. 22 коп. З приводу стягнення з відповідача 3% річних в сумі 13113 грн. 24 коп. суд відзначає наступне. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Положенням ст.625 ЦК України визначено, що боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підставою застосування передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Як передбачено ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. При цьому слід ураховувати, що проценти на неустойку не нараховуються (частина друга статті 550 ЦК). У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 рок № 464/3790/16-ц (14-465цс18), вказано, що 3 % річних, передбачені ст.625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи із простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Так, враховуючи, що в борговій розписці від 02 лютого 2015 року встановлений строк виконання грошового зобов`язання, а саме [PERSON] мав повернути [PERSON] борг за вказаною розпискою до 02 червня 2017 року, відповідно позичальник своєчасно\~не повернув\~суму позики,\~тобто прострочив\~виконання, інший розмір процентів не встановлений ні договором, ні законом, вимога кредитором пред`явлена, тому суд вважає, що [PERSON] мав би сплатити три проценти річних від простроченої суми, виходячи з наступного розрахунку: 7300*938*3/100/365=562,8 доларів США. Сума боргу 7300 доларів США, кількість днів прострочення - 938 (з 03 червня 2017 року по 27 грудня 2019 року). Але оскільки позивач просить стягнути 3 % річних в гривневому еквіваленті відповідно до наданого ним розрахунку: 170090*3*938/365/100=13113 грн. 24 коп., де 170090 грн. гривневий еквівалент суми боргу -7300 доларів США, розрахований за офіційним курсом гривні щодо іноземної валюти, станом на день закінчення розрахунку 27 грудня 2019 року (1 долар США =23,30 грн.), суд згідно з принципом диспозитивності, вважає саме таку суму 3%, як просить позивач стягнути з відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача за борговою розпискою від 02 лютого 2020 року підлягає стягненню основний борг в сумі 170090 грн., пеня за період з 27 грудня 2018 року по 27 грудня 2019 року в сумі 58096 грн. 22 коп.; 3% річних за період з 03 червня 2017 року по 27 грудня 2019 року в сумі 13113 грн. 24 коп., всього 241299 грн. 46 коп. Інша частина позовних вимог, а саме щодо стягнення пені в сумі 141113 грн. 19 коп., задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial