Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Представник позивача - адвокат Єгоров С.О. звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою та просить стягнути з відповідача АТ «Київметробуд» на користь [PERSON] заборгованість по невиплаченій заробітній платі у розмірі 10427,64 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 79471,44 грн. та моральну шкоду у розмірі 90000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] з 21 січня 2020 року по 02 березня 2021 року працювала в АТ «Київметробуд». Оскільки відповідачем систематично порушувались строки виплати заробітної плати, вона звільнилася з підприємства на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. В день звільнення позивачу було видано трудову книжку, але не проведено розрахунок, не виплачено заборгованість по заробітній платі за грудень 2020 року та січень-лютий 2021 року. Вирішити питання щодо погашення відповідачем перед нею заборгованості по заробітній платі позивач не змогла, та звернулася до адвоката за наданням правничої допомоги. Вже після направлення адвокатом до підприємства адвокатського запиту, а саме 14 червня 2021 року відповідач сплатив позивачу заборгованість по заробітній платі за грудень 2020 року та січень-лютий 2021 року у розмірі 31960,09 грн. (4840,46 грн. + 10241,97 грн. + 16877,66 грн.) Однак, станом на час звернення з позовом до суду суми, які підлягали позивачу при звільненні, зокрема заборгованість по заробітній платі за березень 2021 року та компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, всього на суму 10427,64 грн. підприємством так і не були виплачені. Тому, просить стягнути вказану заборгованість по невиплаченій заробітній платі з відповідача. Крім того, оскільки її середньоденна заробітна плата перед звільненням становила 863,82 грн., вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення за період з 03.03.2021 по 16.07.2021, тобто за 92 робочих дні, який становить 79471,44 грн., яку позивач розрахував, виходячи із середньоденної заробітної плати (сума отриманої заробітної плати за 2 останні місяці / на число фактично відпрацьованих днів у цих місяцях) Х на число робочих днів у розрахунковому періоді (14993,50 грн. + 18695,48 грн. / (19+20) = 863,82 грн./день. Тому просить стягнути з відповідача саме цю суму. Також, посилаючись на те, що позивач є єдиною дитиною у сім`ї, її батько тяжко хворіє на онкозахворювання, крім того переніс у грудні 2020 року захворювання коронавірусною хворобою, і вона змушена надавати батькам матеріальну допомогу, про що неодноразово повідомляла безпосереднього керівника, прохаючи не допускати затримку у виплаті заробітної плати, зазначає, що позивач понесла моральні страждання, які виразилися в переживаннях, пов`язаних з необхідністю пошуку коштів на життя, допомогу в лікуванні батька, пошуку адвоката для захисту своїх прав, та призвели до зміни способу життя позивача, докладання додаткових зусиль для утримання себе та батьків, принизило позивача, а отже - завдало їй моральної шкоди, яку позивач оцінила у 90000 грн., та просить їх стягнути з відповідача. Ухвалою від 30.07.2021 було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Після отримання копії позовної заяви Відповідач в установлений нормами ЦПК України строк подав відзив на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги Позивача про стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі, середнього заробітку за затримку при розрахунку та моральної шкоди є необгрунтованими та не підлягають задоволенню. При цьому, заперечуючи розмір заборгованості по невиплаченій заробітній платі, посилається на те, що 01 та 02 березня 2021 року Позивач перебувала у відпустці без збереження на підставі Наказу № 58 від 01.03.2021, і тому у березні 2021 року Позивачеві не було нараховано заробітної плати згідно окладу, а лише належна при звільненні компенсація відпустки за 12 календарних днів у розмірі 10 427,64 грн., з них до виплати після відрахування податків і зборів у загальному розмірі 2 033,39 грн. належить 8 394,25 грн., а не всі 10 427,64 грн., як просить позивач. Зазначив, що Відповідач робить все можливе для виплати Позивачеві вищевказаної суми. Також Відповідач заперечує про наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки при розрахунку, посилаючись на скрутне матеріальне становище підприємства. Зазначає, що виплата заробітної плати Позивачу не була здійснена при звільненні не з своєї волі, а у зв`язку із існуванням об`єктивних обставин, а саме протиправних дій правоохоронних органів, які протягом 2020-2021 років постійно блокували рахунки підприємства. Враховуючи складну ситуацію Відповідача, рахунки якого арештовані на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15.09.2020 у справі 757/39567/20-к, то стягнення досить значної суми у вигляді середньомісячного заробітку за час затримки виплат Позивачу призведе до непоправних наслідків не лише для підприємства, робота якого може бути зупинена, а й для численного штату працівників Відповідача, які будуть позбавлені робочих місць та заробітних плат. Стверджує, що внаслідок скрутного матеріального становища підприємства велика частина працівників звільнилася у зв`язку із затримкою виплат заробітної плати, певна частина яких звернулася до суду за захистом своїх прав. Так, у провадженнях суддів щодо стягнення належних сум при звільнені та компенсацій за затримку з АТ «Київметробуд» перебуває близько 20 справ, у разі задоволення стягнень за час затримки призведе до незворотних наслідків для підприємства та його працівників. Просить врахувати позицію, викладену Верховним Судом під час розгляду справ відповідної категорії, згідно з якою обсяг відповідальності має бути пропорційним наслідкам правопорушення, справедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, не бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, Відповідач вважає, що Позивачем не надано до суду жодних доказів того, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір такої шкоди на суму 90 000,00 гри. Стверджуючи, що допомагає хворому батькові, Позивач навіть не надав ані направлення лікаря, на підставі якого має здійснюватися обстеження хворого та призначення лікаря, ані квитанцій, які підтверджують проходження обстежень та/або придбання ліків чи будь яку іншу допомогу хворому саме в період грудень 2020 - березень 2021 року. Стверджуючи, що в результаті затримки заробітної плати Позивач змушений був змінити звичний спосіб життя та наявність додаткових зусиль для утримання себе чи батьків, Позивач також не дає ніяких доказів, які підтверджують такі зміни, а також не довів наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані сторонами письмові докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому виходить з наступного. Згідно з положеннями ч.1. ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1. ст.13 цього Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Із трудової книжки позивача видно, що з 21.01.2020 по 02.03.2021 працювала в Акціонерному товаристві «Київметробуд» (до 08.12.2020 - Публічне акціонерне товариство «Київметробуд»), звільнилася згідно з наказом № 58 від 02.03.2021 за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України /а.с.14-20/. Згідно з наказом № АТ «Київметробуд» № 58 (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту), виданому АТ «Київметробуд» 02.03.2021, [PERSON] звільнена з посади старшого менеджера з постачання Відділу з організації закупівель та матеріально-технічного постачання згідно п.1 ст.38 КЗпПУ за угодою сторін на підставі її заяви, з виплатою компенсації 12 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за робочий період з 21.01.2020 року по 01.03.2021 року /а.с.13/. Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку, провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно зі ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніш наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Із наданої Відповідачем довідки видно, що заробітна плата за січень 2021 року у розмірі 10241,97 грн., та за лютий 2021 року у розмірі 16877,66 грн. за відрахуванням утриманих податків позивачу виплачена /а.с.76/. Разом з тим, Відповідачем доведено, що на підставі Наказу від 01.03.2021 № 58 Позивачу [PERSON] на 2 календарних дні - з 01 березня 2021 року по 02 березня 2021 року - була надана відпустка без збереження заробітної плати /а.с.75/. Згідно з вищевказаним розрахунком, при звільненні у березні 2021 року, Позивачу нарахована компенсація відпустки у сумі 10427,64 грн., доказів виплати якої Відповідачем не надано /а.с.77/, тому суд критично ставиться до тверджень Позивача, що Відповідач крім компенсації за невикористані дні щорічної відпустки має виплатити йому заробітну плату за 2 дні березня 2021 року. Отже, вирішуючи вимогу про розмір невиплаченої позивачу заборгованості по заробітної платі, суд не погоджується з позивачем, який зазначає, що у березні 2021 року відпрацював на підприємстві відповідача 2 дні, у зв`язку з чим відповідач начебто зобов`язаний був виплатити йому нараховану за ці дні заробітну плату та компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 10427,64 грн., оскільки Відповідачем доведено, що 01 та 02 березня 2021 року [PERSON] знаходилася у відпустці без збереження заробітної плати, а тому суд погоджується з Відповідачем, що за березень 2021 року Позивачеві не було нараховано заробітну плату згідно окладу, а лише належну при звільненні компенсацію відпустки за 12 календарних днів у розмірі 10427,64 грн. А тому, з врахуванням того, що у червні 2021 року Відповідач виплатив Позивачу заборгованість по заробітній платі за грудень 2020 року, січень та лютий 2021 року, залишилася невиплаченою компенсація за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 10427,64 грн. Водночас, згідно з чинним податковим законодавством, при кожній виплаті заробітної плати Відповідач зобов`язаний утримувати (відраховувати) із нарахованої заробітної плати Позивача наступні податки - податок на доходи фізичних осіб (ПДФО) у розмірі 18 % та військовий збір (ВЗ) у розмірі 1,5 %, і згідно розрахунковим листком за березень 2021 року із нарахованих сум підлягає утриманню 2033,39 грн., а отже, до виплати Позивачеві належить сума 8 394,25 грн., у зв`язку з чим саме така сума підлягає до стягнення з Відповідача. Розглядаючи вимогу щодо стягнення Позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд керується наступним. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними у даному випадку є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Враховуючи викладене, суд вважає, що, оскільки Позивачу не були виплачені всі належні йому суми у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, то наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до ст.117 КЗпП України. При цьому суд враховує, що відповідно до рішення ЄСПЛ «Brumarescu v. Romania» від 28.11.1999, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі» (справа «Ryabykh v. Russia» від 24 липня 2003 року). Механізм здійснення розрахунку середнього заробітку за час затримки його виплати визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно з цією постановою, під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплати. Згідно п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати при нарахуванні виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Як вбачається із наданого Відповідачем розрахунку при звільненні від 31.03.2021, за останні 2 місяці перед звільненням, а саме у січні 2021 року заробітна плата Позивача склала 14993,50 грн., відпрацьовано 13 днів, 102,6 годин; за лютий 2021 року - 18695,48 грн., відпрацьовано 5 днів, 40 годин, середньогодинна заробітна плата позивача становить 868,97 грн. /а.с.77/.

Outcome: partial