Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Представник позивача зазначив, що 22.03.2012р. між банком та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 192/599, згідно якого позивач, як кредитор, надав цьому відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 80 000 гривень, за відсотковою ставкою 18,00%, та строком погашення до 21.03.2022р. З метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобовязань між позивачем та [PERSON] 22.03.2012р. було укладено договір поруки № 192/599/1, відповідно до якого він як поручитель поручається перед банком як кредитором за виконання позичальником усіх його зобовязань, що виникли з кредитного договору, в повному обсязі, як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязань боржником. Відповідач заборгованість за кредитним договором не сплачує, внаслідок чого станом на 16.12.2016р. має заборгованість на загальну суму 64 812, 48 гривень, яка складається з наступного: - 41 792,34грн. сума заборгованості за основним боргом; - 18 206,32 грн. сума заборгованості за нарахованими відсотками; - 4 198,76грн. інфляційне збільшення заборгованості; - 615, 06грн. три проценти річних від суми заборгованості. В судове засіданні представник позивача не зявився, надав до суду заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти винесення по справі заочного рішення. Відповідачі до судового засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (оголошенням в газеті «Урядовий курєр» № 95 від 25.05.2017р.), про причини неявки суд не сповістили, заперечень на позов не надали. За згоди представника позивача (заява, а.с.26) суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. 22.03.2012р. між сторонами укладено кредитний договір № 192/599, згідно якого позивач, як кредитор, надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 80 000, 00 гривень, за відсотковою ставкою 18,00%, та строком погашення до 21.03.2022р (а.с.5-7). Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. З метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобовязань між позивачем та [PERSON] 22.03.2012р. було укладено договір поруки № 192/599/1, відповідно до якого він як поручитель поручається перед банком як кредитором за виконання позичальником усіх його зобовязань, що виникли з кредитного договору, в повному обсязі, як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязань боржником(а.с.8 - 9). Відповідач заборгованість за кредитним договором не сплачує, внаслідок чого станом на 16.12.2016р. має заборгованість на загальну суму 64 812, 48 гривень, яка складається з наступного: - 41 792,34грн. сума заборгованості за основним боргом; - 18 206,32 грн. сума заборгованості за нарахованими відсотками; - 4 198,76грн. інфляційне збільшення заборгованості; - 615, 06грн. три проценти річних від суми заборгованості (а.с.13-26). Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким виконанням щодо кредитних правовідношень є повернення кредитних ресурсів та сплата відсотків за їх використання з дотриманням визначених законодавством або договором умов, якими по відношенню до кредитних договорів є повернення, строковість, платність. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 525 цього ж Кодексу одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно ст.ст.553,553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого зобовязання. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення зобовязання боржником, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків. Слід мати на увазі, що проценти, визначені стст.536, 1048, 10561, 1061 ЦК, є платою за користування чужими коштами, яка за відсутності іншої домовленості сторін сплачується боржником за весь період користування грошима, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд із цим за порушення виконання грошового зобовязання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст.625 ЦК, яка полягає в приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового обовязку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених стст.536, 1048, 10561, 1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до ст.625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст.536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата 3% річних від простроченої суми, передбачених ст.625 ЦК, є правомірним (за умов, що такі вимоги заявлені кредитором). Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду (постанова від 29.05.2013 у справі №6-39цс13), відповідно до якої правильним є стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за банківськими вкладами за прострочений час до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також 3% річних і суми відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання на підставі ч.2 ст.625 ЦК. Таким чином, позов підлягає задоволенню. Судові витрати зі сплати судового збору до судового засідання розподілити відповідно положень ст.88 ЦПК України. При цьому слід зазначити, що, відповідно до п.п.35, 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено\~за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI), а також щодо неможливості солідарного стягнення судових витрат.

Outcome: approved