Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Представник позивача за довіреністю звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №б/н від 13 грудня 2017 року в розмірі 79507 гривень 46 копійок та судовий збір в розмірі 1921 гривня 00 копійок. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 13 грудня 2017 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 55000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач не виконував умови договору, тобто не сплачував кожного місяця обов`язковий мінімальний платіж, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 79507 гривень 46 копійок. Що й стало підставою для звернення представника позивача до суду з вказаним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явився. Надав суду заяву в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги позивача та просить розглянути справу за відсутністю представника банку. Не заперечує щодо розгляду справи у заочному порядку. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання судовою повісткою за місцем офіційної реєстрації, але на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою «адресат відсутній». В подальшому, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача [PERSON] до суду в судове засідання, однак останній в судове засідання на вказану в оголошенні дату не з`явився, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без його участі до суду не надіслав, про причини неявки суд не повідомив. Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідач [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 13 грудня 2017 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 55000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Разом з цим, у анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку зазначено, що відповідач підписанням цієї анкети-заяви у повному обсязі приєднується до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет та які разом із Пам`яткою клієнта, Тарифами, складають між ним та позивачем договір банківського обслуговування. До позовної заяви позивач додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.60-76). Також, до позовної заяви додано довідку (а.с.49), з якої вбачається, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано наступну кредитну картку: 06 червня 2018 року № [NUMBER] термін дії 06/19. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на [PERSON] (а.с.48) вбачається, що по картці № [NUMBER] : 06 червня 2018 року зафіксовано страт карткового рахунку; 04 червня 2018 року встановлено кредитний ліміт в розмірі 00 гривень; 11 червня 2018 року збільшено кредитний ліміт до 18000 гривень; 10 липня 2018 року збільшено кредитний ліміт до 50000 гривень; 10 грудня 2018 року збільшено кредитний ліміт до 55000 гривень; 30 липня 2019 року знижений кредитний ліміт до 0.00 гривень. Згідно наданого розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 10 жовтня 2019 року складає 79507 гривень 46 копійок (а.с. 57-58) в тому числі : заборгованість за кредитом - 55300 гривень 00 копійок; заборгованість по процентам за користування кредитом - 19945 гривень 20 копійок; штраф (фіксована частина) - 500 гривень 00 копійок; штраф (процентна складова) - 3762 гривні 26 копійок. Згідно з п.п. 1, 2 Статуту АТ КБ «Приватбанк» рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» став правонаступником всіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Тож, судом встановлено, що як на доказ укладення кредитного договору між банком та [PERSON] , позивачем надано: анкету-заяву відповідача про бажання отримати банківську послугу від 13 грудня 2017 року; Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку; довідку про умови кредитування; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти. Однак, суд відхиляє ці докази як належні, достовірні та достатні на підтвердження існування договірних кредитних відносин між сторонами по справі, оскільки вони не містять відомостей про укладення саме кредитного договору. Як вбачається з копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про оформлення відповідачем кредитного договору у розмірі 55000 гривень, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії на умовах, обумовлених у позові. Зазначена Анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку взагалі не містить даних про те, яку саме банківську послугу бажає отримати відповідач та про отримання відповідачем зазначеної суми кредиту. Матеріали справи також не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Умов, на які посилається позивач, ознайомився відповідач [PERSON] і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку та міг їх розуміти, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тобто, позивач не надав підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг. З наданих позивачем довідки про умови кредитування та довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти також неможливо встановити факт укладення між позивачем та відповідачем [PERSON] саме кредитного договору, оскільки зазначені у вказаних документах відомості мають розбіжності щодо дати встановлення кредитного ліміту. Тобто, у позовній заяві позивач зазначив, що відповідач [PERSON] підписав анкету-заяву та саме 13 грудня 2017 року отримав кредит у розмірі 55000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, з довідки про видачу карт вбачається, що відповідачу [PERSON] 06 червня 2018 року було надано кредитну картку № [NUMBER] терміном дії 06/19, а з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на [PERSON] вбачається, що по картці № [NUMBER] лише 10 грудня 2018 року збільшено кредитний ліміт до 55000 гривень. Тож, позивачем не надано будь-яких інших доказів на підтвердження того, що відповідач виявив бажання отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що йому була надана відповідна кредитна картка, які, крім того, мають бути скріплені підписом позичальника. Оскільки, АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки та розміру наданого відповідачу [PERSON] кредиту, то, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено саме укладання кредитного договору. Аналогічна позиція висловлена в правовому висновку, що викладений в постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року (№703/3063/18). В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (13.12.2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (13.11.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено факту укладення кредитного договору, умов, на яких він укладався, в тому числі і щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами. Наданий позивачем розрахунок не може слугувати підтвердженням укладення кредитного договору, оскільки по суті є письмовим обґрунтуванням заявлених вимог. Стягнення відсотків і штрафних санкцій є похідним від основного зобов`язання. Оскільки судом не встановлено факту укладання кредитного договору, суми кредитної заборгованості, розміру відсотків, під які видавався кредит, та строку дії кредитного договору, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» є не доведеними, відповідно такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи, що позов залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed