Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про стягнення заборгованості. У позові вказував, що 28.08.2007 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір №CVІ0GК03450015, згідно умов якого банк зобовязався видати йому кредит у розмірі 48150,00 доларів США строком до 27.08.2037 року, а [PERSON] зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Зазначав, що банк свої зобовязання виконав, видав [PERSON] кредит у сумі 48150,00 доларів США, а він взяті на себе зобовязання не виконав, у звязку з чим станом на 15.04.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 40477,70 доларів США, з яких: 24690,66 доларів США заборгованість за кредитом; 8310,73 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1414,59 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 4123,82 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи: 10,91 доларів США штраф (фіксована частина), 1926,99 доларів США штраф (процентна складова). В забезпечення виконання [PERSON] зобовязання за кредитним договором №CVІ0GК03450015 між банком та [PERSON], а також між банком та [PERSON] було укладено договори поруки. Однак, вимоги, що були предявлені до поручителів щодо виконання забезпеченого зобовязання залишені без задоволення. Просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлений позов підтримав, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини просив позовні вимоги задовольнити повністю. Підтримав письмові пояснення на заперечення відповідачів [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] підтримала письмові заперечення проти позову відповідачів [PERSON] та [PERSON], та посилаючись на викладені у них обставини просила відмовити у задоволенні позовних вимог банку до [PERSON] та [PERSON] Позовні вимоги до [PERSON] визнала частково, просила відмовити в задоволенні штрафу та частково задовольнити вимогу про стягнення пені у розмірі 3290,00 доларів США за період з 15.04.2014 року по 15.04.2016 року. Підтвердила, що останній платіж у сумі 96,53 доларів США проведено 12.12.2014 року. Суд, заслухавши представників сторін [PERSON], [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав. Судом установлено, що 28.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CVІ0GК03450015, згідно умов якого останній отримав кредит в сумі 48150,00 доларів США на купівлю житлового будинку зі сплатою 10,08% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 27.08.2037 року. [PERSON] зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. З положень кредитного договору та ст.ст.1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розрахунку заборгованості вбачається, що у зв'язку з порушенням умов кредитного договору №CVІ0GК03450015, сума загальної заборгованості відповідача [PERSON], станом на 15.04.2015 року, становила 40477,70 доларів США, з яких: 24690,66 доларів США заборгованість за кредитом; 8310,73 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1414,59 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 4123,82 долари США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи: 10,91 доларів США штраф (фіксована частина), 1926,99 доларів США штраф (процентна складова). Що стосується вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача [PERSON] пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у сумі 4123,82 долари США, а також штрафів: 10,91 доларів США штраф (фіксована частина) та 1926,99 доларів США штраф (процентна складова), судом встановлено наступне. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків, як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Пунктом 5.4 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, у зв'язку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. На думку суду позивачем в порушення ст.61 Конституції України неправомірно застосовано два види відповідальності за порушення умов кредитного договору у виді пені та штрафу, а тому вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача [PERSON] штрафу у розмірі 10,91 доларів США штраф (фіксована частина) та 1926,99 доларів США штраф (процентна складова) задоволенню не підлягає. Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові №6-2003цс15 від 21.10.2015 року. Представник відповідачів [PERSON] просила задовольнити частково вимогу про стягнення пені - за період з 15.04.2014 року по 15.04.2016 року у розмірі 3290,00 доларів США, тобто фактично просила застосувати позовну давність в один рік до вимоги про стягнення пені. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Положенням п.1 ч.2 ст.258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 вказаної статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У частині 1 статті 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. З відмітки на поштовому конверті (а.с.28) вбачається, що позивач звернувся з даним позовом до суду 08.07.2015 року. Однак з розрахунку заборгованості вбачається та підтвердила у судовому засіданні представник відповідачів [PERSON], що останній платіж на погашення заборгованості по кредитному договору №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року проведено 12.12.2014 року на суму 96,53 доларів США, тобто в межах річного строку позовної давності, що свідчить про його переривання. Таким чином, підстав для стягнення пені у межах річного строку до звернення до суду, тобто застосування наслідків спливу позовної давності до вимог про стягнення пені, судом не встановлено. Також судом установлено, що виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року забезпечено договором поруки №CVІ0GК03450015, укладеним 28.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] та договором поруки №CVІ0GК03450015/1, укладеним 28.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] Відповідно до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні божники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до п.2.3.1 кредитного договору сторони погодили, що банк має право в односторонньому порядку підвищити розмір відсоткової ставки за користування кредитом, направивши позичальнику письмове повідомлення. Як вбачається з розрахунку заборгованості, починаючи з 15.10.2008 року розмір процентної ставки було підвищено банком в односторонньому порядку з 10,08% до 13,20% річних. Обставину одностороннього підвищення відсоткової ставки за кредитним договором підтвердив в судовому засіданні представник позивача. Відповідно до п.1 договорів поруки від 28.08.2007 року, поручителі надали поруку за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08% річних. Відповідно до п.13 договорів поруки, зміни і доповнення до цих договорів вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди. За правилами ч.1 ст.559 ЦПК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Обсяг відповідальності поручителя визначається договором поруки. Він може бути таким же, як і обсяг відповідальності основного боржника. Поручитель може прийняти на себе поручительство за виконання основним боржником тих обов'язків, які останній буде приймати на себе у разі зміни зобов'язання у бік збільшення обсягу його обов'язків в відповідальності. Поряд з цим відповідальність поручителя може бути обмежена в будь-який спосіб. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 17.02.2016 року у справі №6-3176цс15, від 22.10.2014 року у справі №6-101цс14, які відповідно є обов'язковими для всіх судів України, за положеннями ч.1 ст.559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. З огляду на відсутність доказів того, що поручителі [PERSON] та [PERSON] надавали свою згоду на збільшення відсоткової ставки з 10,08% до 13,20% річних шляхом укладення додаткової угоди, порука останніх є припиненою в силу ч.1 ст.559 ЦК України, а тому у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до поручителів [PERSON] та [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним із [PERSON] потрібно відмовити. Враховуючи викладені обставини Суд приходить до висновку, що станом на 15.04.2015 року сума загальної заборгованості [PERSON] за кредитним договором №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року становила 38539,80 доларів США і складалася з: 24690,66 доларів США заборгованості за кредитом; 8310,73 доларів США заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 1414,59 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом; 4123,82 долари США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, що за курсом 22,92 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.04.2015 року складало 883332,22 грн., які підлягають стягненню з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». На підставі наведеного, Суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають до часткового задоволення із стягненням з відповідача [PERSON] на користь позивача понесених ними судових витрат відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.2, 15, 256, 258, 264, 267, 526, 530, 536, 546, 549, 554, 559, 611, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial