Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

Представник відповідача позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого 31.07.2014р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої 13.12.2003р.; копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.04.2016р.; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про одруження між [PERSON] та [PERSON]; копія довідки Лиманської сільської ради Ренійського району від 11.03.2016р.; копія технічного паспорту на житловий будинок № 17 по вул.. Шкільна в с. Лиманське Ренійського району; копія довідки Лиманської сільської ради Ренійського району від 11.03.2016р. № 531; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 097941; копії витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.03.2016р. із кадастровим планом земельної ділянки; копія довідки відділу Держгеокадастру у Ренійському районі про нормативно грошову оцінку земельної ділянки від 24.03.2016р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач є сином [PERSON] та [PERSON] За життя [PERSON] належала ? частина житлового будинку із надвірними спорудами № 17 по вул. Шкільна в с. Лиманське Ренійського району. Після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, заповіту не залишила, 13.12.2003р. - померла. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є її син позивач [PERSON] та її чоловік [PERSON] У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звернувся до нотаріальної контори із заявами про її прийняття. Однак, на момент смерті [PERSON] разом із нею мешкав її чоловік [PERSON] (батько позивача). Позивач по справі за прийняттям спадщини після смерті матері не звертався, на неї не претендував. Таким чином, батько позивача [PERSON] прийняв спадщину фактично, вступом в управління та володіння спадковим майном в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р., однак за життя не встиг оформити спадщину у нотаріальному порядку. 31.07.2014р. помер батько позивача [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок № 17 по вул. Шкільна в с. Лиманське Ренійського району та земельні ділянки загальною площею 4,13 га, розташовані на території Лиманської сільської ради Ренійського району, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ОД № 097941 від 02.03.2005р. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив. Єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є його син - позивач [PERSON] У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Однак, на момент смерті [PERSON] позивач мешкав разом із ним, після його смерті залишився проживати у спадковому будинку, користується земельними ділянками. Таким чином, позивач [PERSON] прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлого батька [PERSON] Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що 12.04.2016р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок та земельні ділянки, як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлого батька [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. [PERSON] померла 13.12.2003р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а її чоловік [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті дружини, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, батько позивача [PERSON] був спадкоємцем за законом після смерті своєї дружини. Він у передбачений законом строк не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, проте на момент смерті [PERSON] мешкав разом із нею, тобто вступив в управління та володіння спадковим майном. Таким чином, батько позивача прийняв спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак, він не встиг юридично її оформити. 31.07.2014р. помер батько позивача [PERSON] Спадкові відносини після його смерті регулюються положеннями ЦК України 2003р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України 2003р. спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Він на день смерті батька мешкав разом із ним, про що свідчить довідка Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач не має можливості, оскільки, як зясувалося була відсутня нормативна грошова оцінка земельної ділянки та відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на житловий будинок та земельні ділянки.

Outcome: approved