Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Представник відповідача позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву. Позивач на задоволенні позовних вимог наполягала, просила розглянути справу у її відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту громадянина України - [PERSON] та його і/н; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копії довідок Котловинської сільської ради від 30.05.2001р. № 573, 574; копія довідки Котловинської сільської ради від 20.12.2018р. № 2864; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] ; копія інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину від 02.06.2016р.; копія інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 02.06.2016р.; копія рішення Котловинської сільської ради народних депутатів № 43 від 08.12.1983р.; копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.01.2019р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] Так, батько позивача [PERSON] помер [INFO] р. За життя йому належав житловий будинок [ADDRESS] , який він побудував без відповідних документів на земельній ділянці виділена на підставі рішення Котловинської сільської ради Ренійського району № 43 від 08.12.1993р. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіт не залишив. Спадкоємцями першої черги після його смерті були позивач [PERSON] та його дружина [PERSON] (матір позивача). У встановлений законодавством строк ніхто із спадкоємців не звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття, проте його дружина [PERSON] та позивач прийняли спадщину фактично, вступом в управління та володіння спадковим майном в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р., про що свідчать довідки Котловинської сільської ради від 30.05.2001р. № 573, від 20.12.2018р. за № 2864. [INFO] . померла матір позивача - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , яку вона прийняла фактично після смерті чоловіка, але юридично її не оформила (інша Ѕ частина належить синові - [PERSON]). За життя вона не розпорядилась належним їй майном, заповіту не залишила. Тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги після її смерті є син - позивач [PERSON] , який у встановлений строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, він є співвласником спадкового майна, та на день смерті матері він проживав разом із нею, тобто прийняв спадщину у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Враховуючі ці обставини, позивач пізніше звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, однак йому в цьому було відмовлено та державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, посилаючись на те, що на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлої матері і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. [PERSON] , помер [INFO] . (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а позивач та його матір - [PERSON] фактично прийняли спадщину після його смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач та його матір [PERSON] були спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] Вони у передбачений законом строк не подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини, проте на момент смерті [PERSON] мешкали разом із ним, вступили в управління та володіння спадковим майном, що належала померлому [PERSON] Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Таким чином, позивач та його матір [PERSON] прийняли спадщину по Ѕ частині спадкового будинку в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. після смерті [PERSON] однак, вони не встигли юридично її оформити. [INFO] р. померла [PERSON] відносини після її смерті регулюються положеннями ЦК України 2003р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України 2003р. спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач є спадкоємцем за законом першої черги. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Після смерті [PERSON] позивач прийняла спадщину фактично, шляхом постійного проживанням із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на день її смерті. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на житловий будинок.

Outcome: approved