Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Вимпел» про визнання права власності в порядку спадкування на кооперативну квартиру № 126, розташовану у будинку 99, по пр. Леніна в м. Маріуполі, в порядку спадкування за законом. В позовній заяві зазначив, що 11.09.2014 року помер [PERSON], який є батьком [PERSON]. [PERSON] був членом ЖБК «Вимпел» та за час свого життя придбав квартиру [ADDRESS]. Спадкоємцем за законом після [PERSON] є позивач його донька [PERSON] При зверненні позивача до Першої Маріупольської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріус відмовив в його видачі, посилаючись на те, що разом із заявою було надано реєстраційне посвідчення, яке не входить до переліку документів, що визнаються правовстановлюючими документами. У звязку з чим просить суд визнати право власності на вказану квартиру у порядку спадкування. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився, надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу у його відсутності, наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу у її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України та згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України - без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.09.2014 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-НО № 799005, виданим 12.09.2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.18). Як вбачається зі свідоцтва про народження серії VII УР № 0085687, виданого 16.07.1966 року, та свідоцтва про укладення шлюбу серії V-HO № 347303, виданого 16.07.1988 року, [PERSON] є батьком позивача [PERSON] (а.с.17). Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно відомостей спадкової справи № 618/2014, відкритої після смерті [PERSON], спадкоємцем за законом, яка подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори 23.10.2014 року, є [PERSON] (а.с.38-39). Постановою державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчинені нотаріальної дії № 591/02-31 від 24.03.2015 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого 11.09.2014 року [PERSON], яке складається з квартири [ADDRESS], у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на вказану вище квартиру. (а.с.70-71). Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ордеру № 001879 від 05.05.1986 року, виданого виконавчим комітетом Жданівської міської ради народних депутатів, [PERSON] була надана квартира [ADDRESS], житловою площею 27,40 кв. м. (а.с.13). З копії технічного паспорту на квартиру від 24.10.2014 року вбачається, що квартира [ADDRESS], має загальну площу 45,6 кв. м., та житлову площу 27,6 кв. м. (а.с.15). Згідно реєстраційного посвідчення № 36306 від 15.01.1992 року, виданого Маріупольським бюро технічної інвентаризації[ADDRESS], жилою площею 27,6 кв. м., розташована у будинку № 99 по пр. Леніна у місті Маріуполі, зареєстрована за [PERSON] на підставі довідки ЖБК «Вимпел» від 23.12.1991 року (а.с.19). Згідно ст. 15 та ст. 16 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 р., що діяв на момент спірних правовідносин член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплена і у ч. 4 ст. 41 Конституції України, яка закріплює, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Таким чином, [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS], оскільки він повністю вніс свій пайовий внесок за вищезазначену кооперативну квартиру, а позивач є спадкоємцем за законом після померлого батька, оскільки подала у визначений законом строк заяву як спадкоємець до нотаріальної контори. Разом з цим, відсутність державної реєстрації права власності на квартиру позбавляє позивача можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З огляду на вказане, суд вважає, що оскільки позивач, як спадкоємець прийняла спадщину після смерті її батька, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину на спірну квартиру, то слід захистити її права та в судовому порядку визнати за нею право власності у порядку спадкування на квартиру № 126, розташованої у будинку 99, по пр. Леніна в м. Маріуполі, загальною площею 45,6 кв.м., жилою 27,6 кв.м., як єдиного спадкоємця, яка фактично прийняла спадщину. На підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції (1952 р.), ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16 Закону України «Про власність», п. 8, п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 3, 16, 384, 392, 1217, 1218, 1261, 1268, 1298 ЦК України,

Outcome: approved