Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на ту обставину, що відповідно до кредитного договору DN81AR300400006 від 20.12.2007 року [PERSON] , було надано кредит у розмірі 130313,19 грн на термін до 19.12.2014 року. Відповідачем умови кредитного договору не виконуються. Станом на 19.07.2016 року заборгованість за вказаним кредитним договором становить 368902,40грн., із якої: 39887,63грн. заборгованість за кредитом; 27779,28 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 30851,64 грн. заборгованість по комісії, пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за кредитним договором в умі 270383,85 грн. Від вказаної суми віднімається заборгованість стягнута відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 24.03.2009 року в сумі 42178,71 грн., різниця становить 326723,69грн. Зважаючи на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише певної суми заборгованості, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Тому просить стягнути заборгованість в сумі 89989,67 грн., яка складається з 341,92 грн. - заборгованість за кредитом; 26466,98 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом 29680,77 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом та 33500,00 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором та понесені судові витрати. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29.03.2017 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження. Представник позивача в останнє судове засідання не з`явився, просив суд розглянути справу без участі представника, позов підтримав у повному обсязі просив задовольнити. Відповідач в останнє судове засідання не з`явилася, позов не визнала, просила відмовити. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до кредитного договору DN81AR300400006 від 20.12.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк», який змінив своє найменування на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір про надання кредитних коштів на строк з 20.12.2007 року по 19.12.2014 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 130313.19 грн., на придбання автомобіля. Відповідно до умов вказаного договору Банк зобов`язався надати кредит відповідачу , відкрити рахунок зазначений в п.7.2 даного договору та здійснювати ведення кредитної справи по Кредиту. Відповідач в свою чергу зобов`язалася використовувати кредит на цілі зазначені в .7.1 договору, сплачувати відсотки за користування кредитом у відповідності до п.2.3.1,2.3.2,3.1.,3.2,7.1,7.4 Договору . Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ч. 2 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідач умови договору не виконує та не здійснює платежі по погашенню кредитної заборгованості в результаті чого за кредитним договором DN81AR300400006 від 20.12.2007 року станом на 19.07.2016 року заборгованість за вказаним кредитним договором становить 368902,40грн., із якої: 39887,63грн. заборгованість за кредитом; 27779,28 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 30851,64 грн. заборгованість по комісії, пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за кредитним договором в умі 270383,85 грн. Від вказаної суми віднімається заборгованість стягнута відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 24.03.2009 року в сумі 42178,71 грн., (з яких 39545,71 грн заборгованість за кредитом; 1170,87 заборгованість по комісії за користування кредитом; 149,83 грн.) різниця становить 326723,69 грн. Однак зважаючи на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише певної суми заборгованості, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, позивач просить стягнути заборгованість у сумі 89989,67, яка складається з 341,92 грн. - заборгованість за кредитом; 26466,98 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом 29680,77 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом та 33500,00 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором Разом із тим, при вирішенні позовних вимог про стягнення пені та комісії суд, враховує те, що у спірних правовідносинах має місце покладення кредитором на боржника нових додаткових обов`язків, як заходу цивільно-правової відповідальності з огляду на наступне. Як зазначив Верховний Суд в постанові від 11 жовтня 2017 року у справі №347/1910/15ц цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення пені. Відповідно до ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-100цс14 (Постанова №6-100цс14), з якою погодився і Верховний Суд у постанові від 28.02.2018 року у справі № 202/3351/14-ц (провадження N 61-4338св18), частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Таким чином, оскільки розмір нарахованої позивачем пені значно перевищує розмір збитків, виходячи із засад розумності, справедливості, враховуючи ступінь виконання відповідачем зобов`язань за договором, а саме: що позивач просить стягнути заборгованість за кредитом лише 341,92 грн., а також беручи до уваги матеріальне становище відповідача, суд вважає, що позовні вимоги, щодо стягнення заборгованості за пенею слід задовольнити частково, зменшивши розмір пені з 33500,00 грн. до 341,92 грн. Водночас в позовній заяві не зазначено, яким пунктом Договору, передбачено нарахування та стягнення комісії у розмірі 29680,77 грн., відомості про що включені до розрахунку заборгованості. У наданому до позовної заяви договорі, не міститься інформація щодо такої комісії. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Позивачем не доведено, що ця комісія була передбачена умовами договору між сторонами, а також те, за яку саме послугу нараховувалась ця комісія. То ж суд бере до уваги, що позивачем не надано жодного доказу надання ним відповідачу послуг, за які нарахована комісія, тоді як за правовими висновками Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16 та Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 20.09.2019 року у справі № 666/4957/15-ц, умова кредитного договору, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», взагалі є нікчемною. Крім того відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). За таких обставин суд вважає безпідставним позов у частині вимог про стягнення суми так званої комісії в розмірі 29680,77 грн., оскільки в кредитному договорі сплати комісії, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, у зв`язку з чим вона не підлягає стягненню. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 27150,82 з яких: заборгованість за кредитом становить 341,92 грн ; заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 26466,98 грн; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання в суму 341,98грн. Відповідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які в даному випадку складають 30,17%. Ч.1 ст.133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Outcome: partial