Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

Представник позивача адвокат Воронко Віталій Васильович від імені та в інтересах [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеній квартирі разом з нею зареєстрований, але фактично не проживає більше шести років [PERSON] . Наявність реєстрації відповідача у житловому приміщенні порушує її права та інтереси, як власника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. Представник позивача звернувся з цим позовом до суду і просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. 08.11.2019 року судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] - її підопічна вже три роки. Вона надає [PERSON] , яка проживає у [ADDRESS] , соціальні послуги. Жодного разу онука цієї жінки вона не бачила, буває у неї два рази на тиждень. Куди поїхав онук [PERSON] , вона не знає. Син позивача, який проживає у Російській Федерації, також не знає, де знаходиться його син [PERSON] - онук [PERSON] Про це їй особисто казав син позивача [PERSON] , коли приїздив до м. Сєвєродонецька. Особистих речей онука в квартирі немає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] знає з першого дня проживання у будинку [ADDRESS] . [PERSON] проживає у квартирі №[NUMBER] .Разом з нею проживав її син, у нього народилась дитина. Син [PERSON] поїхав у Воронізьку область на постійне місце проживання. Приблизно у 2013 році до [PERSON] приїхав жити онук [PERSON] , який проживав м. Сєвєродонецьку проживав з дружиною і дитиною, працював. Близько п`яти років назад [PERSON] поїхав до Російської Федерації у Воронізьку область до батька. [PERSON] мешкає одна. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 р. по справі за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.02.1994 року Фондом комунального майна згідно з розпорядженням (наказом) від 10.02.1994 року №2024. Право власності на зазначену квартиру зареєстроване в Сєвєродонецькому БТІ Луганської області 14.04.1994 року за №[NUMBER]. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб №14429 від 16.07.2019 року, виданої Відділом адміністративних послуг ЦНАП у м. Сєвєродонецьку, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі більше п`яти років, оскільки добровільно виїхав до іншого місця проживання за межі території України до Російської Федерації. Зазначена обставина підтверджується свідченнями свідків та поясненнями представника позивача. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає більше п`яти років без поважних причин, суд прийшов до висновку про те, що він втратив право користування спірним житловим приміщенням, а тому позовні вимоги [PERSON] , підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по справі слід віднести за рахунок держави, оскільки позивач є інвалідом війни І групи та звільнена від сплати судового збору.

Outcome: approved