Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням мотивуючи вимоги тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування квартири від 22.07.2004 року. В квартирі зареєстровані позивач його рідний брат - відповідач [PERSON] та його син [PERSON] Відповідачі в квартирі [ADDRESS] не проживають. 23.11.2017 року представником позивача до суду було подано заяву про залишення без розгляду позовні вимоги в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] в судове засідання не з'явився. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином (газета ,,Урядовий кур'єр) за останньою відомою суду адресою його реєстрації. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування квартири від 22.07.2004 року. В квартирі [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва № 13416719 від 30.10.2017 року про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні. Необхідність визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою позивач обґрунтовує необхідністю відчуження належного йому майна. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 386 ЦК України позивач, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні його права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку , що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають до задоволення, оскільки наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловою площею, а саме квартирою [ADDRESS]. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України. По даній справі відповідач має сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 640 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved