Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

Представник Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), мотивуючи свої вимоги тим, що позивач у період з грудня 2010\~року по\~липень 2015\~рокунадав послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води (підігріву питної води) у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Однак, Відповідач не належним чином здійснював оплату за надані послуги, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі - 7470,12 грн. Концерн «МТМ» звертався до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового наказу стосовно [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, з централізованого постачання гарячої води. 26.08.2015 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя винесено судовий наказ № 334/7298/15-ц, який 28.12.2015 року за заявою боржника було скасовано. Як вбачається з довідки з місця проживання, виданої МКП «Основаніє», [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Оскільки відповідач не здійснював у належному обсязі оплату за використані послуги, утворилась заборгованість перед позивачем на загальну суму 7470,12 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості, яку позивач просить стягнути за рішенням суду, а також судові витрати в сумі 1378,00 грн. 13.01.2017 року суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Добрєв М.В. відкрив провадження по справі та призначив у судове засідання. 30.08.2017 року Відповідач [PERSON] подав зустрічний позов в якому зазначив, що 02.11.2010р. в помешканні за адресою [ADDRESS] , сталася аварія (прорив батареї), внаслідок чого було перекрито (припинена) подача теплової енергії в житлову кімнату, розміром 13,6 кв.м., яка по даний час не була приєднана до системи теплопостачання (не відновлено теплопостачання у кімнату), тобто відповідачем фактично не надавалася послуга з опалення житлового приміщення в повному обсязі. Позивачем неодноразово направлялися звернення до обслуговуючих організацій (КП ВРЕЖО) щодо відновлення теплопостачання/усунення аварії та на адресу відповідача, повідомлення щодо фіксування факту непостачання теплоносія у житлову кімнату та здійснення перерахунку з зазначеного питання у зв`язку із неробочим станом радіатора. Зазначені вимоги споживача щодо здійснення перерахунку наданих послуг щодо теплопостачання, з боку відповідача залишені без задоволення, чим порушено право споживача на отримання належної якості послуги в повному обсязі та порушуються принцип здійснення розрахунків за споживчу послугу, оскільки починаючи з 02.11.2010р. по липень 2015р. відповідач нараховує оплату за послугу з теплопостачання у приміщення, яке фактично не опалюється. Тому він вважає безпідставними та необгрунтованими дії щодо нарахування платежів за послуги, які фактично з боку відповідача не надавалися, позивачу були спричинені моральні страждання та дискомфорт, чим спричинено моральну шкоду у розмірі 1000,00 гривень, які позивач просить суд стягнути з відповідача та Зобов`язати відповідача здійснити перерахунок послуги з централізованого опалення зменшення за вирахуванням із загальної опалювальної площі 13,6 кв.м у період з 02.11.2010 по 01.08.2015р. у житловому приміщенні - квартирі [ADDRESS] . 23.10.2017 р. представник Концерну «МТМ» надав свої заперечення на зустрічний позов та вважає його безпідставним, так як у період з 01.12.2010 по 01.08.2015 р в повній мірі Концерн «МТМ» надавав відповідачу послуги з постачання централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення на загальну суму 8766,20 грн. Відповідачем було здійснено часткову оплату за надані послуги на загальну суму 1201,82 грн., державою за розрахунок субсидії здійснено часткове погашення боргу в розмірі 94,26 грн. за надані послуги. Таким чином, станом на 01.08.2015 року сума заборгованості складає 7470,12грн. [PERSON] отримує послуги в повному обсязі, оскільки теплопостачання в його квартиру подається в повному об`ємі, а тому відсутні підстави для здійснення перерахунку по оплаті за комунальні послуги. Концерн «МТМ» вважає, що Відповідач (за первісним позовом) свідомо не виконує покладений на нього обов`язок щодо відновлення опалювального приладу в кімнаті його квартири, та здійснення оплати за надані послуги, а тому його зустрічний позов жодним чином не підлягає задоволенню. 07.02.2018 року суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Добрєв М.В. постановив ухвалу про прийняття зустрічного позову [PERSON] для спільного розгляду з первісним позовом, об`єднав позовні вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 07.11.2018 року розпорядженням керівника апарату Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 132 на підставі п.2.3. п/п 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, матеріали справи № 334/8146/16-ц було призначено до повторного автоматизованого розподілу відносно головуючого судді по справі, у зв`язку із закінченням п`ятирічного терміну повноважень судді Добрєва М.В. Протоколом повторного автоматизований розподіл судової справи між суддями від 07.11.2018 року головуючим суддею було призначено суддю Баруліну Т.Є. 08.11.2018 р. суддя Баруліна Т.Є. прийняла до свого провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Дніпровського району до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води та за зустрічним позовом [PERSON] до Концерну «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Дніпровського району про перерахунок послуг з централізованого опалення та стягнення моральної шкоди. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову у повному обсязі, та заперечував проти задоволення зустрічного позову. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] у судовому засіданні заперечував щодо первісного позову, посилаючись, що йому надаються послуги не в повному обсязі, оскільки в кімнаті 13,6 кв.м відключений радіатор, однак на його листи позивач не робить перерахунок, також просив застосувати строк позовної давності, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав у повному обсязі. Заслухавши сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та є власником зазначеної квартири Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської Ради №25 від 29.01.09 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, з 01.01.2009 виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «Міські теплові мережі» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Відповідно до положень ч. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою КМУ\~від 21.07.2005\~року №\~630 (далі - Правила № 630) централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Відповідно до Правил № 630 постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Рішення про початок та закінчення опалювального періоду приймається органами місцевого самоврядування з урахуванням кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, державними санітарними нормами і правилами та іншими нормативними документами. Квартира відповідача підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. Договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води між сторонами не укладено. [PERSON] посилався, що 02.11.2010 року у його кімнаті сталася аварія (прорив радіатора), внаслідок чого було перекрито подача теплової енергії в житлову кімнату, розміром 13,6 кв.м. та до цього часу радіатор в цій кімнаті не відновлений та перебуває в неробочому стані, тому розрахунок позивача не відповідає дійсності, оскільки послуги не надавалися у кімнату розміром 13,6 кв.м. Відповідно до Акту від 04.11.2010 року складеного комісією КП «ВРЕЖО №13» про обстеження технічного стану квартири [ADDRESS] , на момент огляду аварійна ситуація усунута, радіатор відключений, оскільки власник квартири не дав згоду на його підключення після проведення аварійних робіт, мотивуючи відмову, що він збирається придбати новий радіатор та встановить його власними силами. (а.с.27) 19.11.2010 році відповідач [PERSON] звернувся до КП ВРЕЖО №13 та просив скласти та надати примірник акту про аварію (прорив теплової батареї) яка сталася 02.11.2010 у квартирі за адресою [ADDRESS] (а.с.26) Суд звертає увагу, що відсутність радіатора, або його неробочий стан не означає відсутність споживання комунальних послуг з опалення, так як і відключення опалення в окремому приміщенні не означає, що споживання комунальних послуг з опалення припиняється у випадку перекриття подачі теплоносія до системи опалення приміщення. Теплоенергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності, випромінювання і конвекції, і поширюється тепло не тільки від радіаторів, а й від інших елементів системи опалення (розподільчі трубопроводи, стояки тощо). Тіла, предмети, повітря, отримавши теплоенергію від носія, в свою чергу, передають тепло іншим тілам і предметам, нагріті повітряні маси переносять тепло в інші ділянки простору. Тепло передається від більш нагрітих тіл до менш нагрітих, і теплоенергія, що міститься в повітрі передається в тому числі і в сусідні приміщення через огороджувальні конструкції суміжних приміщень (стіни, стелі, підлога). Згідно із ст.\~19\~Закону «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Відповідно до ст.\~20\~ч.\~3\~п.1\~Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно із ст.\~21\~ч.\~2\~п.\~3\~Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13). Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальній організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Статтею 322\~ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом за власні кошти. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпечення збереження його властивостей тощо. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Опалення є однією із витрат пов`язаною зі зберіганням майна, а отже оплата за надані послуги для сталого функціонування приміщення є обов`язком власника. Відповідно до складених актів представниками МТМ, та працівниками КП «ВРЕЖО №13», радіатор відключений, на підводці стоїть заглушка, стояки у квартирі гарячі. (а.с. 45) Відповідач [PERSON] не надав суду належних, допустимих доказів у спростування позову. Відсутні будь які листи звернення, щодо підключення радіатора, є тільки листи відповідача, щодо перерахунку за надані послуги. На звернення [PERSON] до Концерну «Міські теплові мережі» щодо перерахунку, останній повідомляв [PERSON] , що йому необхідно відновити систему опалення в кімнаті та надсилав повідомлення до КП «ВРЕЖО №13», як балансоутримувачу житлового будинку, щодо відновлення внутрішньобудинкової системи опалення в будинку [ADDRESS] , оскільки [PERSON] самовільно демонтував опалювальний прилад в кімнаті. (а.с. 42, 44-45) 04.02.2011 року КП «ВРЕЖО №13» листом повідомляли [PERSON] , що 02.11.2010 року працівниками аварійно-диспетчерської служби аварійна ситуація ліквідована, виконано заміну згону на радіаторі опалення, виконати підключення радіатора саме власник відмовився, про що було складено акт, тому виконати підключення радіатора необхідно відповідачу за власний кошти. Також повідомили, що для проведення перерахунку відсутні підстави, оскільки теплоносій у його квартиру надається у повному обсязі (а.с. 22) Відповідно до довідки про стан нарахувань, оплат та накопиченої заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого гарячого водопостачання з грудня 2010 по липень 2015 року Концерн «МТМ» надав відповідачу на підставі особового рахунку № [NUMBER] послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води (підігріву питної води) у житлове приміщення, розташоване у [ADDRESS] на загальну суму 7470,12 грн., що підтверджується рахунками за теплову енергію (а.с. 6-7). Тобто, відповідач, скориставшись послугами Концерну, у повному обсязі не здійснив оплату за надані позивачем послуги. Станом на\~31.07.2015\~сума непогашеної\~заборгованості складає 7470,12 гривень. При цьому,\~Концерн «МТМ»\~звертався до\~Ленінського районного\~суду м.\~Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості. 26.08.2015 суддею Ленінського районного суду м. Запоріжжя було видано судовий наказ, яким з відповідача [PERSON] стягнуто заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води в розмірі 7470,12 гривень, та судовий збір в розмірі 121,80 гривень. Однак, за заявою боржника, ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.12.2015 судовий наказ скасований. (а.с.10). Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Відповідно до ст.\~20\~ч.\~3\~п.\~5\~Закону України «Про житлово-комунальні\~послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 24\~Закону України «Про теплопостачання» передбачено обов`язок відповідача, як споживача послуг позивача, своєчасно укласти з ним договір на постачання теплової енергії, а за ст..25\~вказаного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку. Згідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.\~32\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Пунктом 18 Правил № 630 визначено, що плата за надані послуги вноситься щомісячно. Відповідно до ст. ст. 67, 68 ЖК УРСР, наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю - три роки. Згідно до ч. 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.08.2015 було видано судовий наказ про стягнення заборгованості з відповідача за первісним позовом, який 12.12.2015 року був скасований Ленінським районним судом. Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем, заборгованість нараховується з грудня 2010 року. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказ; як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває перебіг строк; позовної давності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року (справа № 6-214 цс 14). Отже з даним позовом до суду концерн «МТМ» звернувся 06.12.2016 року, але зверненням з заявою про видачу судового наказу та її задоволенням судом було перервано строк позовної давності. Відповідно до розрахунку суми нарахувань по рахунку № [NUMBER] відкритого на [PERSON] заборгованість виникла станом на 31.12.2010 р. Судовий наказ перериває строк давності лише на наступні 3 роки, а також назад на 3 роки, а не на весь попередній та наступний періоди. Отже, судом враховується, що порушення права у позивача відбулось лише з часу скасування судового наказу 28.12.2015р., оскільки існування судового наказу у періоді з дня його прийняття 26.08.2015р. по 28.12.2015р. вказувало на захищене право позивача на отримання вказаної заборгованості. Тобто право на позов у позивача виникло лише з 29.12.2015р., а позов подано до суду 06.12.2016р. в межах трирічного строку позовної давності. Ухвала про видачу судового наказу прийнята судом 26.08.2015р., а тому в межі позовної давності вкладається період з вересня 2012р. по 31.07.2015р., а не весь період з 2010 року, за який визначено заборгованість позивачем. Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви позивачем, не суперечить положенням цивільного процесуального законодавства України, містить нарахування окремо по кожній складовій наданих позивачем послуг. Відповідач не спростував вказаний розрахунок заборгованості. Разом з тим, ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що відповідач подав заяву про застосування до позовних вимог 3-річного строку позовної давності. Суд стягує заборгованість з відповідача за період з 01.09.2012 року по 31.07.2015 року, що складає - 5\~269,58 грн. (6\~271,97 грн. нараховано та 1002,39 грн. сплачено відповідачем). Позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.12.2010р. по 31.08.2012р. в розмірі\~2200,54грн. заявлені поза 3-річним строком позовної давності. Поважних причин пропуску цього строку позивачем не зазначено і судом не встановлено, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Оцінивши досліджені докази, суд вважає, що відповідач порушив правила оплати послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, тому, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] заборгованість за надані послуги за адресою: [ADDRESS] в розмірі 5\~269,58 грн. за період з вересня 2012 року по липень 2015 року на користь позивача. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки правові підстави позивача, наведені на обґрунтування позовних вимог, суд вважає безпідставними, враховуючи, що в квартиру [ADDRESS] подається теплопостачання у повному обсязі, та [PERSON] особисто не дав згоду на підключення радіатора після усунення аварійної ситуації 02.11.2010 року, який залишається не підключеним до цього часу. Згідно з вимогами ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди у сумі 1000 грн., то вони не підлягають задоволенню, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дійсно передбачена можливість відшкодування споживачу не тільки матеріальної, а й моральної шкоди. Однак, ст.\~4\~цього ж\~Закону було передбачено ( у редакції, яка діяла до 19 травня 2011 року), що споживачі мають право на відшкодування завданої їм моральної (немайнової) шкоди тільки у тому випадку, коли вона заподіяна небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. В редакції Закону від 19 травня 2011 року відшкодування моральної шкоди передбачено у разі завдання її внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. З системного аналізу змісту Закону України «Про захист прав споживачів» випливає, що ст. 22 даного Закону, яка декларує можливість відшкодування шкоди споживачам, є загальною нормою права по відношенню до ст. 4 цього Закону, яка визначає підстави для відшкодування даної шкоди. Згідно діючого законодавства при наявності загальної та спеціальної норми права має застосовуватися саме спеціальна норма права. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, крім спеціальних законів, регулюються Законом України від 12.05.1991 р. «Про захист прав споживачів», яким встановлено права споживачів, визначено механізм їх захисту, врегульовано відносини між споживачами послуг та підприємством, установою чи організацією, які виконують роботу чи надають послуги, передбачено обов`язки та права споживачів. Пункт 5 ч.1 ст.\~4\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» передбачає відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до Закону. В інших випадках стягнення моральної шкоди, в тому числі за ненадання чи неякісне надання послуг, згаданим Законом не передбачено. Таким чином, оцінивши надані позивачем [PERSON] докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом необґрунтовані та не підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим у їх задоволенні слід відмовити. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача за первісним позовом на користь позивача також необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1225,99 грн., пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial