Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Гребенюк О.С. у грудні 2019 року звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] із метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 08.11.2011, згідно якої отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту картковий рахунок. Заявою відповідача підтверджується, що він був повністю проінформований про умови кредитування, які були надані йому для ознайомлення у письмовій формі. Позивач забезпечив відповідачу можливість доступу до карткового рахунку різними шляхами - за допомогою карти або фінансового телефону, надав можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах установленого кредитного ліміту. Позивач вважає, що станом на 31.10.2019 відповідач має заборгованість - 58108,57 грн., яка складається з наступного: 860,37 грн. - заборгованість за кредитом; 51754,93 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2250,00 грн. -заборгованість за пенею; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2743,27 грн. - штраф (процент на складова). Посилаючись на указані обставини представник позивача просить суд стягнути із відповідача суму указаної заборгованості за кредитним договором та судові витрати. Ухвалою суду від 09.01.2020 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача Жили Е.С. в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із таких мотивів. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За приписами статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом установлено, що 08.11.2011 [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 9). У вказаній Заяві зазначено, що разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, вони складають договір про надання банківських послуг, з якими позичальник ознайомився і погодився, що підтвердив своїм підписом у Заяві. Крім того, [PERSON] 08.11.2011 підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», Contract по договору SAMDN52000052678273, за умовами якої розмір відсотків за користуванням кредитом на рік становить 1,7 % в місяць (20,40 на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом, розмір щомісячних платежів складає 7% від заборгованості, що має бути сплачений не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним; за несвоєчасне погашення заборгованості передбачена пеня у розмірі: пеня 1 (базова відсоткова ставка за договором/30 обчислюється за кожен день прострочення кредиту) + пеня 2 (1% від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, нараховується раз на місяць); за несвоєчасне погашення заборгованості більше, ніж на 30 днів передбачений штраф - 500 грн. + 5% від заборгованості (а.с.10). З довідки позивача про видані [PERSON] кредитні картки установлено, що відповідач за договором б/н отримав картку з номером [NUMBER] з терміном дії до квітня 2015 року (а.с.75 звортній бік аркуша). Отже, позивачем доведено, що між сторонами 08.11.2011 року був укладений договір, строк якого закінчився 30.04.2015 року, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На підставі виписки про рух коштів по рахунку [PERSON] судом установлено, що відповідач майже не користувався карткою у листопаді 2011 року використав кредитні кошти з картки з номером [NUMBER] шляхом зняття готівки у банкоматі, у подальшому позивач самостійно списував з картки відсотки, пеню, штраф та комісію. При цьому відповідач починаючи з грудня 2013 року і до травня 2018 року (тобто і після закінчення строку дії картки 30.04.2015 року) систематично поповнював указану картку готівковими коштами через термінал самообслуговування чи у відділенні банку (а.с. 67-70). Станом на момент закінчення строку дії картки з номером [NUMBER] - 30.04.2015 року відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості борг [PERSON] з урахуванням повернутих коштів станом на 30.04.2015 року склав 860 грн. 37 коп. за тілом кредиту, 299 грн. 63 коп. відсотків за користування кредитом, 200 грн. пені. (а.с.7-9, 67-70). Відповідно до виписки про рух коштів по рахунку та розрахунку заборгованості (а.с. 6-8) після закінчення строку дії картки № [NUMBER] позивач продовжував списувати з указаної картки відсотки за користування кредитом, відповідні суми пені та штрафів. Позивач на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України в обґрунтування підстав нарахування відсотків, пені, штрафів у період після закінчення строку дії картки з номером [NUMBER] не надав до суду належних доказів на підтвердження факту укладення з відповідачем іншого кредитного договору після 30.04.2015 року з відповідними умовами кредитування. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що між ним та [PERSON] були договірні відносини, які б виникли на підставі відповідного кредитного договору у період після 30.04.2015 року. Нарахування позивачем відсотків та неустойки після 30.04.2015 року є необґрунтованим, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, неустойку, які передбачені договором, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, проценти та неустойка нараховуються в межах дії договору (карти), який в даному випадку спливає із закінченням дії карти. Позивач має право після закінчення строку дії картки на стягнення відповідних виплат за статтею 625 ЦК України, але таких вимог позивач не заявив. Указана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Отже, після 30.04.2015 нарахування позивачем відсотків на суму кредиту не повернутого [PERSON] та неустойки є безпідставним. Відтак, суд дійшов висновку, що позивач має право вимагати від відповідача сплати суму боргу за тілом кредиту, а також сум відсотків та пені, які нараховані у межах строку дії картки, що як установлено судом на момент закінчення виданої [PERSON] картки складало 860 грн. 37 коп. за тілом кредиту, 299 грн. 63 коп. відсотків за користування кредитом, 200 грн. пені. Проте, на підставі розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів за основною кредитною карткою [PERSON] судом установлено, що 30.03.2016, 18.04.2016, 31.05.2016, 02.07.2016, 25.05.2018 відповідачем було здійснено поповнення картки готівковими коштами на загальну суму 3548,00 грн. (а.с.7-9, 67-70). Таким чином, ураховуючи, що сума сплачених відповідачем після 30.04.2015 у рахунок погашення кредиту коштів (3548,00 грн.) перевищує суму боргу за тілом кредиту 860,37 грн., суму нарахованих позивачем 299 грн. 63 коп. відсотків за користування кредитом, 200 грн. пені станом на момент закінчення строку дії кредитного договору від 08.11.2011 року, суд дійшов висновку про відсутність у [PERSON] заборгованості перед позивачем за тілом кредиту, відсотками та пенею. Стосовно позовних вимог позивача про стягнення з [PERSON] 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 2743,27 грн. штрафу (процентна складова) суд зазначає таке. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Ураховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, вимоги позивача про стягнення штрафів одночасно з пенею за одне й те саме порушення - строків виконання зобов`язань є безпідставними і задоволенню не підлягають. Ураховуючи, що відповідач до звернення позивачем з цим позовом до суду повністю повернув суму отриманого кредиту, відсотків та пені, позов є необґрунтований та не підлягає задоволенню. Оскільки підстави для задоволення позову відсутні, сплачена позивачем сума судового збору не може бути стягнута з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed