Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

Представник органу опіки та піклування, Монастириської районної державної адміністрації, звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить ухвалити рішення, яким відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав та передати органу опіки та піклування, Монастириській районній державній адміністрації для подальшого влаштування. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини вказані за заявою матері, відповідно до ч.1 ст.135 СК України. 10.04.2019 року до служби у справах дітей, надійшов лист від служби у справах дітей облдержадміністрації №334/01-02-31 від 10.04.2020 року, щодо захисту прав та законних інтересів дитини, вжиття дієвих заходів спрямованих на забезпечення найкращих інтересів малолітнього [PERSON] . Встановлено, що 02.04.2020 року, близько 19 год. 20 хв. в Тернопільське ВП ГУНП в Тернопільській області звернулась [PERSON] , яка повідомила про те, що 01.04.2020 року, в с.Біла, Тернопільського району, її знайома [PERSON] передала сина [PERSON] , віком приблизно шість місяців і повідомила, що він їй непотрібен. Залишену дитину було передано районному педіатру Тернопільської обласної дитячої лікарні. В ході проведеної перевірки встановлено, що матір`ю залишеної дитини є [PERSON] , яка ніде не працює та не має постійного місця проживання. 06 квітня 2020 року біля 10:00 год., відповідач [PERSON] прийшла провідати дитину та повідомила адміністрацію, що від свого сина [PERSON] вона не відмовляється, і має намір в подальшому його виховувати, однак немає постійного місця проживання. Також повідомила, що її тітка [PERSON] , яка проживає у Запорізькій області, надасть їй разом із сином житло, однак через карантин, у тітки відсутня можливість приїхати і забрати їх. Від 06.04.2020 року, відповідач [PERSON] не навідувала свого сина, на телефонні дзвінки не відповідає. У телефонній розмові її тітка [PERSON] повідомила, що її племінниця [PERSON] не відповідає на телефонні дзвінки. На даний час малолітньому [PERSON] проведено повне обстеження стану здоров`я, та його в майбутньому буде виписано із умов стаціонарного лікування, тому необхідно буде вирішити питання про подальше перебування чи влаштування дитини. При цьому, відповідач [PERSON] залишила хвору дитину у небезпеці, не цікавилась його здоров`ям, самоусунулась від утримання та лікування дитини, створення належних умов для повноцінного проживання та розвитку дитини, а тому на думку позивача є усі підстави для задоволення позовних вимог. В судове засідання представник позивача не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити з зазначених у позові підстав. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.ст. 280,281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи та ухвалити заочне рішення, про що суд постановив відповідну ухвалу, оскільки відповідач був належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась в судове засідання, не повідомила причини неявки, не подала відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Підгаєцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №73. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України №00023849701 від 04.09.2019 року, відомості про батька дитини [PERSON] вказані за вказівкою матері. Згідно повідомлення Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області №24/8-49 від 03.04.2020 року, 02.04.2020 року, близько 19 год. 20 хв. в Тернопільське ВП ГУНП в Тернопільській області звернулась [PERSON] , яка повідомила про те, що 01.04.2020 року, в с.Біла, Тернопільського району, її знайома [PERSON] передала сина [PERSON] , віком приблизно шість місяців і повідомила, що він їй не потрібен. Залишену дитину було передано районному педіатру Тернопільської обласної дитячої лікарні. З [PERSON] було проведено роз`яснювальну бесіду та відносно неї було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП. Як вбачається з повідомлення Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради №267-01/11 від 29.04.2020 року, 06 квітня 2020 року біля 10:00 год., [PERSON] прийшла провідати дитину та повідомила адміністрацію, що від свого сина [PERSON] вона не відмовляється, і має намір в подальшому його виховувати, однак немає постійного місця проживання. Також повідомила, що її тітка [PERSON] , яка проживає у Запорізькій області, надасть їй разом із сином житло, однак через карантин, у тітки відсутня можливість приїхати і забрати їх. Від 06.04.2020 року, відповідач [PERSON] не навідувала свого сина, на телефонні дзвінки не відповідає. У телефонній розмові її тітка [PERSON] повідомила, що її племінниця [PERSON] не відповідає на телефонні дзвінки. На даний час малолітньому [PERSON] проведено повне обстеження стану здоров`я, та його в майбутньому буде виписано із умов стаціонарного лікування, тому необхідно буде вирішити питання про подальше перебування чи влаштування дитини. Зі змісту висновку Органу опіки і піклування №1 від 15.04.2020 року вбачається, що 02.04.2020 року до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» було госпіталізовано невідомого хлопчика, віком біля 7 місяців. 03.04.2020 року біля 17:00 год. у приймальне відділення лікарні звернулась жінка [PERSON] , яка назвалась матір`ю хлопчика та надала свідоцтво про народження дитини. 06 квітня 2020 року біля 10:00 год., відповідач [PERSON] прийшла провідати дитину. Із [PERSON] була проведена бесіда про відвідування сина в лікарні та надання дитині предметів гігієни та харчування. Також їй було розяснено наслідки ухилення щодо догляду за дитиною. Від 06.04.2020 року, відповідач [PERSON] не навідувала свого сина, на телефонні дзвінки не відповідає. На даний час малолітньому [PERSON] проведено повне обстеження стану здоров`я, та його в майбутньому буде виписано із умов стаціонарного лікування, тому необхідно буде вирішити питання про подальше перебування чи влаштування дитини. Таким чином, встановлено, що [PERSON] залишила хвору дитину у небезпеці, не цікавилась його здоров`ям, самоусунулась від утримання та лікування дитини, створення належних умов для повноцінного проживання та розвитку дитини, не створила належних умов для повернення дитини з лікувального закладу. У звязку з наведеним, орган опіки та піклування Монастириської РДА, вважає за доцільне відібрати малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] , без позбавлення батьківських прав. Згідно із ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Представник позивача у позовній заяві вказує, що відповідач [PERSON] , ніде не працює та не має постійного місця проживання. Від 06.04.2020 року, відповідач [PERSON] не навідувала свого сина, на телефонні дзвінки не відповідає. У телефонній розмові її тітка [PERSON] повідомила, що її племінниця [PERSON] не відповідає на телефонні дзвінки. На даний час малолітньому [PERSON] проведено повне обстеження стану здоров`я, та його в майбутньому буде виписано із умов стаціонарного лікування. Таким чином, відповідач [PERSON] залишила хвору дитину у небезпеці, не цікавилась його здоров`ям, самоусунулась від утримання та лікування дитини, створення належних умов для повноцінного проживання та розвитку дитини, не створила належних умов для повернення дитини з лікувального закладу. Відповідно до п.8 Постанови КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст. 170 Сімейного кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них не позбавляючи батьківських прав, у випадках, передбачених п. 2-5 частини першої статті 164 СК України, а також у інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоровя і морального виховання. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, з метою забезпечення захисту прав та інтересів дитини [PERSON] , суд приходить до переконання про наявність визначених законом підстав для відібрання малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав.

Outcome: approved