Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Представник позивача за дорученням Гостєва Є.В. звернулась до суду з позовом до відповідачки, в якому просить стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором №1251585278 від 27 грудня 2016 року в розмірі 18961 гривня 03 копійки та судовий збір в розмірі 2102 гривні 00 копійок. Свої вимоги мотивує тим, що 27 грудня 2016 року [PERSON] подала до ТОВ «Фінансова Компанія «Центр Фінансових рішень» Заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та Заяву №1251585278 від 27 грудня 2016 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», підписанням якої підтвердила, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір. 30 липня 2018 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення прав вимоги №320180730, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги, в тому числі за договором кредиту [PERSON] .. На виконання п. 6.6 Договору відступлення прав вимоги, на адресу відповідачки [PERSON] було направлено повідомлення про відступлення права вимоги. Однак, відповідачка не виконала свого зобов`язання. Що й стало підставою для звернення представника позивача до суду з вказаним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явився. Надав суду заяву в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги позивача та просить розглянути справу за відсутністю представника банку. Не заперечує щодо розгляду справи у заочному порядку. Відповідачка в судове засідання не з`явилась. Представник відповідачки в судовому засіданні позов визнав. Однак, просив застосувати спеціальну позовну давність до вимог позивача щодо стягнення пені в розмірі 4891 гривня 50 копійок та відмовити у їх задоволенні в цій частині. Свої вимоги мотивує тим, що термін позовної давності по вимогам про стягнення пені договором не встановлений, а тому до цих вимог слід застосувати спеціальну позовну давність терміном в один рік відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Так, з матеріалів справи вбачається, що 27 грудня 2016 року [PERSON] подала до ТОВ «Фінансова Компанія «Центр Фінансових рішень» Заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР»,підписанням якої підтвердила, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір (а.с.5). 27 грудня 2016 року [PERSON] подала до ТОВ «Фінансова Компанія «Центр Фінансових рішень» Заяву №1251585278 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР». Пунктом 2 Заяви №1251585278 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» від 27 грудня 2016 року передбачено, що [PERSON] надається кредит строком на 24 місяців в розмірі 9783 гривні, яка складається з: 7000 гривень - сума кредиту; 200 гривень страховий платіж; 2268 гривень - оплата страхового платежу. Крім того, п. 2 Заяви №1251585278 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» від 27 грудня 2016 року передбачено, що за користування кредитними коштами сплачується: початковий процент в розмірі 4.50 від суми кредиту в розмірі 315 гривень; щомісячні проценти в розмірі 2.50 від суми кредиту згідно з графіком платежів; річні проценти в розмірі 12.00 від суми боргу за договором згідно з графіком платежів; щоденна пеня в розмірі 0.3 від загальної суми прострочення. До позовної заяви представником позивача також додано графік платежів від 27 грудня 2016 року (а.с.7). З платіжного доручення №І103295144 від 27 грудня 2016 року ТОВ «ФК «ЦФР» переказало на рахунок [PERSON] кошти за кредитним договором №1251585278 від 27 грудня 2016 року в розмірі 7000 гривень (а.с.8). Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного Кодексу України. Тож, ТОВ «ФК «ЦФР» свої зобов`язання за кредитним договором №1251585278 від 27 грудня 2016 року виконало в повному обсязі. Зобов`язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Однак, відповідачка [PERSON] не виконала свого зобов`язання за кредитним договором №1251585278 від 27 грудня 2016 року. Згідно наданого розрахунку, заборгованість відповідачки [PERSON] за вказаним кредитним договором№1251585278 від 27 грудня 2016 року станом на 30 липня 2018 року (момент отримання права вимоги) складає 18961 гривня03 копійки (а.с. 13) в тому числі : сума заборгованості за основною сумою боргу - 9053 гривні87копійок; сума заборгованості за відсотками - 834 гривні13 копійок; сума заборгованості за щомісячними процентами - 4181гривня 53 копійки; сума заборгованості за пенею - 4891 гривня 50 копійок. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його підписання стають одинаково обов`язковими для виконання сторонами. Як передбачено ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З вищенаведеного випливає, що позивач та відповідач, підписавши договір встановили факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору. 30 липня 2018 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення прав вимоги №320180730, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги (а.с.16-18), в тому числі за договором кредиту [PERSON] № [NUMBER] від 27 грудня 2016 року згідно витягу з реєстру боржників на суму 18961 гривня 03 копійки (а.с.19). Згідно п. 1.2 Договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі портфеля заборгованості за цим договором, ТОВ «ФК «ЄАПБ» заміняє ТОВ «ФК «ЦФР» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості на вказані у реєстрі боржників, та набуває право грошових вимог за цим кредитним договором. За положеннями статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ст.1077ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). На виконання п. 6.6 Договору відступлення прав вимоги, на адресу відповідачки [PERSON] було направлено повідомлення про відступлення права вимоги (а.с.14, 15). Таким чином, у відповідачки виникла заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором№1251585278 від 27 грудня 2016 року. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за Кредитним договором Банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки, за частиною 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Відповідачка та її представник жодним чином не заперечували факт отримання нею в борг коштів та факт укладення договору. Враховуючи, що відповідачка, отримавши від позивача кошти у кредит, своїх зобов`язання по їх поверненню і сплаті процентів за користування грошима не виконала, суд, установивши всі обставини, які мають істотне значення для правильно вирішення справи, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, вимога позивача щодо стягнення з відповідачки загальної суми заборгованості за кредитним договором №1251585278 від 27 грудня 2016 року в розмірі 14069 гривень 53 копійки (сума заборгованості за основною сумою боргу - 9053 гривні 87 копійок; сума заборгованості за відсотками - 834 гривні 13 копійок; сума заборгованості за щомісячними процентами - 4181гривня 53 копійки) є обґрунтованою і підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо позовних вимог про стягнення пені, суд зазначає наступне. Згідно з клопотанням, наданим представником відповідачки, остання визнає позов, за виключенням вимог щодо стягнення пені, оскільки вважає, що в цій частині позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду. 7 червня 2017 року Верховний Суд України в рамках справи № 923/1233/15 вказав, що перебіг позовної давності починається від дня, коли в кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Представник відповідачки просив застосувати спеціальну позовну давність в один рік,а також застосувати наслідки спливу позовної давності, визначені у ч.4 ст. 267 ЦК України. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, аналіз частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Позивач звернувся до суду з позовом 12 травня 2020 року засобами поштового зв`язку. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором кредиту підлягають захисту з 11 травня 2019 року по 12 травня 2020 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості по пені за договором №1251585278 від 27 грудня 2016 року систематично пеня відповідачці почала нараховуватись 28 січня 2017 року по 28 березня 2018, тобто поза межами спеціальної позовної давності в один рік. При цьому в період з 11 травня 2019 року по 12 травня 2020 року пеня не нараховувалась. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по пені у розмірі 4891 гривня 50 копійок за договором №1251585278 від 27 грудня 2016 року, у зв`язку із спливом спеціальної позовної давності до цих вимог. При цьому, суд враховує положення ст. 262 ЦК України, відповідно до якої заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Тобто при відступленні права вимоги за кредитними договорами у спірних правовідносинах перебіг позовної давності не переривається. Крім того, ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 2102 гривні 00 копійок, що підтверджується оригіналом платіжного доручення № 3392 від 30 квітня 2020 року (а.с.1). Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено частково то відповідачкою має бути відшкодовано судові витрати у розмірі 1555 гривень 48копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial