Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Представник позивача адвокат Фай В.Г. звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просив суд визнати право власності за позивачем [PERSON] на житловий будинок в порядку спадкування. В обґрунтування поданої позовної заяви зазначив, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,3859 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства. яку позивач прийняв, шляхом звернення до приватного нотаріуса Драбівського районного нотаріального округу Бірюка О.В., з відповідною заявою. Після спливу шести місяців після смерті матері позивач отримав свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, однак оформити право на спадщину на житловий будинок не має можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Будинок був побудований у період з 1968р. по 1975р. та на момент його побудови реєстрація нерухомості в БТІ не передбачалась. У сільській місцевості оформлення житлових будинків здійснювалось шляхом запису до погосподарських книг, тому реєстрація вказаного будинку була проведена шляхом запису у погосподарській книзі Ковалівської сільської ради Драбівського району Черкаської області. Вирішити питання спадкування в позасудовому порядку на даний час позивач не має можливості, тому просить визнати право власності на спадкове майно після смерті матері [PERSON] , яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Ухвалою Драбівського районного суду від 12.05.2021р. призначено підготовче судове засідання. Підготовче судове засідання проведено 27.05.2021р. та справу призначено до розгляду. У судове засідання 29.06.2021р. позивач [PERSON] не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. У судовому засіданні представник позивача адвокат Фай В.Г. позов підтримав у повному обсязі та просив суд його задовольнити. Суду додатково повідомив, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері [PERSON] , оформити спадщину не може у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. У матеріалах справи наявні всі необхідні документи. Щодо можливості реєстрації права власності на спадкову нерухомість та подальше оформлення спадщини в позасудовому порядку повідомив, що з заявою до нотаріуса як до реєстратора, а також безпосередньо до державного реєстратора для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця відповідно п. 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяження не звертався та не має наміру звертатися, оскільки вважає це непотрібним. Вважає, що право власності позивача підлягає захисту саме в судовому порядку та необхідно визнати за позивачем право власності на житловий будинок, в порядку спадкування за законом після смерті його матері. Представник відповідача - Шрамківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області в судове засідання не з`явився, скерував заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю, просить суд їх задовольнити та покласти судовий збір на позивача. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ухвалою від 27.05.2021р. суд відмовив у прийнятті визнання відповідачем позову. Суд, вислухавши доводи представника позивача, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 21.08.2020р., виданого виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Драбівського району Черкаської області [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в с. Ковалівка, Драбівського р-ну , Черкаської області. Відповідно даних копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 30.11.1953 р. Ковалівським сіль ЗАГС Шрамківського району, [PERSON] народився [INFO] та його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.03.2021р., виданого приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Бірюком О.В. вбачається, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є її син [PERSON] . Спадщина складається з земельної ділянки площею 0,3859 га( в т.ч. малоповерхова забудова 0,0066га, рілля 0,3447 га, малоповерхова забудова 0,0346 га), призначеної для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою Черкаська області, Драбівський район, с. Ковалівка, що відповідає даним витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 64167206 від 31.03.2021р, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстраці. Права власності №250706698 від 31.03.2021р.. Відповідно даних витягу з погосподарських книг Ковалівської сільської ради від 14.04.2021р. № 553 за 1974-1976р., 1977-1979р., 1980-1982р.,1983-1985р., 1986-1990р., 1991-1995р.,1996-2000р., 2001-2005р., 2011-2015р. [PERSON] , 1926 р.н., проживала в [ADDRESS] , відповідно даних за 1996-2000р., 2001-2005р., 2006-2010р. є головою домогосподарства. Відповідно даних витягу з погосподарських книг Ковалівської сільської ради від 13.04.2021р. № 22 [PERSON] проживала у власному будинку за адресою: [ADDRESS] .: книга № 3 на 2011-2015роки, особовий рахунок № [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , голова домогосподарства, жилий будинок в приватній власності громадян; книга № 3 на 2016-2020 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , голова домогосподарства, померла [INFO] жилий будинок в приватній власності громадян. Відповідно даних технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] вбачається, що він виготовлений 28.09.2020р. на замовлення [PERSON] . Рік побудови будинку 1975, рік побудови надвірних будівель та споруд 1965-1975р.р. Відповідно довідки Драбівського відділку КП «ЧООБТІ» від 16 березня 2021 року № 88 станом на 01.01.2013р. право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано. Даних про перейменування вулиці Чапаєва с. Ковалівка, Драбівського р-ну Черкаської обл. на [ADDRESS] матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На підставі ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно даних спадкової справи № 259/2020, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , вбачаться, що вона заведена на підставі заяви її сина [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом від 12.09.2020р. Відомості про інших спадкоємців матеріали спадкової справи не містять. Відповідно даних заповіту від 15.10.2009р., посвідченого секретарем виконавчого комітету Ковалівської сільської ради Драбівського району Черкаської області Зуєнко Л.І. вбачається, що [PERSON] зробила заповітне розпорядження, за яким все своє майно заповіла [PERSON] . Відповідно заяви [PERSON] від 31.03.2021р. вбачається, що він прийняв спадкове майно та просить приватного нотаріуса Драбівського районного нотаріального округу Бірюка О.В. видати Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке складається з: житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та земельних ділянок, а саме: земельної ділянки площею 0,3859 га (в т.ч. малоповерхова забудова 0,0066га, рілля 0,3447 га, малоповерхова забудова 0,0346 га), призначеної для ведення особистого селянського господарства; земельної ділянки площею 2,3742 га (в тому числі рілля 2,3742 га) призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельної ділянки площею 0,1227 га (в тому числі сіножаті 0,1227 га) призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться за адресою Черкаська область, Драбівський район, Ковалівська сільська рада. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.03.2021р. приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Бірюком О.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями в [ADDRESS] в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Таким чином, з наявних у матеріалах справи письмових доказів, зокрема витребуваної копії спадкової справи, судом встановлено, що позивач [PERSON] у визначений шестимісячний строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за після смерті [PERSON] за заповітом. Із заявою про відмову від прийняття спадщини за заповітом та прийняття спадщини за законом [PERSON] до нотаріуса не звертався. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). З наданих представником позивача та долучених до матеріалів справи письмових доказів судом встановлено, що на день смерті померлій [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, передбачено обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ. Записи в погосподарських книгах сільських рад визнаються в якості актів органів влади, що підтверджують право власності. Відповідно до п.п. «к» п. 2 Постанови Ради Міністрів Української РСР від 12.03.1981р. № 125 «Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» передбачалося прийняття в експлуатацію державними приймальними комісіями (призначеними виконкомами районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів) жилих будинків, гуртожитків, будинків дитячих дошкільних закладів, загальноосвітніх шкіл, незалежно від їх відомчої належності, а також усіх об`єктів житлово-цивільного призначення, які збудовані на кошти міжгосподарських підприємств (організацій) у сільському господарстві, а також колгоспів, інших кооперативних та інших господарських організацій або замовниками (забудовниками) яких є виконкоми районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів. До даного часу такий порядок передбаченний не був. У подальшому порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва було встановлено постановою КМУ від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». Таким чином реєстрація права власності на нерухоме майно - житловий будинок за адресою [ADDRESS] , побудований у 1975р., була проведена згідно з законодавством, яке діяло на момент завершення будівництва, а саме шляхом внесення даних до погосподарської книги. Згідно ч. 1 ст. 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, що вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Згідно п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 282/20595 із змінами і доповненнями, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. Неможливість отримання свідоцтва про право власності на успадковане позивачем [PERSON] нерухоме майно обґрунтована відсутністю правовстановлюючих документів, на підтвердження чого надано копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, від 31.03.2021р. приватного нотаріуса Драбівського районного нотаріального округу Бірюка О.В., якою [PERSON] роз`яснено право звернутись з позовною заявою до Драбівського районного суду Черкаської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування та неможливістю вирішити питання спадкування в досудовому порядку. Зі змісту п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Одночасно з цим ВСУ наголосив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Судом встановлено, [PERSON] є спадкоємцем всього належного померлій [PERSON] майна, до складу якого увійшло домоволодіння з господарськими спорудами, що розташовано за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказане домоволодіння за [PERSON] не було зареєстровано, оскільки набуто нею до моменту законодавчого встановлення обов`язковості реєстрації таких прав. Відповідно п.1)\~ч.\~1\~ст.\~4\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва. Станом на момент звернення до суду із даною позовною заявою порядок проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно регламентовано Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553). Процедура реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки визначено п. 42 Порядку, відповідно до якого для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. У разі, коли індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених цим пунктом, можуть бути подані документи, передбачені статтею 31 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У свою\~чергу пунктом\~66\~Порядку регламентовано,\~що для\~державної реєстрації\~права власності\~на підставі\~заяви спадкоємця\~подаються документи,\~необхідні для\~відповідної реєстрації,\~передбачені статтею\~27\~Закону України\~Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень та\~цим Порядком,\~що підтверджують\~набуття спадкодавцем\~права власності\~на нерухоме\~майно,\~витяг із\~Спадкового реєстру\~про наявність\~заведеної спадкової\~справи та\~документ,\~що містить\~відомості про\~склад спадкоємців,\~виданий нотаріусом\~чи уповноваженою\~на це\~посадовою особою\~органу місцевого\~самоврядування,\~якими заведено\~відповідну спадкову\~справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи. Таким чином, твердження позивача про неможливість вирішення питання спадкування в позасудовому порядку не відповідають встановленим обставинам справи. Позивачеві [PERSON] , як спадкоємцю нерухомого майна померлої [PERSON] , до складу якого входить домоволодіння з господарськими спорудами, необхідно провести реєстрацію права власності за померлою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для чого необхідно подати визначені Порядком документи. Така реєстраційна дія має бути проведена державним реєстратором у строк, що не перевищує п`яти робочих днів. За умови проведення реєстрації права власності за померлою, позивач [PERSON] буде мати об`єктивну можливість отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у нотаріуса. Щодо посилання на роз`яснення, зазначені в п.3.1. листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», на які посилався позивач у своїй позовній заяві суд зазначає, що відповідно абз. 1 п. 3.1 вказаного Листа право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно абз. 4,5,6 Листа позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 1270 ЦК. За змістом\~ст.\~392\~ЦК належним\~відповідачем є\~особа -\~учасник цивільних\~правовідносин,\~яка не\~визнає або\~оспорює право\~власності спадкоємця\~на спадкове\~майно,\~зокрема,\~житловий будинок,\~земельну ділянку. У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, не зазначає про невизнання або оспорення права власності спадкоємця на спадкове майно та не оскаржує постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, приватний нотаріус Драбівського районного нотаріального округу Бірюк О.В. не є відповідачем у даній справі, а відповідач Шрамківська сільська рада, не оспорювала прав позивача та не заперечувала проти задоволення позовних вимог, тому при розгляді вказаного спору дані норми судом не приймаються до уваги. Під час розгляду вказаної справи судом не були встановлені факти, які підтверджують наявність порушень права [PERSON] , єдиним способом захисту якого може бути визнання права власності на спадкове майно. Позивачем не наведено доводів та не надано доказів неможливості реалізувати своє спадкове право у нотаріальному порядку. Оскільки єдиною підставою для відмови нотаріуса у видачі йому свідоцтва про право на спадщину була відсутність правовстановлювального документа та існує можливість позасудового врегулювання шляхом державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця відповідно до п. 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. За таких обставин суд приходить до переконання, що мета звернення до суду із даним позовом є мінімізація витрат на оформлення спадкових прав позивача, що не відповідає завданню цивільного судочинства та не являється ефективним способом захисту. Враховуючи те, що позивач може реалізувати своє спадкове право шляхом отримання документу, що посвідчує його право власності в нотаріальному порядку, а суд не може підміняти собою органи нотаріату, позов до задоволення не підлягає. Також, суд відмовляє у задоволенні позову, крім зазначеного, ще й з тих підстав, що позивач прийняв спадщину за заповітом, а до суду звернувся з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Суд також звертає увагу на позицію сторін по суті вимог позову, а саме визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання позову представником відповідача суперечить закону із наведених вище підстав, і тому суд не приймає визнання відповідачем позову. Позицію представника відповідача про визнання позову суд оцінює критично, тому з урахуванням наявних доказів та фактичних обставин справи, вона не може бути єдиною підставою для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed