Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Представник відповідача - Долинської сільради Ренійського району позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO]; дублікат заповіту [PERSON] від 05.04.2001р., оформленого на ім'я [PERSON]; копія Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 20.03.1997 р.; копія Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства [NUMBER] від 18 03.2004р.; копія інформаційної довідки Відділу Держземагенства у Ренійському районі Одеської області № 541 від 27.08.2013р ; копія довідки Долинської сільради від 19.08.2013р. № 1367 про місце проживання нині померлої [PERSON] та відповідача [PERSON], згідно даних погосподарської книги села; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.07.2014р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] є сином нині померлої [PERSON], із якою спільно проживав однією родиною до її смерті. За життя [PERSON] належали на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 20.03.1997 р. - земельна частка (пай) у КСП «Анадол» розміром 3.29 га., та майновий пай члена КСП «Анадол» на підставі Свідоцтва про право власності [NUMBER] від 18. 03.2004р. За життя [PERSON] розпорядилася належним їй майном на випадок своєї смерті, 05.04.2001р. залишила заповіт на ім'я [PERSON], [INFO]. - померла. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів (відсутності оригіналів правовстановлюючих документів) на вищевказану земельну ділянку, про що 17.07.2014р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Незважаючи на це, позивач прийняв спадщину фактичним мешканням із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступом в управління та володіння спадковим майном в порядку ст. 549 ЦК України 1963р. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельну ділянку, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. В даний час оформлення спадщини нотаріусом є неможливим за відсутністю належних правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому питання про визнання права власності на вищевказане майно в порядку спадкування повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлої матері і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Крім того, за життя [PERSON] визначила позивача спадкоємцем, склавши на його ім'я заповіт. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] померла у 2002р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а позивач фактично прийняв спадщину після її смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Згідно вимог ст. 549 ЦК України 1963р. для прийняття спадщини встановлюється строк - шість місяців, який обчислюється з моменту відкриття спадщини, якщо спадкоємець протягом вищезгаданого терміну не подав заяви про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 534 ЦК України). Він у передбачений законом строк не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, на момент смерті [PERSON] мешкав разом із нею, отже вважається таким, що прийняв її фактично. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (фактичне прийняття спадщини, зберігання відповідних документів на майно та ін.)). Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] не було оформлено правовстановлюючий документ на оспорюване майно , у зв'язку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України 2003р. кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України 2003р. право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved