Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

Представник позивач [PERSON] адвокат Чудопалов Ю.Ю. звернувся із позовом до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації», Тернопільської міської ради про визнання недійсними договорів дарування, державного акту на право приватної власності на землю, скасування державної реєстрації, визнання незаконним та скасування розпоряджень заступника Тернопільського міського голови, відповідно до якого із урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог просить: визнати недійсним договір дарування 21/50 частин будинковолодіння по [ADDRESS] від 19.06.2002 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію 21/50 частин будинковолодіння [ADDRESS] за [PERSON] ; визнати недійсним договір дарування 0,0228 га земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] від 19.06.2002 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий 23.10.2002 року на ім`я [PERSON] ; скасувати в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю запис за №4019 про державну реєстрацію державного акта на право приватної власності на землю, виданий на ім`я [PERSON] щодо земельної ділянки площею 228 кв.м., яка розташована на території Тернопільської міської ради по [ADDRESS] ; визнати незаконним та скасувати розпорядження заступника Тернопільського міського голови №42 від 17.09.2002 року про надання дозволу [PERSON] на будівництво гаражу та реконструкцію будинку за поштовою адресою: [ADDRESS] , а також №41 від 23.04.2003 року про присвоєння будинковолодінню, що знаходиться у приватній власності [PERSON] адресного номеру по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у жовтні 2017 року [PERSON] стало відомо, що 19.06.2002 року [PERSON] уклав з її померлим чоловіком [PERSON] договір дарування нерухомості, відповідно до якого [PERSON] подарував [PERSON] 21/50 частину з належного йому будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS] , а саме будинок під літерою «Б» та вбиральню під літерою «Г». Також в цей день між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарував [PERSON] частину земельної ділянки у розмірі 0,0228 га належної [PERSON] площею 0,0414 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташовану на території Тернопільської міської ради по [ADDRESS] . В березні 2018 року під час ознайомлення із матеріалами кримінального провадження за №120182100100000113 від 12.01.2018 року позивачу стало відомо, що під час допиту у якості свідка [PERSON] будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів повідомив, що він придбав у [PERSON] частину вищезгаданих будинковолодіння та земельної ділянки за 6000 доларів США, уклавши формально договори купівлі-продажу. Таким чином, вважає, що між сторонами існували взаємні обов`язки щодо приймання - передачі один одному майна та грошових коштів, тобто між сторонами фактично було укладено договори купівлі-продажу, а не дарування. Відтак вважає спірні правочини удаваними правочинами, які сторонами було вчинено для приховування іншого виду правочину, який вони насправді вчинили, а тому в силу вимог ст..235 ЦК України суд повинен визнати їх недійсними. Так, в нотаріально-посвідчених спірних договорах дарування, які були укладено між [PERSON] та відповідачем відсутні умови про ціну (вартість) продажу, яка б була погоджена між сторонами. Вважає, що між сторонами по спірних правочинах не було в належний спосіб досягнуто домовленості та в належній нотаріально-посвідченій формі зафіксовано умови про ціну договору. Вартість, яка зазначена у спірних договорах не є реальною вартістю про яку домовились сторони, оскільки щодо частин земельної ділянки, вартість вказана відповідно до довідки про грошову оцінку земельної ділянки, виданої Тернопільським міським відділом земельних ресурсів від 07.05.2002 року за №927/14, а щодо частини будинковолодіння відповідно до довідки характеристики виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 22.05.2002 року №166 про інвентаризаційну вартість. Вважає, що у спірних договорах вказана формальна вартість майна, з метою розрахунку сум податків, обов`язкових платежів та гонорару нотаріуса, а не реальна договірна вартість. Тобто, сам відповідач підтверджує, що сторони попередньо домовлялись про суму 6 000 доларів США за придбання частини земельної ділянки і частини будинковолодіння, що в еквіваленті складає 31920 грн., однак у спірних договорах зазначену суму не зафіксували. Крім того, вважає, що відсутні будь-які докази на підтвердження виконання обов`язку [PERSON] щодо сплати коштів [PERSON] . Зазначив, що в спірних договорах обов`язок покупця щодо сплати коштів продавцеві, як і договірна ціна, які є обов`язковими умовами для договору купівлі-продажу жодним чином сторонами не зафіксовані. Вважає, що відсутність в спірних договорах обумовленої сторонами ціни відчуження та відсутність оплати за договорами є свідченням того, що між сторонами не було досягнуто остаточної домовленості про ціну, а тому такі відомості в договорах не зафіксовані. Зазначив, що державна реєстрація права власності на спірне нерухоме майно та видача державного акту на право приватної власності на земельну ділянку [PERSON] проведено на думку позивача незаконно, оскільки дане майно належало [PERSON] , адже за умови недійсності спірних договорів право власності на майно [PERSON] фактично не набув і зареєстрував його безпідставно. Крім цього позивач вважає, що [PERSON] здійснив реєстрацію права власності на землю шляхом оформлення державного акту про право власності на землю, використавши недійсний договір, а тому такий державний акт на право приватної власності на землю також слід визнати недійсним, а його державну реєстрацію, скасувати. Вважає,що укладенням спірних правочинів, [PERSON] порушив права [PERSON] , як спадкоємниці, а тому у випадку визнання їх недійсними позивач зможе реалізувати право на спадщину за покійним чоловіком, як спадкоємець першої черги. Також позивач зазначив, що із спірних договорів дарування вбачається, що [PERSON] могло бути відчужено не окреме індивідуально визначене майно, а частка у майні. Так, з аналізу спірних договорів дарування та вимог чинного законодавства на дату їх укладення, вбачається, що [PERSON] міг набути у власність виключно частину земельної ділянки та будинковолодіння, а не окреме індивідуально визначене майно. [PERSON] не надавав згоди, як інший співвласник на виділ частки [PERSON] в окремі індивідуально визначені об`єкти нерухомого майна. Будь-які документи, у встановленому законом порядку щодо розподілу об`єкту нерухомості на два окремих об`єкти по землі та будинковолодінню не оформлялись та не реєструвались. Позивач вважає, що якщо фактичного розподілу не відбувалось, а станом на дату розгляду даної справи власником будинковолодіння по [ADDRESS] є позивач, тому порушується її право власності. Незважаючи на відсутність розподілу та згоди іншого співвласника, 17.09.2002 року заступником Тернопільського міського голови було видано розпорядження №42 про надання дозволу [PERSON] на будівництво гаражу та реконструкцію будинку за поштовою адресою: [ADDRESS] . 23.04.2003 року заступником Тернопільського міського голови було видано розпорядження №41, яким присвоєно будинковолодінню, що знаходиться у приватній власності [PERSON] адресний номер [ADDRESS] . Зазначив, що під час видачі спірних розпоряджень [PERSON] вважають власником будинку, однак в міську раду не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що земельна ділянка та будинковолодіння щодо яких [PERSON] вважає себе власником, були б у встановлений законодавством спосіб виділені в окремі об`єкти нерухомості. Із спірних договорів, які надано [PERSON] вбачається, що йому могло бути подароване не окреме індивідуально визначене майно, а частки в майні, а документів щодо виділу чи розподілу такого майна на окремі об`єкти нерухомості сторонами не оформлялось. Відтак, позивач вважає, що видачею зазначених спірних розпоряджень фактично призвело до формального незаконного розподілу існуючої власності. Представник відповідача [PERSON] адвокат Берегуляк В.Ф. подав відзив на позовну заяву, згідно якого зазначив, що відповідач [PERSON] не визнає позовних вимог та вважає, що твердження позивача не підтверджено відповідними доказами. Крім цього вважає, що позивачем [PERSON] пропущено строк позовної давності щодо заявлених нею вимог, оскільки спірні правочину було укладено сторонами у 2002 році. Також вказав, що спірні правочини, які просить визнати недійсним позивач за життя не оспорювались [PERSON] , який був стороною у них. Крім цього зазначив, що позивач не був учасником спірних правовідносин, а тому права [PERSON] внаслідок їх укладення, не порушено. Також вказав, що протокол допиту [PERSON] у якості свідка під час здійснення слідчих дій у кримінальному провадженні не може розцінюватись як самостійний і преюдиціальний доказ, що вимагає оцінки в сукупності з іншими матеріалами справи та не може свідчити про існування договорів купівлі-продажу спірного майна чи факту передачі грошових коштів. Тому, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Також представником [PERSON] - адвокатом Кукурудзою А.Є. подано додатково клопотання про застосування строків позовної давності у якому останній зазначив, що спірні договори дарування було укладено 19.06.2002 року, відтак сторона у них, а саме [PERSON] , який помер [INFO] не звертався із відповідними вимоги про визнання їх недійсними. Також зазначив, що спірні договори не порушують права позивача, оскільки [PERSON] на момент їх укладення не мала будь-якого відношення до них. Крім цього вказав, що позивачу у 2011 році було відомо про те, що власником частини будинковолодіння по [ADDRESS] є [PERSON] , а тому вона, як власник будинковолодіння по [ADDRESS] могла дізнатись про укладені договори дарування між [PERSON] та [PERSON] , як такі, що порушують її права. Позивач [PERSON] та її представники відповіді на поданий відзив [PERSON] не подавали. Інші відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації», Тернопільської міська рада відзиву на позов не подавали. 22 липня 2019 року суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Герчаківською О.Я. у даній справі винесено ухвалу про відкриття провадження. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2019 року, у зв`язку із перебуванням судді Герчаківської О.Я. у відпустці зазначену справу передано для розгляду судді Ромазану В.В. 20 грудня 2019 року ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Ромазана В.В. дану справу прийнято до провадження. 25 травня 2020 року у даній справі завершено проведення підготовчого судового засіданні за наслідками якого закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представники - адвокати Чудопалов Ю.Ю., Пащук А.І в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Кукурудза А.Є. в судовому засіданні вважає, що позов не підлягає до задоволення. Представники відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації», Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явились, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені неодноразово, належним чином. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив. Як вбачається із нотаріально-посвідченого договору дарування земельної ділянки від 19 червня 2002 року, укладеного між [PERSON] (Дарувальник) та [PERSON] (Обдарований), [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар 0,0228 га з належної [PERSON] земельної ділянки площею 0,0414 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташовану на території Тернопільської міської ради по [ADDRESS] . Зазначена земельна ділянка належить продавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ТР №017671, виданого Тернопільською міською радою 17 травня 1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1836. Дар сторони оцінюють в сумі 30915 грн. Пунктом 2 зазначеного договору передбачено, що вказана земельна ділянка належить продавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ТР №017671, виданого Тернопільською міською радою 17 травня 1999 року. У пункті 4 вказаного договору зазначено, що відповідно до відомостей, викладених у довідці про грошову оцінку земельної ділянки, виданої Тернопільським міським відділом земельних ресурсів 07 травня 2002 року за №927/14, вартість земельної ділянки площею 0,0228 га, що відчужується становить 30914,52 грн., а згідно висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки, виданої ТзОВ «Експертно-консалтингова компанія «Роміс» 14.06.2002 року, оцінена вартість земельної ділянки площею 0,0228 га, що відчужується становить 14744 грн. Відповідно до п.1 нотаріально-посвідченого договору дарування 21/50 частин будинковолодіння від 19 червня 2002 року, укладеного між [PERSON] (Дарувальник) та [PERSON] (Обдарований), [PERSON] , діючи добровільно, подарував, а [PERSON] прийняв в дар 21/50 частину з належного [PERSON] будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS] . У власність [PERSON] переходить житловий будинок під літ. «Б» і вбиральня під літ. «Г». Дар сторони оцінили в сумі 13586 грн. Пунктом 2 зазначеного правочину передбачено, що це будинковолодіння, 21/50 частина з якого відчужується, належить дарувальнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою тернопільською державною нотаріальною конторою 04 лютого 1999 року по реєстру №341. У пункті 4 зазначеного договору вказано, що відповідно до відомостей, викладених у довідці-характеристиці, виданій Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 22 травня 2002 року за №166, інвентаризаційна оцінка 21/50 частини житлового будинку з надвірними будівлями становить 13586 грн. Як вбачається із реєстраційного посвідчення, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, 21/50 частина будинковолодіння [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №665812, виданого Тернопільською міською радою 23.10.2002 року, [PERSON] на підставі договору дарування від 19 червня 2002 року №2870 передано у приватну власність земельну ділянку площею 228 кв.м. в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Тернопільської міської ради, [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Як вбачається із копії протоколу допиту свідка [PERSON] від 23.02.2018 року у кримінальному провадженні №120182100100000113, наданого позивачем у якості письмового доказу, останній зазначив, що «…вирішив придбати частину земельної ділянки на якій знаходиться старий будинок по [ADDRESS] , після чого в 2002 році, він оплатив [PERSON] грошові кошти в сумі 6000 доларів США, і він в свою чергу договором дарування від 19.06.2002 року, засвідченим приватним нотаріусом Мартюк Л. подарував йому земельну ділянку площею 0,0228 га по [ADDRESS] , на даній ділянці знаходився старий будинок, зі слів [PERSON] , це будинок його покійних батьків, а також цього дня [PERSON] , будучи в приватного нотаріуса Мартюк Л., своєю заявою передав йому у користування 145 кв.м. для обслуговування житлового будинку із земельної ділянки загальною площею 227 кв.м., яка розташована по [ADDRESS] , яка перебувала у його постійному користуванні...». Розпорядженням заступника міського голови-начальника управління містобудування та архітектури Тернопільської міської ради від 23.04.2003 року №41 «Про розгляд звернень громадян міста з питань будівництва»,

Outcome: dismissed