Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Представник ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 775904,97 гривень в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 7-100/ПС-03/07, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON], яка станом на 04.06.2013 року складає суму 775904,97 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], яка в цілому складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 64,8 кв.м, в тому числі житловою площею 38,6 кв.м, яка належить на праві приватної власності Іпотекодавцям - [PERSON], [PERSON] в рівних частках, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради 20 грудня 2005 року, зареєстрованого та записаного в реєстрову книгу за № 3-23200, зареєстрованому в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08 лютого 2006 року за реєстраційним номером 13792211, за номером запису 7 в книзі 597 пр-36, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9786602, виданому Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 08 лютого 2006 лютого, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Представник позивача просив також стягнути на його користь з відповідачів суму сплаченого судового збору у розмірі 3441,00 гривень. В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилався на те, що 29.03.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 7-100/ПС-03/07, згідно з умов якого Банк надав Позичальнику відкличну відновлювальну кредитну лінію та кредитні кошти у розмірі 70000,00 доларів США з розрахунку 15% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 29.03.2007 року по 28.03.2010 року. Відповідно до ст.ст. 512-519 ЦК України, ст.ст. 92, 95 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Постанови Правління НБУ № 369 «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства» 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта банк» та Національним банком України було укладено Договір про передання активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку», відповідно до п.4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначних договором, Укпромбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п.4.2 внаслідок передачі Укрпромбанку Дельта Банку прав вимоги до боржників, Дельта Банку переходить (відступається) право вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до вищезазначеного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань АТ «Дельта Банк» набув право вимоги по кредитному договору № 7-100/ПС-03/07 від 29.03.2007 року. Виконання Позичальником зобов'язань за цим договором забезпечено Іпотекою відповідно до укладеного між ТОВ «Укпромбанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] Іпотечного договору б/н від 29.03.2007 року, згідно з яким є квартира [ADDRESS], що в цілому складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень загальною площею 64,8 кв.м, в тому числі житловою - 38,6 кв.м. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. У зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором, станом на 04.06.2013 року за відповідачем [PERSON] значиться заборгованість у сумі 775904,97 гривень, яка складається з наступного: суми заборгованості за тілом кредиту - 466258,31 гривень, суми заборгованості за відсотками - 309646,66 гривень, з них прострочена заборгованість за тілом кредиту - 466258,31 гривень, за відсотками - 309071,81 гривня. Далі представником позивача в позовній заяві вказується, що відповідно до правил ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором як солідарні боржники, а Іпотекодавці своїм майном, тому на підставі вищевикладеного звернулися з наступним позовом до суду. Не погоджуючись з позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором № 7-100/ ПС-03/07 у сумі 775904 гривні 97 копійок, відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання недійсним кредитного договору та іпотечного договору, вказуючи, що з боку ТОВ «Укрпромбанку» допущені чисельні порушення чинного законодавства перед укладенням кредитного договору, а саме: 1) інформація щодо умов кредитування було здійснено під час укладення кредитного договору, а не перед його укладенням; 2) у наданій ТОВ « Укрпромбанк» інформації щодо умов кредитування, не було чітко визначено переваг та недоліків пропонованих схем кредитування; 3) у наданій ТОВ «Укрпромбанк» інформації щодо умов кредитування не визначені наявні на момент видачі кредиту форми кредитування та не наведені відмінності між ними; 4) у наданій ТОВ «Укпромбанк» інформації не зазначений тип процентної ставки та умови її зміни; 5) у наданій інформації щодо умов кредитування не визначена загальна сукупна вартість кредиту, не визначено за який період сплачується страховий внесок у розмірі 1621,05 гр.; 6) у наданій ТОВ «Укпромбанк» інформації щодо умов кредитування зазначений розмір первісного внеску - 31,37%, але не визначено від чого саме він має бути сплачений; 7) у наданій ТОВ «Укрпромбанк» інформації щодо умов кредитування не зазначені існуючи варіанти повернення кредиту; 8) у наданій ТОВ «Укрпромбанк» інформації щодо умов кредитування не зазначено податкового режиму сплати відсотків. Таким чином відповідач вважає, що на підставі вищенаведеної односторонньої інформації він був введений в оману та зробив помилку стосовно однієї із істотних обставин кредитного договору - вибору валюти кредиту, у якій йому належало здійснювати обов'язок по погашенню кредиту, погодившись з банком щодо отримання кредиту у доларах США. Далі відповідач посилається на правила ст.229 ЦК України, за якими якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Крім цього, стосовно недійсності кредитного договору, відповідач звертає увагу, що у кредитному договорі не визначено такої істотної умови як дата видачі кредиту; строк погашення кредиту встановлений у п.4.2.5. кредитного договору не відповідає вимогам ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»; п.4.2.8. кредитного договори (щодо заборони для нього отримувати кредит в інших банках, заборони щодо надання порук по відношенню до інших осіб, тощо) встановлює умову, що обмежує його дієздатність, крім того, ця норма договору перешкодила йому своєчасно погасити кредит, не дозволивши отримати кредит у іншому банку на більш вигідних умовах; підстави дострокового погашення кредиту відображені у п.6.2. кредитного договору не відповідають умовам ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»; пункт 7.2. кредитного договору містить умову про можливість передачі інформації щодо нього до бюро кредитних історій, що є порушенням ч.4 ст.9 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій». Щодо недійсності іпотечного договору відповідач в позові зазначає, що іпотечний договір укладений з чисельними порушеннями, а саме: по-перше - Банк володіючи інформацією що у квартирі, яка є предметом іпотеки проживає малолітня дитина, уклав договір іпотеки без згоди органа опіки та піклування, що вже є незаконним та порушує права малолітньої дитини; по-друге - при укладенні іпотечного договору банком порушено вимогу законодавства щодо державної реєстрації іпотечного договору, таким чином порушено ч.2 ст.182 ЦК України щодо реєстрації правочинів, тому у відповідності до ст.210 ЦК України іпотечний договір не можна вважати укладеним; по-третє - у іпотечному договорі відсутній графік погашення кредиту, що є додатком № 1 до кредитного договору. Відсутність такої умови є порушенням однієї із істотних умов іпотечного договору, передбаченого п.2 ч.1 ст.18 Закону України «Про іпотеку». І зазначених вище підстав, відповідач [PERSON], просить суд, у задоволенні первісного позову ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором - відмовити. Визнати кредитний договір № 7-100/ПС-03/07 від 29.03.2007 року, кредитором за яким є ПАТ «Дельта Банк», а боржником - [PERSON] - недійсним; визнати іпотечний договір (Іпотекодавці - [PERSON], [PERSON], [PERSON], Іпотекодержатель - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»), посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 29.03.2007 року за реєстровим номером № 199, - недійсним; скасувати заборону відчуження квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], накладену [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим № 396; Зобов'язати ПАТ «Дельта Банк» прийняти від [PERSON] суму у розмірі 466077,47 гривень з розстрочкою платежів на 120 місяців затих умов, що місячний платіж буде складати 3883,97 гривень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив задовольнити позов. Зустрічний позво не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Представник відповідача [PERSON], позов ПАТ «Дельта Банку» не визнала, зустрічний підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у зустрічному позові, в судові засідання, які відбулося 19.06.2014 троку та 24.06.2014 року не з'явилася, була повідомлена належним чином. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання на неодноразовий виклик суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР в судовому засідання 24.06.2014 року заперечувала проти задоволення основного позову, посилаючись на необхідність врахування інтересів малолітніх дітей, які проживають в квартирі, що є предметом іпотеки. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» підлягають задоволенню, а зустрічний позов про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що 29 березня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 7-100/ПС-03/07, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику відкличну відновлювальну лінію та кредитні кошти у розмірі 70000,00 доларів США з розрахунку 15% річних в місяць за весь час фактичного користування кредитом на строк з 29.03.2007 року по 28.03.2010 року. Відповідно до п. 2.5. Договору, повернення кредиту здійснюється у відповідності до Графіка зменшення ліміту кредитування (повернення заборгованості за кредитом) на Позичковий рахунок шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунків, або шляхом внесення готівки до каси банку. Згідно п.п.1.5.,2.6.,2.7 Договору, проценти за користування Кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення. Проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця. Нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту по 20 (двадцяте) число включно кожного наступного місяця за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу банку або шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку позичальника. Відповідно до пункту 6.2. Договору, Банк має право вимагати повного виконання кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим Договором, а також відшкодування збитків, завданих Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником та/або його поручителем умов цього Договору та договорів, укладених у забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за цим Договором, а Позичальник зобов'язаний протягом 15 календарних днів з дати надіслання банком відповідної вимоги повернути суму заборгованості по Кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі за цим Договором, а також відшкодувати збитки,завдані Банку, у випадках, передбачених п.п. а-ж, в тому числі і у випадку порушення Позичальником строків платежів, що встановлені Договором. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 7-100/ПС-03/07 від 29.03.2007 року з боку позичальника [PERSON], 29 березня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» з одного боку та [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено іпотечний договір б/н, згідно з яким предметом іпотеки є квартира [ADDRESS], яка в цілому складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень загальною площею 64,8 кв.м, в тому числі житловою - 38,6 кв.м. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцям (в рівних частках кожному) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської Ради 20 грудня 2005 року, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за № 3-23200, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08 лютого 2006 року за реєстраційним номером 13792211, за номером запису 7 в книзі 597 пр-36, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9786602, виданому КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 08 лютого 2006 року. Відповідно до ст. 512-519 ЦК України, ст. 92,95 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Постанови Правління НБУ № 369 «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства», 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ « Дельта банк» та Національним банком України було укладено Договір про передання активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку», відповідно до п.4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначних договором, Укпромбанк передає відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого «Дельта Банк» замінює «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п.4.2 внаслідок передачі «Укрпромбанком» «Дельта Банку» прав вимоги до боржників, «Дельта Банку» переходить (відступається) право вимагати (замість «Укрпромбанку») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент перехову цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. З цих підстав суд робить висновок про те, що відповідно до вищезазначеного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань АТ «Дельта Банк» набув право вимоги по кредитному договору № 7-100/ПС-03/07 від 29.03.2007 року. В ході судового розгляду справи встановлено та не оспорюється всіма учасниками процесу, що Позичальник [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 7-100/ПС-03/07 від 29 березня 2007 року, заборгованість за даним кредитним договором станом на 04.06.2013 року складає 97073 доларів США, що згідно курсу НБУ на цей час, у гривневому еквіваленті становить суму 775904,97 гривень, яка складається в тому числі з: тіла кредиту - 58333 доларів США, що в еквіваленті складає 466258,31 (чотириста шістдесят шість тисяч двісті п'ятдесят вісім) гривень 31 копійка; відсотків - 38739,73 доларів США, що в еквіваленті складає 309646,66 гривень (триста дев'ять тисяч шістсот сорок шість гривень) 66 копійок; комісія за ведення кредиту - 0,00 (нуль) гривень. З них прострочена заборгованість по кредитному договору станом на 04.06.2013 року складає: тіло кредиту - 58333,33 доларів США, що в еквіваленті складає 466258,31 (чотириста шістдесят шість тисяч двісті п'ятдесят вісім) гривень 31 копійка; відсотки - 38667,81 доларів США, що в еквіваленті складає 309071,81 (триста дев'ять тисяч сімдесят одну) гривню 81 копійку. Загальна заборгованість станом на 04.06.2013 року складає 775904,97 (сімсот сімдесят п'ять тисяч дев'ятсот чотири) гривні 97 копійок. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і з неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Параграфом 1 Глави 71 Цивільного Кодексу України врегульовані правовідносини, що виникають за договорами позики. Згідно з частиною 1 статі 1050 якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статі 625 ЦК України. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань договором або законом може бути передбачена неустойка або пеня. Згідно з Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов'язання. Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Таким чином з урахуванням викладеного, вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом, яка станом на 04.06.2013 року складає 97073 доларів США, що згідно курсу НБУ на цей час, у гривневому еквіваленті становить суму 775904,97 гривень, яка складається в тому числі з: тіла кредиту - 58333 доларів США, що в еквіваленті складає 466258,31 (чотириста шістдесят шість тисяч двісті п'ятдесят вісім) гривень 31 копійка; відсотків - 38739,73 доларів США, що в еквіваленті складає 309646,66 гривень (триста дев'ять тисяч шістсот сорок шість гривень) 66 копійок; комісія за ведення кредиту - 0,00 (нуль) гривень. З них прострочена заборгованість по кредитному договору станом на 04.06.2013 року складає: тіло кредиту - 58333,33 доларів США, що в еквіваленті складає 466258,31 (чотириста шістдесят шість тисяч двісті п'ятдесят вісім) гривень 31 копійка; відсотки - 38667,81 доларів США, що в еквіваленті складає 309071,81 (триста дев'ять тисяч сімдесят одну) гривню 81 копійку. Загальна заборгованість станом на 04.06.2013 року складає 775904,97 (сімсот сімдесят п'ять тисяч дев'ятсот чотири) гривні 97 копійок - є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В судовому засіданні також встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 29.03.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» з однієї сторони, [PERSON], а також [PERSON], [PERSON], які є майновими поручителями [PERSON] з іншої сторони укладено іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 199, згідно якого відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру за номером [ADDRESS] що належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради 20 грудня 2005 року, згідно з розпорядженням органу приватизації № 191726 від 20 грудня 2005 року, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за № 3-232000, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08 лютого 2006 року за реєстраційним № 13792211, номер запису 7 в книзі 597 пр-36, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9786602, виданого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 08 лютого 2006 року, яка складається в цілому з трьох житлових кімнат, та підсобних приміщень, загальною площею 64,8 кв.м, в тому числі житловою площею 38,6 кв.м. Згідно з іпотечним договором сторони цього договору оцінили Предмет іпотеки у 540350,00 гривень. Відповідно до п. 1.1. Іпотечного договору від 29.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за № 199, предметом договору є забезпечення вимог «Іпотекодержателя» за кредитним договором № 7-100/ПС-03/07 від 29 березня 2007 року (а також будь-якими змінами та доповненнями до нього, в тому числі стосовно зміни процентної ставки за користування кредитом, строку кредитування, суми кредиту, тощо) (надалі - Кредитний договір), укладеним між Іпотекодержателем і [PERSON] (надалі - Боржник), за умовами якого боржник зобов'язаний Іпотекодержателю до 28 березня 2010 року повернути кредит у розмірі 70000 (сімдесят тисяч) доларів США, сплатити проценти за користування ним у розмірі 15% річних та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором (надалі - Основне зобов'язання). Іпотекою за цим договором також забезпечуються вимоги Іпотекодержателя щодо відшкодування: штрафних санкцій, передбачених цим Договором; витрат пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження Предмета іпотеки; витрат на страхування Предмета Іпотеки; збитків, завданих порушенням Основного зобов'язання чи умов цього Договору. Як вбачається з вимог АТ «Дельта Банк» направлених на адресу [PERSON], [PERSON], [PERSON] про дострокове повернення кредиту за вих. №,№ 17.5.4511, 17.5.4512, 17.5.4513 від 02.12.2011 року, банк вимагає в тридцяти денний термін, з моменту отримання даної вимоги, достроково погасити суму кредиту, а також провести повний розрахунок заборгованості, що виникла на даний момент за позичальником [PERSON]. В листах вказується, що в разі невиконання взятих на себе зобов'язань [PERSON], [PERSON], [PERSON], банк буде вимушений звернутися до суду з метою стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на належний відповідачам предмет іпотеки. Згідно списку рекомендованих відправлень, що знаходиться в матеріалах справи, вбачається, що листи ПАТ «Дельта Банк» надіслані на адресу відповідачів. Як вибачається з ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору «Іпотекодержатель» надсилає «Іпотекодавцю» та боржнику, якщо він є відмінним від «Іпотекодавця», письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога «Іпотекодержателя» залишається без задоволення, «Іпотекодержатель» вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Однак, вказані вимоги позивача відповідачами виконані не були. Станом на дату прийняття рішення заборгованість не погашена, спірна квартира, що є предметом іпотеки за договором іпотеки, не звільнена. Враховуючи порушення відповідачами умов Договору кредиту та Іпотечного договору, суд приходить до висновку, що позивач набув право на звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за Договором кредиту. Правовий статус майнового поручителя передбачений ст. 11 Закону України «Про іпотеку», у відповідності з якою майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Ст. 12 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В п.п. 5.1, 5.2., 5.4. іпотечного договору встановлено, що «Іпотекодержатель» набуває права задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки у випадках невиконання боржником основного зобов'язання, або порушення порядку його виконання, та інших випадках, передбачених основним зобов'язанням, у разі порушення вимог «Іпотекодавцем» цього договору та чинного законодавства України. У разі порушення «Іпотекодавцем» обов'язків, встановлених цим договором, а боржником - основного зобов'язання, «Ііпотекодержатель» має право вимагати дострокового погашення заборгованості за основним зобов'язанням, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог «Іпотекодержателя». Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У відповідності до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Статтями 38 та 39 Закону України «Про іпотеку» встановлена можливість одержання задоволення вимог кредитора шляхом визнання за ним права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки. При цьому у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя та спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотеко держателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли до взаєморозуміння, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним. Відповідно роз'яснень п. 9 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в Постанові №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Таким чином, враховуючи, що Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» пред'явив вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, тільки до відповідачів [PERSON], [PERSON], які не являються позичальниками за даним кредитним договором, а є тільки майновими поручителями, а вимоги до основного боржника ставляться тільки в частині стягнення грошової суми заборгованості за кредитним договором, що відповідає роз'ясненням п. 9 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в Постанові №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», тому суд задовольняє вимоги ПАТ «Дельта Банку» до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме 2/3 частини трикімнатної квартири за номером [ADDRESS] що належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради 20 грудня 2005 року, згідно з розпорядженням органу приватизації № 191726 від 20 грудня 2005 року, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за № 3-232000, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08 лютого 2006 року за реєстраційним № 13792211, номер запису 7 в книзі 597 пр-36, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9786602, виданого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 08 лютого 2006 року, яка складається в цілому з трьох житлових кімнат, та підсобних приміщень, загальною площею 64,8 кв.м, в тому числі житловою площею 38,6 кв.м. Стосовно позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору, у зв'язку з укладенням його під впливом обману, та визнання недійсним іпотечного договору, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правих наслідків, що обумовлені ним. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 2 статі 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За правилами статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 ЦК Кодексу) такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. У контексті даної статті підставою для визнання правочину недійсним відповідно до статі 230 ЦК України є введення однією стороною іншої сторони правочину в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Ці обставини визначені у ч.1 ст.229 ЦК України. Обман може полягати в тому, що сторона неправдиво заперечує наявність обставин, що можуть бути перешкодою для вчинення правочину, або в тому, що вона замовчує їх існування. Суб'єктивною ознакою дій сторони, що ввела іншу сторону в оману,є умисел на введення в оману. Якщо сторона правочину була ведена в оману не іншою стороною правочину, а третьою особою, підстав для застосування ст.230 ЦК не має, крім випадків коли третя особа була представником сторони правочину при його укладенні. [PERSON] звернувшись до суду з зустрічним позовом про визнання недійсним кредитного договору № 7-100/ПС-03/07 від 29.03.2007 року, укладеного між ним та ТОВ «Український промисловий Банк», посилався на правила вставлені статтями 229, 230 ЦК України, та в якості доказів, підтверджуючих позов, не надав до суду жодних доказів, вважаючи достатнім для визнання недійсним даного договору, тільки його особистих пояснень. Відповідач вважав за достатнє вказати, що банком при укладенні кредитного Договору, внаслідок неякісної роботи працівників банківської установи, щодо інформування його стосовно подій, які відбуваються у сфері кредитування на той період, він був введений в оману, внаслідок чого, помилившись, уклав договір на невигідних для нього умовах. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. При вчиненні правочину під впливом обману формування волі потерпілого відбувається не вільно, а вимушено, під впливом недобросовісних дій інших осіб, які полягають у навмисному створенні у потерпілого помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Внутрішня воля потерпілого на вчинення правочину відповідає його зовнішньому волевиявленню, однак її формування відбувається не вільно, а під впливом обману з боку інших осіб. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації правочину за ст.230 ЦК України. Спонукати потерпілого до вчинення правочину повинні не будь-які треті особи, як це має місце при помилці, а саме друга сторона правочину. Друга сторона правочину може спонукати потерпілого до вчинення правочину як безпосередньо, так і через третіх осіб. Головне, щоб цей вплив чинився на потерпілого з відома або на прохання другої сторони правочину. Якщо обман здійснено третьою стороною за власною ініціативою, підстав для визнання правочину недійсним - не має. Обман може відбуватися як у вигляді активної поведінки сторони, повідомлення нею про буд-які обставини, яких насправді не має, так і у вигляді замовчування обставин, що можуть перешкодити вчиненню правочину. Дослідивши перелічені вище в мотивувальній частині рішення документи, суд вважає недоведеною правову позицію відповідача [PERSON] та його представника щодо укладення ним як «Позичальником» з одного боку та ТОВ «Український промисловий банк», «Кредитором» з іншого боку кредитного договору, укладеного 29 березня 2007 року, під впливом обману, внаслідок якого відповідач помилився, та підписав кредитний договір на невигідних для нього умовах, тому що, ні в позовній заяві, ні в ході судових засідань, ними не зазначено, які навмисні недобросовісні дії вчиняв представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» у відношенні [PERSON], що примусили [PERSON], укласти кредитний договір 29 березня 2007 року під впливом обману з боку представника ТОВ «Український промисловий банк», внаслідок якого відповідач при укладенні договору припустився помилки, і це може бути підставою для визнання оспорю вального кредитного договору - недійсним. В ході судового розгляду стороною позивача за зустрічним позовом [PERSON] також не доведено фактів, щодо яких договір іпотеки укладений 29.03.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» з однієї сторони, [PERSON], а також [PERSON], [PERSON], які є майновими поручителями [PERSON] з іншої сторони іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 199, згідно якого відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру за номером [ADDRESS] що належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради 20 грудня 2005 року, згідно з розпорядженням органу приватизації № 191726 від 20 грудня 2005 року, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за № 3-232000, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08 лютого 2006 року за реєстраційним № 13792211, номер запису 7 в книзі 597 пр-36, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9786602, виданого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 08 лютого 2006 року, яка складається в цілому з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 64,8 кв.м, в тому числі житловою площею - 38,6 кв.м. Згідно з іпотечним договором сторони цього договору оцінили Предмет іпотеки у 540350,00 гривень. Як вбачається з даного іпотечного договору 29 березня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], на підставі статті 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв'язку з посвідченням цього іпотечного договору накладається заборона відчуження зазначеної в договорі квартири під номером [ADDRESS], яка належить громадянам - [PERSON], [PERSON], [PERSON], до припинення чи розірвання цього іпотечного договору. Заборона відчуження зареєстровано в реєстрі заборон за № 396. З зазначених вище підстав, суд вважає, що спірний договір іпотеки, відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про нотаріат», згідно з якими при укладенні цього Договору, перехід права власності на нерухоме майно не відбувається, тому суд критично ставиться до доводів [PERSON] та його представника, що іпотечний договір повинно бути зареєстровано у відповідності до вимог статті 182 ЦК України, яка передбачає державну реєстрацію прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості. Судом не приймаються до уваги, доводи позивача за зустрічним позовом [PERSON] та його представника стосовно порушення прав малолітніх дітей, які проживають у квартирі, яка є предметом іпотеки, тому згідно довідки про стан сімї та прописку малолітня [PERSON], зареєстрована у квартирі, яка є предметом іпотеки - 20.04.2010 року, а іпотечний договір укладено - 29.03.2007 року, тобто під час дії заборони, накладеному приватним нотаріусом на нерухоме майно. Також відповідачами не надано суду жодного доказу, що малолітня дитина дійсно була зареєстрована та проживала у цій квартирі на час укладення договору іпотеки. Враховуючи що Законом «Про іпотеку» не передбачено обов'язковість наявності у даному договорі графіку погашення кредиту, що є додатком № 1 до кредитного Договору, тому суд вважає, що відсутність цього документу, при укладення договору іпотеки, може вплинути на дійсність, чи недійсним договору іпотеки, а тому не може бути підставою для задоволення позову, і в цієї частині. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 3 ст.212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд на підставі сукупності зібраних по справі доказів вважає, що твердження [PERSON] у його зустрічному позові є недоведеними та не підтвердженими, у зв'язку з чим відмовляє в задоволенні його зустрічного позову в повному обсязі.

Outcome: approved