Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначає, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 03.09.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2000,00 грн.. Відповідач свої зобов`язання не виконав, внаслідок чого перед банком утворилась заборгованість. Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь АТ Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору в сумі 12157,04 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що в порушення умов кредитного договору укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] відповідач відмовляється виконувати свої зобов`язання з повернення боргу в строк та на умовах, встановлених сторонами в кредитному договорі. Ухвалою суду від 24.04.2019 року відкрито провадження та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, за наявними в справі матеріалами, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно положень ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 03.09.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2000,00 грн.. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Свої зобов`язання позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідач порушив свої зобов`язання, встановлені умовами кредитного договору, стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим утворилась заборгованість станом на 03.03.2019 року у розмірі 12157,04 грн., яка складається з наступного: 1822,68 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7129,26 - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 2150,00 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 555,10 грн. - штраф (процентна складова). Крім того, суд приймає до уваги, що відповідно до п. 2.1.1.12.2 договору банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Договору, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту, заборгованості по відсоткам за користування кредитом; заборгованості за пенею. Сума коштів щодо нарахованого штрафу стягненню не підлягає з наступних підстав. Ст. 61 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Тобто штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порядку й строків погашення кредиту суперечить частині першій статті 61 Конституції України. Такий же висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 р. № 6-2003цс15, якою скасовано судові рішення на підставі неправильного одночасного застосування цивільно-правової відповідальності у виді штрафу і пені за одне й те саме порушення. Статтею 625 ЦК України, визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо стягнення коштів, які складаються з основної заборгованості за кредитом, нарахованих процентів та пені. За таких обставин, перевіривши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В пункті 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Враховуючи, що задоволенню підлягає тільки частина позовних вимог, судовий збір стягується з відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме: стягненню підлягають кошти в сумі 11101,94 грн., що становить 91,32 % від заявленої позивачем суми. Відповідно стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 1754,26 грн. судового збору.

Outcome: partial