Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Представник позивача 07.06.2018 року звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11.10.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3., п. 2.1.1.2.4. «Умов та Правил надання банківських послуг», де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити ) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4. «Умов та Правил надання банківських послу»г. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/ ра?Є5/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, де договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6. «Правил користування платіжною карткою». Одночасно, п. 1.1.3.2.3. «Умов та правил надання банківських послуг» передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсотково ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання випискі по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. «Умов та правил надання банківських послуг». Відповідно до п. 1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахункіг та про здійснені операції по картрахункам. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. «Умов та правил надання банківських послуг» позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно п. 2.1.1.5.6. «Умов надання банківських послуг» у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та овердрафту ), оплати винагороди банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 1.1.2.7. «Умов та правил надання банківських послуг». Відповідно до п. 2.1.1.7.6. «Умов надання банківських послуг» при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачениних цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5%: від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання ), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Ст. 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до п. 2.1.1.12.9. «Правил користування платіжною карткою», боржник доручає списувати з будь якого рахунку відкритого в банку з частості з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов»язань. Відповідно до п. 1.1.2.4. «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною «Правил…» та/або «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. На підставі п. 1.1.3.2.3. «Умов та правил надання банківських послуг», банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно п. 2.1.1.3.5. «Умов та правих дання банківських послуг» клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті банку заданим договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами ( договірне списання ) в межах платіжного ліміту картрахунку. Відповідно до п. 2.1.1.12.11. «Правил користування платіжною карткою», банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов»язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов»язків за цим договором. Згідно п. 1.1.3.2.2. «Умов та правил надання банківських послуг» у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті ( заблокувати карту ) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим договором. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.10.2017 року має заборгованість - 55 753,43 грн., яка складається з наступного : 3 232,85 грн. - заборгованість за кредитом; 46 289,46 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 100 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. «Умов та правил надання банківських послуг» : 500 грн. - штраф ( фіксована частина ), 2 631,12 грн. - штраф ( процентна складова ). Розрахунок суми заборгованості відображено з моменту надання та отримання кредитної послуги. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. П. 1.1.7.12. «Умов та правил надання банківських послуг» передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на тий самий строк. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Прохав стягнути з відповідача - [PERSON] (дата народження: [INFO] ) на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 55 753,43 грн. за кредитним договором № б/н від 11.10.2010 року, яка складається з наступного: 3 232,85 грн. - заборгованість за кредитом; 46 289,46 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 100 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. «Умов та правил надання банківських послуг» : 500 грн. - штраф ( фіксована частина ), 2 631,12 грн. - штраф ( процентна складова ) та судові витрати у розмірі 1 600 грн. В судове засідання сторони у справі не з»явилися. Представник позивача - [PERSON] ( а. с. 34 ), вказавши у п. 3 резолютивної частини позову та надавши окремо суду заяву про розгляд справи в його відсутності, де позов підтримав та не заперечував щодо винесення заочного рішення ( а. с. 4 на звороті, 40 ). Відповідачка надала суду заяву про застосування позовної давності по кредитному договору ( а. с. 66-67 ) та відзив на позовну заяву ( а. с. 68-87 ), в якому заперечувала щодо розміру вказаної в позові заборгованості, посилаючись на те, що 21 грудня 2016 року вона уклала шлюб з [PERSON] та змінила після державної реєстрації шлюбу своє прізвище з [PERSON] на [PERSON]. В період з жовтня 2010 року по лютий 2015 року вона проживала та працювала у м. Севастополь, АР Крим. У 2010 році почала працювати у міській лікарні № 4 м. Севастополя і їй була оформлена заробітна картка в ПАТ КБ «Приватбанк». У жовтні 2010 року вона погодилася отримати кредитну картку «універсальну» в ПАТ КБ «Приватбанк». На той час усе було стабільним, хоча вона жила в орендованій квартирі і потрібно було сплачувати орендну плату. Але, вона ще отримувала пенсію по вислузі років, як медичний працівник. Вона є законослухняним громадянином, бажала своєчасно платити в повному обсязі кредитну заборгованість, так як мала намір жити і працювати в м. Севастополі. Свою матір перевезла до себе на квартиру. З роботи медичним працівником вона вимушена була звільнитися, так як оформила пільгову пенсію по вислузі років. В цей період часу відбулося ряд несприятливих подій і у її матері виявили атрофію кори головного мозку ( хвороба Альцгеймера ). В серпні 2012 році грошей стало не вистачати на оплату квартири, харчування та лікування матері. Матір вона вимушена була помістити в лікарню в м. Севастополі ( на той момент це коштувало 100 грн. на добу, проведену під наглядом лікарів ). Хвороба прогресувала і вона вимушена була перевезти її в Полтаву, де і поховала ( процес атрофії мозку не звернути ). Повернулася в м. Севастополь, тому що сподівалася, що її матеріальне становище скоро покращиться і зможе виплатити усі борги ( на той час заробітна плата в АР Крим була вище ніж в Полтавській області ). Вона влаштувалася на нову роботу, планувала жити на заробітну плату, а з пенсії систематично оплачувати погашення заборгованості по кредиту. На весні 2014 року АР Крим стала тимчасово окупованою територією України. На роботу її брали, якщо придбає «патент», який би дозволяв працювати на тимчасово окупованій території України в АР Крим. На той момент ПАТ КБ «Приватбанк» припинив свою діяльність в АР Крим і вона не мала фізичної можливості оплачувати заборгованість по кредиту, бо знаходилася постійно на тимчасово окупованій території України АР Крим. Вона періодично шукала можливість сплатити заборгованість за кредитом. Ситуація яка склалася є форс-мажором. 26 квітня 2015 року вона зробила останній платіж в ПАТ КБ «Приватбанк». Вона змушена була повернутися додому в Полтавську область, роботи у неї не було. Вона звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк», просила реструктуризацію боргу, їй відповіли, що такого продукту у банку зараз немає. На її питання що робити в конкретному моєму випадку, співробітник відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» відповів - чекайте, ми вас проінформуємо, бо це не одиничний випадок з платниками АР Крим. Але, замість прийняття конкретного рішення їй прийшла повістка в суд. На даний час, покинувши АР Крим, вона вимушена проживати в хаті, в якій неможливо було жити. Перед зверненням позивача до суду, їй дзвонили з банку, пропонувати продати майно. Зараз її дохід - це мінімальна пенсія 1 400 гривень, її чоловік - інвалід 3 групи, його пенсія складає теж 1 400 гривень. Позов визнає частково з наступних обставин. ПАТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з неї заборгованість за кредитом у розмірі 3 232,85 грн, але ця сума перевищує наданий банком кредит, який становив 3 000 грн., ПАТ КБ «Приватбанк» їй ніколи не збільшував кредитний ліміт на платіжній картці. З роздруківки розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.10.2011 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом - [PERSON], станом на 31.10.2017 року ( надалі - роздруківка розрахунку заборгованості ) вбачається, що з 24.04.2013 року по 13.08.2013 року в неї не було жодної заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк». З роздруківки розрахунку заборгованості вбачається, що вона з 15.08.2013 року по 14.09.2013 року знімала гроші з кредитної карти та станом на 14.09.2013 року її заборгованість за кредитом складала 2 992,14 грн. Станом на 24.09.2013 року вона погасила ще 1 900 грн. заборгованості, що підтверджується роздруківкою розрахунку заборгованості наданою позивачем у колонці - сума погашення за наданим кредитом. Після цього, станом на 26.09.2013 року її заборгованість за кредитом складала 2 973,14 грн, що підтверджується роздруківкою розрахунку заборгованості наданою позивачем у колонці - сальдо поточної заборгованості за кредитом. Вона періодично сплачувала заборгованість за наданим їй кредитом, що підтверджується у роздруківці розрахунку заборгованості колонкою - сума погашення за наданим кредитом і станом на 28.11.2017 року сальдо поточної заборгованості за кредитом складало 2 093,68 грн., Позивач подав позовну заяву до суду 29.11.2017 року. Згідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач згідно ст. 257 ЦК України, може стягувати з неї заборгованість, яка існувала станом на 29.11.2014 року. Станом на 30.11.2014 року згідно наданою позивачем роздруківкою розрахунку заборгованості сальдо поточної заборгованості за кредитом складало 2 093,68 грн. Ця сума і є її заборгованістю за кредитом, це є тілом кредиту. З вищенаведених підстав, вважає, що саме 2 093,68 грн. вона повинна сплатити ПАТ КБ «Приватбанк» в якості заборгованості за кредитом. Вважає, що проведений позивачем розрахунок процентів за користування кредитом, а також процентна ставка, за якою позивач нараховував проценти за користування кредитом, не відповідають умовам укладеного договору, оскільки розмір процентної ставки та порядок її розрахунку були безпідставно змінені позивачем в односторонньому порядку. Позивачем нараховувались проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки: з 24 квітня 2013 року по 1 вересня 2014 року - 30 % річних, з 01 вересня 2014 року до 31 березня 2015 року - 34,80 % річних, з 01 квітня 2015 по 31 жовтня 2017 року - 43,20 % річних. Зі змісту анкети-заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» у Приватбанку та Витягу з тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка їй була надана позивачем, на момент укладення договору, базова процентна ставка в місяць становила 2,50 %, тобто 30 %. За таких обставин, є правові підстави для стягнення пені тільки за один рік, а не за весь час, як неправдиво вказує позивач. Позивач надав суду заборгованість за договором станом на 31.10.2017 року, тому позивач має право стягнути пеню тільки за один рік ( з 31.10.2016 року по 31.10.2017 року). Згідно даних Національного банку України облікова ставка з 31.10.2016 р. По 13.04.2017 року складала 14 % річних, з 14.04.2017 р. по 25.05.2017 р. складала 13 % річних, з 26.05.2017 р. по 26.10.2017 р. складала 12,5 % річних, з 27.10.2017 р. по 31.10.2017 р. складала 13,5 % річних. Розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання: [Пеня] = [Сума боргу] х 2 х [Ставка пені (%)] /100% /365 днів х [Кількість днів]. Сума боргу = 2730, 51 грн = 2093,68 грн. (заборгованість за кредитом) + 636,83 грн. (заборгованість по процентам за користуванням кредитом, визначена за формулою 2093,68 грн. (заборгованість за кредитом): 360 днів х 365 днів (кількість днів користування кредитними коштами згідно строку позовної давності 1 рік, що передує до дати пред'явлення позову) х 30,00% (відсоткова ставка визначена при укладенні договору). Пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за вказані періоди складає 725,28 грн. Отже, нарахування за період з 1 вересня 2014 року по 31 жовтня 2017 року вочевидь, не відповідає процентній ставці у розмірі 30 % річних, про яку домовились вони з позивачем при укладенні кредитного договору. Згідно п. 1.1.3.2.4, «Умов та правил надання банківських послуг», банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті , а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни наданого кредиту ( кредитного ліміту ) зобов'язаний не менш як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку. Її ніколи ПАТ КБ «Приватбанк» не інформував про одностороннє збільшення процентної ставки, в тому числі випискою за картрахунком. Окрім того, вона через скрутний матеріальний стан не має фінансової можливості купити та користуватися комп'ютером. Ознайомлення з випискою є її правом, а не обов'язком. Вважає, що відсутні підстави стверджувати, що сторони дійшли згоди про можливість збільшення процентної ставки. Виходячи з наведеного, а також досягнутих нею та ПАТ КБ «Приватбанк» істотних умов при укладенні договору, з урахуванням фактично використаних нею кредитних коштів, кількості днів користування коштами та відсоткової ставки 30 %, а також, враховуючи, що згідно з умовами п.2.1.1.12.6. «Умов та правил надання банківських послуг», банк нараховує відсотки за користування кредитом з розрахунку 360 календарних днів на рік, відсотки за використані нею кредитні кошти ( кредитний ліміт ) становлять наступні суми: 2 093,68 грн. ( заборгованість за кредитом ) : 360 днів х 1096 днів ( кількість днів користування кредитними коштами згідно строку позовної давності 3 роки, що передують до дати пред'явлення позову ) х 30 % ( відсоткова ставка визначена при укладенні договору ) = 1 912,23 грн. Отже, саме 1 912,23 грн. вона повинна сплатити ПАТ КБ «Приватбанк» в якості заборгованості по процентам за користування кредитом, а не 46 289,16 грн., як не вірно підраховував позивач. Також, позивач прохає стягнути з неї 3 100 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. «Умов та правил надання банківських послуг» : 500 грн - штраф ( фіксована складова ); 2 631,12 грн - штраф ( процентна складова ). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня ( ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» ). Таким чином, максимальний розмір пені, пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачена спеціальна позовна давність тривалістю в один рік. Отже, сума пені за порушення строків виконання зобов'язань за кредитним договором підлягає стягненню у розмірі 725,28 грн. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки ( пені, штрафу ). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання ( ч. 2 ст. 549 ЦПК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( ч. 3 ст. 549 ЦК України ). Підстави для задоволення вимог щодо стягнення штрафу за порушення обов'язків, передбачених кредитним договором відсутні, оскільки одночасне застосування штрафу та пені за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Ця правова позиції викладена у постанові Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, яка відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України обов'язкова для всіх судів України ( закон зворотної сили немає, та не може погіршувати її стан, як відповідача в угоду позивачу ). Вважає, що стягненням з неї штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6. «Умов та правил надання банківських послуг»; 500 грн - штраф ( фіксована складова ); 2 631,12 грн - штраф ( процентна складова ) судом повинно бути відмовлено позивачу. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому вважає, що судовий збір повинен покладатися на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Прохала стягнути з [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 11.10.2010 року в розмірі 2 093,68 грн. - заборгованості за кредитом; 1 912,23 грн. - заборгованості по процентами за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією 725,28 грн., разом: 4 731,19 грн. та судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В частині позовних вимог, щодо стягнення з [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» штрафу 500 грн. ( фіксована частина ) та штрафу 1 998,04 грн. ( процентна складова ) - відмовити. В подальшому відповідачка не з»являлась в судові засідання з невідомих суду причин, хоча заздалегідь повідомлялась належним чином про день та час розгляду справи за адресою свого проживання, про що маються докази у справі у вигляді розписок ( а. с. 92, 95, 100 ) та поштового повідомлення (а. с. 180 ). Від неї не надійшло будь-яких заяв про поважність причин не явки або про відкладення слухання справи. 17.04.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника ПАТ КБ «Приватбанк» ( а. с. 103-114 ), в якому прохав задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вказавши, що зазначені відповідачкою обставини не відповідають дійсності та відсутні підстави для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності не з»явившихся, належно повідомлених сторін по наявним матеріалам справи в заочному порядку згідно ст. 223, 280-281 ЦПК України. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК України ), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосується в один рік ( ст. 258 ЦК України ). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії ( припинення дії ) договору, як з певними моментами ( фактами ), які свідчать про порушення прав особи ( ст. 261 ЦК України ). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Нормами ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов»язана лише із наявністю про це заяви сторони. Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність ( незалежно від її виду ). До аналогічних висновків прийшов ВСУ, висловивши відповідну правову позицію в постанові від 18 березня 2015 року у справі № 6-25 цс15. Встановлено, що відповідач до винесення рішення у справі судом першої інстанції подала до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності та заперечення на позов. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11.10.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 30.11.2014 року згідно наданою позивачем роздруківкою розрахунку заборгованості сальдо поточної заборгованості за кредитом складало 2 093,68 грн. Ця сума і є її заборгованістю за кредитом, це є тілом кредиту. Проведений позивачем розрахунок процентів за користування кредитом, а також процентна ставка, за якою позивач нараховував проценти за користування кредитом, не відповідають умовам укладеного договору, оскільки розмір процентної ставки та порядок її розрахунку були безпідставно змінені позивачем в односторонньому порядку. Позивачем нараховувались проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки: з 24 квітня 2013 року по 1 вересня 2014 року - 30 % річних, з 01 вересня 2014 року до 31 березня 2015 року - 34,80 % річних, з 01 квітня 2015 по 31 жовтня 2017 року - 43,20 % річних. Зі змісту анкети-заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» у Приватбанку та Витягу з тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка їй була надана позивачем, на момент укладення договору, базова процентна ставка в місяць становила 2,50 %, тобто 30 %. За таких обставин, є правові підстави для стягнення пені тільки за один рік, а не за весь час, як неправдиво вказує позивач. Позивач надав суду заборгованість за договором станом на 31.10.2017 року, тому позивач має право стягнути пеню тільки за один рік ( з 31.10.2016 року по 31.10.2017 року). Згідно даних Національного банку України облікова ставка з 31.10.2016 року по 13.04.2017 року складала 14 % річних, з 14.04.2017 р. по 25.05.2017 р. складала 13 % річних, з 26.05.2017 р. по 26.10.2017 р. складала 12,5 % річних, з 27.10.2017 р. по 31.10.2017 р. складала 13,5 % річних. Розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання: [Пеня] = [Сума боргу] х 2 х [Ставка пені (%)] /100% /365 днів х [Кількість днів]. Сума боргу = 2730, 51 грн = 2093,68 грн. (заборгованість за кредитом) + 636,83 грн. (заборгованість по процентам за користуванням кредитом, визначена за формулою 2093,68 грн. (заборгованість за кредитом): 360 днів х 365 днів (кількість днів користування кредитними коштами згідно строку позовної давності 1 рік, що передує до дати пред'явлення позову) х 30,00% (відсоткова ставка визначена при укладенні договору). Пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за вказані періоди складає 725,28 грн. Отже, нарахування за період з 1 вересня 2014 року по 31 жовтня 2017 року вочевидь, не відповідає процентній ставці у розмірі 30 % річних, про яку домовились сторони при укладенні кредитного договору. Згідно п. 1.1.3.2.4, «Умов та правил надання банківських послуг», банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті , а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни наданого кредиту ( кредитного ліміту ) зобов'язаний не менш як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку. ПАТ КБ «Приватбанк» не інформував про одностороннє збільшення процентної ставки, в тому числі випискою за картрахунком. Ознайомлення з випискою є правом клієнта, а не обов'язком. Відсутні підстави стверджувати, що сторони дійшли згоди про можливість збільшення процентної ставки. Виходячи з наведеного, а також досягнутих з ПАТ КБ «Приватбанк» істотних умов при укладенні договору, з урахуванням фактично використаних нею кредитних коштів, кількості днів користування коштами та відсоткової ставки 30 %, а також, враховуючи, що згідно з умовами п.2.1.1.12.6. «Умов та правил надання банківських послуг», банк нараховує відсотки за користування кредитом з розрахунку 360 календарних днів на рік, відсотки за використані нею кредитні кошти ( кредитний ліміт ) становлять наступні суми: 2 093,68 грн. ( заборгованість за кредитом ) : 360 днів х 1096 днів ( кількість днів користування кредитними коштами згідно строку позовної давності 3 роки, що передують до дати пред'явлення позову ) х 30 % ( відсоткова ставка визначена при укладенні договору ) = 1 912,23 грн. Підстави для задоволення вимог щодо стягнення штрафу за порушення обов'язків, передбачених кредитним договором відсутні, оскільки одночасне застосування штрафу та пені за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Ця правова позиції викладена у постанові Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, яка відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України обов'язкова для всіх судів України ( закон зворотної сили немає, та не може погіршувати її стан, як відповідача в угоду позивачу ). Судові витрати по справі понесені позивачем підлягають відшкодуванню частково із відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial