Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.12.2018 року поїзд [NUMBER] Перемишль-Київ ([NUMBER]), власником якого є АТ «Українська Залізниця» на переїзді 157 км скоїв наїзд на [PERSON] , [INFO] , який внаслідок отриманих травм помер. За даним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018240210000832 від 08.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України 31.12.2018 року вказане кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Позивач є батьком загиблого [PERSON] та внаслідок його смерті зазнав тривалих душевних страждань, тому представник позивача звернувся до суду та просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] 300 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явився, а його представник підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, він звернув увагу суду на ту обставину, що під час досудового розслідування кримінального провадження № 12018240210000832 не було встановлено ні факту дії непереборної сили, ні умислу загиблого у вчиненні ДТП; що необережність допущена [PERSON] на думку представника не мала грубого характеру, оскільки він перетинав залізничну колію не в забороненому місці а на переїзді, не перебуваючи в стані сп`яніння. Представник відповідача в судове засідання теж не з`явився, у наданому суду відзиві позовних вимог не визнав, мотивував свої заперечення тим, що [PERSON] , грубо порушивши Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, умисно виїхав велосипедом на перегін перед поїздом, який скоїв на нього наїзд, тобто загибель [PERSON] відбулася внаслідок його власного умислу і вини працівників залізничного транспорту в ній немає. Крім того, позивачем та його представником, на думку відповідача, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру завданої позивачу моральної шкоди. З паспорта, картки (а.с. 6), досліджених в судовому засіданні вбачається, що позивачем є [PERSON] , [INFO] , зареєстрований по [ADDRESS] , і/н [NUMBER] . Зі свідоцтв, запиту, листа, довідки (а.с. 9-11, 13-15), досліджених в судовому засіданні, вбачається що позивач є батьком [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в с. Цвітоха, Славутського району, Хмельницької області на залізничній колії внаслідок наїзду електропоїздом [NUMBER] сполучення Перемишль-Київ виробництва «Hyundai Rotem Company» [NUMBER], який з червня 2012 року по теперішній час перебуває на балансі філії «Українська залізнична швидкісна компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця». З постанови (а.с. 12), дослідженої в судовому засіданні вбачається, що 31.12.2018 року старшим слідчим СВ Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області майором поліції Бершак А.В. було закрито кримінальне провадження № 12018240210000832, внесеного до ЄРДР 08.12.2018 року за фактом наїзду потяга [NUMBER] сполученням Перемишль-Київ виробництва «Hyundai Rotem Company» [NUMBER] на [PERSON] , [INFO] , який від отриманих травм помер на місці, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Причиною, що призвела до нещасного випадку була необережність потерпілого [PERSON] - недотримання п.п. 5.10,5.11 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року № 54. З протоколу, пояснень, акту (а.с. 28-33), досліджених в судовому засіданні, вбачається що вина працівників АТ «Українська Залізниця» в загибелі [PERSON] відсутня. Вислухавши представника позивача та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований, між сторонами склалися цивільні правовідносини, позовні вимоги пов`язані з спорами, що виникають із відшкодування завданої моральної шкоди і підлягають до задоволення частково, так як в судовому засіданні було встановлено, що 07.12.2018 року поїзд [NUMBER] Перемишль-Київ [NUMBER] на переїзді 157 км допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] , в результаті чого останній загинув на місці події. За даним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018240210000832 від 08.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, проте 31.12.2018 року вказане кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Причиною загибелі була необережність потерпілого [PERSON] . Позивач є батьком загиблого [PERSON] та внаслідок його смерті зазнав душевних страждань та негативних емоційних переживань у зв`язку з втратою сина, був змушений був змінити усталений спосіб життя та плани на майбутнє. Вказані обставини були встановлені з пояснень представника позивача та матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1 167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 1 ст. 1 172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1 187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до Постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року Пленум Вищого спеціалізованого суду України роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ухвали ВССУ від 30.05.2016 року у справі № 607/18544/14-ц шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела Суд бере до уваги, що згідно вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень та вважає, що в судовому засіданні представником позивача було доведено, що внаслідок смерті [PERSON] яка мала місце 07.12.2018 року після наїзду на нього поїзда [NUMBER] Перемишль-Київ ([NUMBER]), власником якого є АТ «Українська Залізниця» позивач, який є батьком загиблого зазнав душевних страждань та негативних емоційних переживань у зв`язку з втратою сина, був змушений був змінити усталений спосіб життя та плани на майбутнє, оскільки вказані обставини стверджуються матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні (а.с. 6, 9-15). Разом з тим, стороною відповідача, на думку суду, не було доведено факту існування непереборної сили, внаслідок якої настала дорожньо-транспортна пригода та загибель [PERSON] , оскільки не надано в цій частині й жодних доказів. Крім того, суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача в тій частині, що загибель [PERSON] відбулася внаслідок його власного умислу і вини працівників залізничного транспорту в ній немає, оскільки доказів існування умислу загиблого на спричинення йому смерті не було встановлено, ні під час судового засідання у даній справі, ні під час досудового розслідування кримінального провадження № 2018240210000832, що стверджується постановою від 31.12.2018 року (а.с.12), в якій вказано, що причиною загибелі була необережність потерпілого [PERSON] . Також суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача в тій частині, що позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру завданої позивачу моральної шкоди, оскільки в позовній заяві та в судовому засіданні представником позивача було вказано які саме моральні страждання були перенесені [PERSON] , обґрунтовано розмір компенсації за них та зазначено докази, які були досліджені під час розгляду справи. Тому, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, положень ч. 5 ст. 1 187 ЦК України, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог адвоката Таргоній В.М., про стягнення на користь [PERSON] коштів на відшкодування моральної шкоди. В той же час, суд враховує те, що виникненню шкоди сприяла необережність потерпілого, який перетинав залізничну колію перед потягом, не пересвідчившись у безпечності своїх дій і визначаючи розмір моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням вказаних сторонами і встановлених судом обставин справи та характеру спірних правовідносин, тривалості моральних страждань суд приходить до переконання про наявність підстав для зменшення заявленого розміру моральної шкоди до 200 000 гривень, що на думку суду є достатнім та співмірним із тривалістю порушених прав та характером завданої позивачу немайнової шкоди і буде відповідною, достатньою та справедливою грошовою компенсацією за завдану моральну шкоду. Таким чиномсуд вважає необхідним стягнути на відшкодування завданої моральної шкоди кошти в сумі 200 000 грн. 00 коп., а в задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь державного бюджету. На підставі вище наведеного,

Outcome: approved