Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду в інтересах позивача [PERSON] з вимогою вчинити дії та стягнути матеріальну та моральну шкоду з відповідача посилаючись на те, що [PERSON] у 2014-2015 р.р., виконуючи громадянський обов»язок, приймав участь у бойових діях на Сході України, де був неодноразово контужений, внаслідок чого йому була встановлена 3 група інвалідності відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії від 30.11.2015 № 0205521. Відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» [PERSON] була отримана одноразова грошова допомога в розмірі 150 прожиткових мінімумів, а саме - 206700 грн.. Так як з початку 2017 року самопочуття [PERSON] почало погіршуватися, він неодноразово звертався за медичною допомогою до лікаря психіатра Рокитнянської ЦРЛ, де йому призначалося лікування. Також 13.11.2017 [PERSON] звернувся до Рокитнянської ЦРЛ із письмовою заявою про проведення перегляду групи інвалідності, але протягом встановленого терміну позивач не був поінформований про результати його звернення, чим порушений Закон України «Про звернення громадян» та йому не роз»яснений порядок направлення пацієнтів для проходження медико-соціальної експертизи. Внаслідок неналежного реагування працівників лікарні на звернення позивача, він лише 12.02.2018 зміг пройти медичне обстеження лікарсько-консультативною комісією відповідача, а 15.02.2018 - огляд медико-соціальною експертною комісією, де йому було встановлено 2 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов»язаного із захистом Батьківщини. Згідно зі ст.16-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці мають можливість отримати доплату до раніше виплаченої одноразової грошової допомоги у разі зміни групи інвалідності, якщо такі зміни відбулися впродовж двох років від дня прийняття першого рішення про встановлення особі інвалідності, яка становить 300 прожиткових мінімумів з врахуванням виплаченої суми. Зважаючи на зміну групи інвалідності, позивач звернувся до МО України з проханням здійснити доплату одноразової допомоги, яку він отримав у 2016 році, однак комісією було відмовлено у задоволенні його вимог на підставі того, що 2 група інвалідності була встановлена після спливу дворічного строку з часу отримання первинної інвалідності, який є законодавчо обмеженим для здійснення доплат. Вважає, що з вини відповідача [PERSON] не отримав доплату в розмірі 273000 грн., що є спричиненням йому матеріальної шкоди, яку просить стягнути з відповідача. Також просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 грн.. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та доповнив, що [PERSON] подав до адміністрації Рокитнянської ЦРЛ заяву, в якій просив провести перегляд його групи інвалідності, так як він став гірше себе почувати. Про вказану вимогу знали в лікарні і це ж підтверджено у відповідях головного лікаря прокурору, що [PERSON] 13.11.2017 звертався до головного лікаря із заявою про перегляд групи інвалідності, [PERSON], що той звертався до головного лікаря ЦРЛ із заявою про перегляд групи інвалідності та у медичній документації, де мається запис від 15.11.2017 лікаря психіатра, що [PERSON] 13.11.2017 звернувся до головного лікаря ЦРЛ з заявою про перегляд групи інвалідності. Відсутність вказаної письмової заяви не свідчить про те, що вона не подавалася, так як секретар головного лікаря могла її не зареєструвати. Вважає, що з вини адміністрації лікарні [PERSON] не пройшов перегляд групи інвалідності і тому втратив час на отримання доплати до раніше отриманої одноразової допомоги та йому спричинена моральна шкода з приводу зневажливого ставлення до нього працівників лікарні та не отримання коштів у вигляді доплати одноразової допомоги, що є матеріальною шкодою. Відшкодувати шкоду повинна винна особа? а саме - відповідач по справі. Просить визнати неправомірними дії та бездіяльність адміністрації Рокитнянської ЦРЛ, притягнути головного лікаря до адміністративної відповідальності по ст.212-3 КУпАП та стягнути з відповідача на користь позивача спричинену матеріальну та моральну шкоди. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та пояснив, що він стоїть на обліку у лікаря-психіатра Рокитнянської райлікарні з приводу отриманих контужень під час проходження військової служби на сході України. У 2015 році йому була встановлена третя група інвалідності і він отримав матеріальну допопогу. Згодом стан здоров»я його погіршився і він у 2017 році неодноразово звертався до лікаря-психіатра, а 13.11.2017 звернувся до головного лікаря з питання перегляду його групи інвалідності. Так як головного лікаря не було на робочому місці, він написав заяву про перегляд його групи інвалідності і залишив секретарю. Чому та стверджує, що він нічого не писав, не знає. Не заперечує, що до нього телефонувала лікар [PERSON]. Але ніякої письмової відповіді на його звернення він не отримав і тільки у лютому 2018 року знову звернувся про перегляд його групи інвалідності і йому після проходження комісій 15.02.2018 була встановлена друга група. Він звернувся до Міністерства оборони за отриманням доплати до раніше отриманої одноразової допомоги, але йому було відмовлено у зв»язку із пропуском строку звернення. Підтримує позов в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі та пояснив, що позивач стоїть на обліку у лікаря-психіатра Рокитнянської ЦРЛ з приводу отриманих травм під час проходження військової служби на Сході України. Йому 30.11.2015 була встановлена третя група інвалідності. Позивач неодноразово приходив до лікаря з різних підстав, не завжди пов»язаних із захворюванням. Майже завжди його відвідини супроводжувалися образами медичного персоналу. 13.11.2017 позивач також прийшов до лікарні, де зайшов до приймальні гловного лікаря, якої на той час на робочому місці не було, де розкричався, вимагав зустрічі з головним лікарем і згодом покинув приміщення. Письмової заяви про перегляд встановленої йому групи інвалідності він не подавав і тому йому відповіді на звернення не надавали. Вважає, що вини адміністрації Рокитнянської ЦРЛ у несвоєчасному перегляді групи інвалідності позивачу та неотриманні ним доплати до одноразової допомоги немає і тому підстав для задоволення позову немає. Свідок [PERSON] в судовому засідані показала, що працює секретарем головного лікаря і знає позивача як скандальну людину. Коли він приходив до лікарні, то це завжди супроводжувалося криками, образами, зневажливим відношенням до медичного персоналу, викликом поліції. Це ж було і останнього разу, коли до приймальні зайшов позивач, почав вимагати головного лікаря, якої на той час на робочому місці не було, виганяв працівників з приймальні. Чого він хотів від головного лікаря, не пояснив, тільки кричав, був неадекватний. Це було кожного разу при відвіданні приймальні позивачем. В приймальні ведеться журнал усного звернення громадян. Письмові звернення вона приймає у 2-х екземплярах, на одному з яких ставить відмітку про прийняття письмової заяви і повертає її заявнику. Вона порекомендувала позивачу йди додому, написати у двох екземплярах заяву, де вказати, що він хоче і подати до приймальні, але [PERSON] пішов і нічого не написав. Про відвідини [PERSON] вона зателефонувала на той час головному лікарю [PERSON] та повідомила лікаря-психіатра [PERSON], що прийшов її пацієнт і хоче ламати меблі. Свідок [PERSON] суду показала, що вона працює лікарем-психіатром Рокитнянської ЦРЛ і в кабінеті лікаря-психіатра з 2015 року на обліку перебуває хворий [PERSON], який у 2017 році неодноразово приходив до неї на прийом з різних питань, не тільки захворювання. Неодноразово просив направити на комісію для вирішення питання про видачу сертифіката для проходження служби в армії за контрактом, отримання зброї, конфліктний. 15.11.2017 від працівників лікарні їй стало відомо, що позивач приходив до приймальні головного лікаря, вчинив конфліктну ситуацію і вимагав провести перегляд його групи інвалідності, про що вона зробила запис у амбулаторній картці, де відмічає всі відвідини лікарні хворим [PERSON]. В цей же день - 15.11.2017 вона зателефонувала до [PERSON] і роз»яснила порядок проведення перегляду групи інвалідності, що йому необхідно звернутися до КЗ КОР «КОПНА №2», але пацієнт відмовився звертатися в психоневрологічний заклад. Свідок [PERSON] суду показала, що знає позивача з 2015 року, знає з негативної сторони, коли приходить до лікарні, то всі розбігаються. Вона даже заблокувала його номер телефону. У 2017 році вона виконувала обов»язки головного лікаря. У неї на прийомі як у головного лікаря позивач не був і письмово не звертався. Також ніякої заяви з приводу підвищення групи інвалідності не подавав. Відношення до [PERSON] з боку медичного персоналу було ввічливе, йому допомогали, але останній зневажливо ставився до персоналу, відчиняв двері ногами і кожне відвідування закінчувалося викликом поліції. 13.11.2017 вона була у відрядженні і чула від персоналу, що [PERSON] приходив на прийом до головного лікаря і вимагав збільшити йому групу інвалідності, але письмової заяви не бачила. Тільки із запису лікаря-психіатра у амбулаторній картці знає про відвідини [PERSON] лікувального закладу і причини його відвідин. Лікар [PERSON] з власної ініціативи зателефонувала до [PERSON] через кілька днів і пояснила тому порядок проходження комісії для підвищення групи інвалідності. У відповідях прокурору та [PERSON] вказали, що [PERSON] 13.11.2017 звертався до головного лікаря із заявою з приводу підвищення групи інвалідності, але це ґрунтувалося виключно на запису в амбулаторній картці, а не фактичних обставин справи. Самостійно направляти хворого на обстеження з метою підвищення групи інвалідності лікарня не може, тільки за вимогою пацієнта, яке підтверджено висновком лікаря-психіатра. Заслухавши представників сторін, позивача, свідків, дослідивши надані докази по справі, суд вважає, що підстав для задоволення позову немає. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебуває на обліку з 22.09.2015 у лікаря-психіатра Комунального комерційного підприємства Рокитнянської районної ради Київської області «Рокитнянська центральна районна лікарня», а 30.11.2015 він визнаний інвалідом 3-ї групи і захворювання пов»язане із захистом Бальківщини. [PERSON] неодноразово приходив до лікаря на прийом з різних питань, не тільки захворювання. Неодноразово просив направити на комісію для вирішення питання про видачу сертифіката для проходження служби в армії за контрактом, отримання зброї. Змін у стані здоров»я протягом 2017 року у нього не було. В черговий раз [PERSON] 13.11.2017 прийшов до приймальні головного лікаря і вимагав зустрічі із головним лікарем з приводу підвищення йому групи інвалідності, але головного лікаря на місці не було і секретар [PERSON] порекомендувала [PERSON] написати писмову заяву з приводу питання, з яким він звернувся, так як його спілкування із [PERSON] супроводжувалося образами, криками, як вказав [PERSON] в судовому засіданні - «кіпішем» і тому його вимоги були незрозумілі, тим паче секретар не вирішує питань, з якими звернувся позивач. Після вказаного конфлікту [PERSON] покинув приміщення і більше не звертався. 15.11.2017 від працівників лікарні лікарю-психіатру [PERSON] стало відомо, що позивач приходив до приймальні головного лікаря, вчинив конфліктну ситуаліцію і вимагав провести перегляд його групи інвалідності, про що вона зробила запис у амбулаторній картці, де відмічає всі відвідини лікарні хворим [PERSON]. В цей же день - 15.11.2017 [PERSON] зателефонувала до [PERSON] і роз»яснила порядок проведення перегляду групи інвалідності, що йому необхідно звернутися до КЗ КОР «КОПНА №2», але пацієнт відмовився звертатися в психоневрологічний заклад. Лише 12.02.2018 [PERSON] за власною ініціативою пройшов медичне обстеження лікарсько-консультативною комісією відповідача, а 15.02.2018 - огляд медико-соціальною експертною комісією, де йому було встановлено 2 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов»язаного із захистом Батьківщини. Згідно зі ст.16-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці мають можливість отримати доплату до раніше виплаченої одноразової грошової допомоги у разі зміни групи інвалідності, якщо такі зміни відбулися впродовж двох років від дня прийняття першого рішення про встановлення особі інвалідності, яка становить 300 прожиткових мінімумів з врахуванням виплаченої суми. Зважаючи на зміну групи інвалідності, позивач звернувся до МО України з проханням здійснити доплату одноразової допомоги, яку він отримав у 2016 році, однак 30.03.2018 комісією було відмовлено у задоволенні його вимог на підставі того, що 2 група інвалідності була встановлена після спливу дворічного строку з часу отримання первинної інвалідності, який є законодавчо обмеженим для здійснення доплат, так як 3-я група інвалідності позивачу була встановлена 30.11.2015 і строк закінчився 30.11.2017. Позивач та його представник вважають, що з вини адміністрації лікарні позивач пропустив встановлений законом 2-річний строк звернення за призначенням доплати одноразової допомоги, які несвоєчасно розглянули його звернення з приводу підвищення групи інвалідності, що не дозволило позивачу своєчасно звернутися до уповноважених органів для вирішення питання про отримання доплати одноразової грошової допомоги, чим тому завдані матеріальні збитки і у відповідності до ст.22 ЦК України є матеріальною шкодою, яку згідно закону повинна відшкодувати винна особа. Також позивач вважає, що під час спілкування із медичним персоналом Рокитнянської ЦРЛ він постійно відчував зверхнє, зневажливе та принципове ставлення до себе, що завдало йому емоційних хвилювань і тому вважає дії відповідача, які полягали в ігноруванні його звернень та спрямовані на свідоме затягування розгляду його звернень як спричинення йому моральної шкоди, яку у відповідності до ст.1167 ЦК України повинна відшкодувати винна особа. У відповідності до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. 3 серпня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 923/700/17 (ЄДРСРУ № 75770409) вказав, що аналіз норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Суб'єктом права вимоги (потерпілим) у зазначеному зобов'язанні може бути будь-яка особа, якій заподіяно шкоду. Носієм обов'язку відшкодувати шкоду, в свою чергу, можуть виступати: безпосередній заподіювач шкоди та інші особи (незавдавачі шкоди), на яких законом покладено обов'язок із відшкодування шкоди. Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки. Виходячи з викладеного, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони. Окрім цього, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести фактический вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержанный кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню. Тобто підставою для відшкодування упущеної виго є протиправні дії, які мали наслідком не отримання позивачем доходу, на які він розраховував (Постанова Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 квітня 2018 року у справі № 921/377/14-г / 7 , ЄДРСРУ № 73533016). Суд вважає, що позивачем та його представником не доведено в судовому засіданні, що позивач дійсно подавав керівництву Рокитянської ЦРЛ заяву про збільшення його групи інвалідності. Твердження позивача нічим не підтверджені, а його вимоги до секретаря головного лікаря, як він про це вказукє, звернуті не до уповноваженої особи. Крім того, як вбачається із вищезазначеної постанови Верховного Суду, настанню збитків повиненні передувати договірні відносини, які склалися між позивачем та відповідачем, порушення яких спричинило збитки позивачу. В даному випадку між позивачем [PERSON] та адміністрацією лікарні ніяких договірних відносин не було і лікарня виконувала тільки роль посередника між [PERSON] і уповноваженими на те органами, які встановлюють групу інвалідності. Позивач за власної вини своєчасно не звернувся, незважаючи на рекомендації лікаря-психіатра, до психіатричного закладу і після пропуску строку вирішив відшкодувати неотриману доплату допомоги з відповідача. Самостійно примусово направляти хворого на обстеження з метою підвищення групи інвалідності лікарня не може, тільки за вимогою пацієнта, яка підтверджена висновком психіатричного закладу.

Outcome: dismissed