Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за позивачкою [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.01.1986 року нотаріусом Лисичанської державної нотаріальної контори видано Троценко Т.А. свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстром №2-87 на Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] , право власності зареєстровано Лисичанським БТІ 13.01.1986 року, реєстр №1594. 11.02.2002 року, внаслідок укладення шлюбу, прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] . Під час бойових дій на території м. Лисичанська у липні 2014 року вищезазначене свідоцтво про право на спадщину за законом із витягами про реєстрацію права власності було втраченою. На даний час позивачка не може повною мірою реалізувати своє право власності на зазначений будинок, у тому числі продати його тощо, через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в позовній заяві зазначила про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи та заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про визнання позову, в якій зазначив, що користуючись правом ст. 49 ЦПК України, визнають заявлені вимоги і не заперечують проти ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що способом захисту права може бути визнання права. Відповідно до ст. 316 ЦПК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, проводиться, у тому числі, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, проаналізувавши зазначені вимоги закону, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved