Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

Представник позивача звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття; позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між сторонами не склалося, та з січня 2010 року вони мешкають окремо. Донька з дня народження і до теперішнього часу проживає разом з позивачем по [ADDRESS]. Відповідач, не зважаючи на свій обов'язок забезпечити дитині належний рівень життя, необхідний для її фізичного, духовного, морального і соціального розвитку, матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Крім того, відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею взагалі, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, як це встановлено законом України «Про охорону дитинства». Донька не отримує від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, не телефонує, не відвідує її за місцем проживання. Зазначає, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків відносно своєї доньки, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 04.05.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 06 липня 2018 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином на офіційному веб-порталі «Судова влада України», відзив на позовну заяву, заяв чи клопотань не надавав. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала позов, пояснила, що питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Новопсковській райдержадміністрації, на якому було одноголосно вирішено, що позбавлення батьківських прав відповідача є доцільним. Вислухавши пояснення позивача та її представника, представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER], виданим 27.01.2010 Новобілянською сільською радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис № 01. Малолітня донька сторін [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім'ї № 872, виданою виконкомом Новобілянської сільської ради Новопсковського району Луганської області. Матеріалами справи встановлено, що батько малолітньої [PERSON] - відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], однак фактично за вказаною адресою не проживає. Згідно акту, складеного вуличним депутатом Новобілянської сільської ради Новопсковського району Луганської області [PERSON], позивач [PERSON] проживає разом зі своєю донькою [PERSON], виховує доньку самостійно, батько дитини [PERSON] за місце проживання дитини не з'являється, участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає, про що також засвідчили сусіди. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Новобілянської сільської ради Новопсковського району Луганської області за вих. 873 позивач [PERSON] проживає з донькою [PERSON], яка повністю знаходиться на її утриманні. Батько дитини [PERSON] разом з ними не проживає з 2009 року, участі у вихованні дитини не приймає, ніякої матеріальної допомоги не надає. Вказані обставини підтверджуються також і показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що проживають по сусідству з позивачем [PERSON], яка самостійно виховує свою малолітню доньку [PERSON] Також пояснили, що відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2009 року, покинув місце проживання ще до народження дитини [PERSON], з того часу вони його жодного разу не бачили. Згідно довідки КЗ «Новобілянська сільська лікарська амбулаторія загальної практики сімейної медицини», малолітня [PERSON], [INFO], перебуває на диспансерному обліку при Новобілянській лікарні. З моменту народження про здоров'я дитини піклується виключно позивач [PERSON] Батько дитини до медичного закладу жодного разу не звертався. Відповідно до довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад садок «Краплинка» Новобілянської сільської ради» в період відвідування вказаного закладу малолітньою [PERSON] батько [PERSON] ніякої участі у вихованні дитини не приймав. Вихованням дитини займалася мама. З довідки Новобілянської ЗОШ І-ІІІ ступенів Новопсковської районної ради Луганської області вбачається, що малолітня [PERSON] навчається у школі з 2016 року. Її батька [PERSON] в школі жодного разу не бачила ні класний керівник ні директор школи. Навчанням та вихованням доньки він не займався: не проводив до школи та зі школи, не допомагав виконувати домашні завдання, не відвідував загальношкільні та класні батьківські збори, шкільним приладдям та одягом не забезпечував. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо позбавлення батьківських прав, обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку органу опіки та піклування Новопсковської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] вбачається, що дане питання було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. З малолітньою [PERSON] було проведено бесіду, в ході якої з'ясовано, що дитини не пам'ятає, як виглядає батько, вона з ним не спілкувалась. Сама дитина [PERSON] бажає, щоб її батька [PERSON] позбавили батьківських прав відносно неї. Враховуючи права та інтереси малолітньої дитини, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої в Україні з 27.09.1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь - яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 вказаної Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також враховуючи, що відповідач [PERSON] заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надав, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, покладених на нього ст. 150 Сімейного кодексу України, відносно малолітньої дитини. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України, є одним з головних конституційних обов'язків. Такий обов'язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з вищевказаних норм Сімейного кодексу України, зважаючи на встановлені обставини справи, враховуючи, що відповідач заперечень щодо позовних вимог про стягнення аліментів та доказів на їх підтвердження суду не надав, суд вважає доведеним обов'язок відповідача, який є батьком малолітньої [PERSON], та проживає окремо від неї, сплачувати аліменти на її утримання, приймаючи до уваги, що домовленості між сторонами про способи виконання обов'язку утримувати дитину не має, суд приходить до висновку про задоволення вимог в частині стягнення аліментів на малолітню дитину та присуджує стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.5 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved