Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, свої позовні вимоги до відповідача обґрунтував тим, що 27.03.2014 року між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ТОВ «Пакмайстер ЛТД» укладено договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №120.0758886.555. Предметом договору страхування є страхування транспортного засобу BMW X5, державний номер [NUMBER] . 05.02.2015 року о 13-45 год. в м. Києві по вул. Бориспільській відбулася ДТП за участю транспортного засобу BMW X5, державний номер [NUMBER] та транспортного засобу Mitsubishi, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , вина якого, як вказує позивач, встановлена згідно постанови Суворовського районного суду м. Херсона від 06.05.2015 року. В результаті зазначеної ДТП було пошкоджено транспортний засіб BMW X5, державний номер [NUMBER] . Враховуючи наявність договору страхування, власник пошкодженого автомобіля звернувся до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля BMW X5, державний номер [NUMBER] , 11.02.2015 року було проведено його огляд, про що складено протокол огляду транспортного засобу, та 16.02.2015 року складено рахунок-фактуру №590150, згідно якого вартість ремонту пошкодженого автомобіля складає 218972,64 грн. 21.04.2015 року позивачем складено розрахунок страхового відшкодування, згідно якого: розмір збитку складає 163954,60 грн.; франшиза складає 0,00 грн.; всього до виплати 163954,60 грн. 21.04.2015 року ПрАТ «СК «Альфа Страхування» складено страховий акт на вказану суму. 15.05.2015 року позивачем здійснено виплату страхового відшкодування на користь страхувальника через СТО (ТОВ «Баварія АВТ»). 13.08.2015 року позивачем, на підставі акту виконаних робіт, складено розрахунок страхового відшкодування, згідно якого розмір збитку складає 173382,46 грн., франшиза складає 0,00 грн.; попередні виплати складають 163954,60 грн; всього до виплати 9427,86 грн. 13.08.2015 року ПрАТ «СК «Альфа Страхування» складено страховий акт на суму 9427,86 грн. 28.08.2015 року позивачем здійснено доплату страхового відшкодування на користь страхувальника в розмірі 9427,86 грн, а отже, загальна сума виплати страхового відшкодування по зазначеному страховому випадку складає 173382,46 грн (163954,60 + 9427,86 грн). Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «УПСК» згідно полісу AІ/6860031, ліміт відповідальності ПрАТ «УПСК» згідно поліса складає 50 000 грн, а франшиза складає 1 000 грн., то розмір збитку який покривається страховою компанією відповідача складає 49 000 грн. Оскільки фактичні витрати позивача на виплату страхового відшкодування складають 173382,46 грн, а сума збитку, покрита ПрАТ «УПСК» лише 49000 грн, то різницю, що складає 124382,46 грн. (173382,46 49000 грн.), на підставі ст. 1194 ЦК України, на користь позивача повинен відшкодувати відповідач. Посилаючись на вищевикладені обставини, представник позивача просив стягнути з відповідача на свою користь 124382,46 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу, а також 1865,74 грн. судового збору. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.10.2016 року відкрито провадження у справі. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2017 року зазначена цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09.08.2018 року розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 03.12.2019 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] та Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія». Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник відповідача надав до суду відзив, відповідно до якого просив у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування заперечень проти позовних вимог зазначив, що постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 06.05.2015 року у справі №753/2951/15 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно відповідача закрите у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, при цьому судом вина відповідача у вищевказаній ДТП не встановлена. Відповідач вину не визнає, оскільки порушень ПДР України не допустив, а ДТП сталася з вини водія транспортного засобу BMW X5, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] . Посилаючись у відзиві на роз`яснення, викладені у пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», представник відповідача зазначає про те, що у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Як зазначає представник відповідача, у справах, в яких провадження закривається, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється. Зі змісту відзиву також вбачається, що відповідач не визнає суму шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу BMW X5, реєстраційний номер [NUMBER] . Представник відповідача посилається на те, що з наданих позивачем актів виконаних робіт по виконанню відновлювального ремонту транспортного засобу BMW X5, реєстраційний номер [NUMBER] не вбачається, чи мають зафіксовані обсяг проведених робіт і замінених запчастин відношення до пошкоджень, отриманих у результаті розглядуваної ДТП, чи всі вони стосуються події, крім цього, не зафіксовано технічний стан і пошкодження, які не відносяться до ДТП та інше. На експертне дослідження пошкоджень транспортного засобу BMW X5, реєстраційний номер [NUMBER] у ДТП від 05.02.2015 року відповідач не запрошувався і відповідно не був присутній при огляді пошкодженого транспортного засобу, саме тому має підстави ставити під сумнів перелік і обсяг пошкоджень автомобіля та суму вартості відновлювального ремонту. Представник відповідача зазначає, що акт виконаних робіт не підписаний власником транспортного засобу або уповноваженою ним особою, яка прийняла виконані роботи, та з вказаного акту вбачається, що клієнтом є позивач (страховик), в той час як власником транспортного засобу BMW X5, реєстраційний номер [NUMBER] є ТОВ «2ПАК». Згідно копії платіжного доручення від 20.09.2016 року №46253, ПрАТ «УПСК» перераховано на користь ПрАТ «ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» 50378 грн, в той час як позивач зазначає про покриття збитків страховикам лише на суму 49000 грн. У відповіді на відзив представник позивача стосовно відсутності вини відповідача у ДТП та недоведеності розміру заподіяної шкоди просив суд відхилити як необґрунтовані, посилаючись на те, що така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП, постанова суду не є єдиним можливим засобом підтвердження вини відповідача вчиненні ДТП, матеріали справи містять належні і допустимі докази розміру шкоди, заподіяної страхувальнику, які не спростовані відповідачем. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити за наявними у справі доказами. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Представник відповідача в останнє судове засідання надав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням його у відпустці. З урахуванням наданого відзиву проти позову, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, оскільки неявка відповідача та його представника, які належним чином повідомлені про розгляд справи, не перешкоджає розгляду справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник третьої особи ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 30.10.2014 року транспортний засіб BMW Х5, реєстраційний номер [NUMBER] належить на праві власності ТОВ «2ПАК». 27.03.2014 року між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» (страховик) та ТОВ «Пакмайстер ЛТД» (Страхувальник) був укладений договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №120.0758886.555, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортного засобу BMW X5, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до довідки №57367706 ДАІ про дорожньо-транспортну пригоду від 17.02.2015 року (а.с.7) 05.02.2015 року о 13-45 год. в м. Києві по вул. Бориспільській відбулася ДТП за участі трьох транспортних засобів: BMW Х5, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , транспортного засобу Mitsubishi Canter, державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу Mercedes Vito, під керуванням водія [PERSON] . Згідно довідки від 06.02.2015 року (а.с.8), виданої гр. [PERSON] , у результаті зазначеної ДТП транспортний засіб БМВ-Х5, реєстраційний номер [NUMBER] , отримав механічні пошкодження бамперу, передньої правої блок фари, капоту, решітки радіатора, правого переднього крила, правого переднього омивача фари. Постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 06.05.2015 року (а.с.9) провадження у справі №753/2951/15 відносно [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що на розгляд надійшов адміністративний матеріал відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП, в якому зазначено, що 05.02.2015 року о 13:45 год. в м.Києві по вул.Бориспільській, громадянин [PERSON] , керуючи автомобілем Mitsubishi, державний номер [NUMBER] , в місці, де траєкторія руху транспортних засобів перетинається, а черговість проїзду не обумовлена цими Правилами, не надав перевагу в русі автомобілю BMW, державний номер [NUMBER] , який наближався з правого боку, внаслідок чого сталося зіткнення зазначених автомобілів, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено в ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.ст.77-78 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими. Відповідно до ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Надаючи оцінку доказам у справі суд дійшов наступних висновків. Зі змісту постанови Суворовського районного суду м. Херсона від 06.05.2015 року вбачається, що вона не містить посилання суду на порушення [PERSON] Правил дорожнього руху України, за яке настає адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП, тобто фактично судом не встановлено наявності вини відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Згідно довідки №57367706 від 17.02.2015 року (а.с.7) ДТП відбулася 05.02.2015 року о 13-45 год. в м. Києві по вул. Бориспільській за участі трьох транспортних засобів, в той час я постанова суду містить відомості лише щодо двох учасників ДТП. При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно відповідача за ст.124 КУпАП судом не надавалася правова оцінка доказам по справі, зокрема, й протоколу про адміністративне правопорушення, тобто фактично судом не встановлено наявності вини відповідача у вчиненні даного правопорушення. За таких обставин за даною справою у суду відсутні підстави стверджувати, що до скоєння ДТП та пошкодження належного ТОВ «2ПАК» автомобіля призвели дії водія [PERSON] . Дана постанова позивачем та іншими особами не оскаржувалась та набрала законної сили. Встановити обставини ДТП та вину відповідача з інших наданих до матеріалів справи доказів неможливо. Посилання позивача на те, що у вищевказаній постанові суду судом було зазначено, що закриття провадження на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП не є реабілітуючими обставинами, не спростовує вищевказаних висновків суду, оскільки позивачем при зверненні до суду з позовом у встановленому законом порядку не було доведено вину [PERSON] в порушенні ПДР України, які стали причиною ДТП за участю інших водіїв. Суди при здійсненні правосуддя повинні діяти у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, не втручаючись у діяльність інших гілок державної влади, зокрема діяльність адміністративних органів. Пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення. Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні. Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення. Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається. У зв`язку із закриттям по даній справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП питання щодо доведеності вини осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності не вирішується, з урахуванням положень рішення ЄСПЛ у справі «Грабчук проти України» від 26.09.2006 року, у якому зазначено, що у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується. При цьому, суд враховує, що постанова суду, як зазначає сам позивач, не є єдиним доказом, який міг би встановити вину особи. Так, належним та допустимим доказом вини особи могли б бути, зокрема показання свідків, судова автотехнічна та транспортно-трасологічна експертиза. Клопотання про допит свідків та проведення експертизи позивачем не заявлялось в судових засіданнях, відповідні докази не надавалися. Таким чином, позивачем не надано суду доказів того, що [PERSON] визнано винними та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, що передбачене ст. 124 КУпАП за фактом вчинення ДТП, що сталась 05.02.2015 року. При цьому, постанова Суворовського районного суду м. Херсона від 06.05.2015 року у справі №7532951/15 не має щодо [PERSON] преюдиційного (обов`язкового) значення, оскільки з її змісту неможливо встановити чи мали місце розглядувані у даній справі дії відповідача та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що згідно полісу АІ/6860031 від 27.01.2015 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «УПСК», ліміт відповідальності ПрАТ «УПСК» згідно поліса складає 50000 грн., франшиза - 1000 грн. Як зазначає позивач у позовній заяві, власник пошкодженого ТОВ «Пакмайстер ЛТД», за участю водія, який керував транспортним засобом під час ДТП [PERSON] , звернувся до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля BMW X5», реєстраційний номер [NUMBER] , 11.02.2015 року було проведено його огляд про що складено протокол огляду транспортного засобу, та 16.02.2015 року складено рахунок-фактуру №590150, згідно якого вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 218972,64 грн. У позовній заяві позивач зазначає, що його фактичні витрати на виплату страхового відшкодування складають 173382,46 грн., оскільки покрита ПрАТ «УПСК» сума збитку складає 49000 грн., тому сума залишку, яку відповідач має відшкодувати на користь позивача, складає 124382,46 грн. (173382,46 49000), тому просить суд стягнути 124382,46 грн., які була виплачені згідно платіжних доручень від 15.05.2015 №8982, та від 28.08.2015 №15929. Згідно зі ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим. Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 (далі - Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріальної шкоди повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики. У відповідності ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Відповідно до ч.ч.5, 7 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження розміру шкоди, заподіяної власнику BMW Х5, реєстраційний номер [NUMBER] . Клопотання про призначення судової експертизи учасниками справи не заявлялися, будь-яких інших доказів, у тому числі звіт про визначення розміру матеріальних збитків, складений за його заявою, суду не надано. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає, що право вимоги перейшло до страховика у порядку суброгації, а не регресу як вказує позивач, оскільки перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Згідно правової позиції, висловленої Судовою палатою у цивільних та господарських справах Верховного Суду України, справа №6-2878цс15, відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При цьому за змістом ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом ст. 1194 ЦК України в системному зв`язку зі ст. 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним Кодексом України. Разом з тим, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також вини заподіювача шкоди. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 4 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4, відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК (ст. 82 ЦПК України в чинній редакції) вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Враховуючи викладене, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та із зазначених позивачем підстав, а також виходячи з наданих у справі доказів і встановлених на їх підставі конкретних обставин та правовідносин, суд не вбачає підстав для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати позивачу фактичні витрати останнього на виплату страхового відшкодування пов`язаного із настанням ДТП. Позовні вимоги є необґрунтованими, не доведеними належними та допустимими доказами, а тому вони не підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст.141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, понесені позивачем судові витрати стягненню не підлягають та відносяться на його рахунок.

Outcome: dismissed