Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Представник відповідача Орлівської сільради позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої [INFO].; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої [INFO]; копія інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 26.09.2013р. №35234113; копія інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 26.09.2013р. №35234194; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; довідка відділу Держгеокадастру у Ренійському районі про нормативно грошову оцінку земельної ділянки від 02.07.2016р.; копія витягу відділу Держгеокадастру у Ренійському районі про нормативно грошову оцінку земельної ділянки від 02.07.2016р.; копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; копія державного акту на право власності на землю серії [NUMBER] копія сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]; довідки Орлівської сільради від 02.08.2016р. №02-15/301, №02-15/302., копія заповіту від 05.04.2002р.; постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.05.2016р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся із відповідними вимогами та просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на спадкове майно, що належало його матері [PERSON], померлої [INFO]. та бабусі [PERSON], померлої [INFO] За життя його матері [PERSON] належало: -земельна ділянка загальною площею 1,16 га. (із кадастровим номером: [NUMBER]), розташована на території Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділена для ведення особистого селянського господарства, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19 січня 2005 року. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, [INFO] року померла. Спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є її син [PERSON] Інших спадкоємців на момент розгляду справи судом не встановлено. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначену земельну ділянку, як на об`єкт спадщини, яка на момент смерті належала спадкодавцю.У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті мати позивач (як спадкоємець за законом) звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За зверненням позивача нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин неналежно оформлених правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове майно, про що 27.05.2016р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельну ділянку, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, син спадкодавця, [PERSON] прийняв спадщину відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлої мати, однак не зміг її юридично оформити. [INFO] року померла бабуся позивача [PERSON], за життя якій належало право: -на земельну частку (пай) в КСП «Прикордонник», розміром 2,55 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території с. Орлівка Ренійського району Одеської області, згідно сертифікату серії [NUMBER], зареєстрований 14.08.1996р. у книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER] На випадок смерті [PERSON] розпорядилася належним їй майном, 05.04.2002 року залишила заповіт на ім'я позивача [PERSON], [INFO].- померла. Після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У відповідний 6-місячний строк, після смерті спадкодавця, позивач (як спадкоємець за заповітом) звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин неналежно оформлених правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове майно, про що 27.05.2016р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельну ділянку, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.Таким чином, онук спадкодавця, [PERSON] прийняв спадщину що залишилася після померлої бабусі, відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак не зміг її юридично оформити. Таким чином, позивач в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняв спадщину, що залишилася після померлих [PERSON] та[PERSON]і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці відсутні, представник Орлівської сільської ради, не заперечував проти визнання за позивачем права власності на спадкове майно, після смерті [PERSON] та[PERSON] Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за законом (ст. 1261 ЦК України) та заповітом (ст. 1223 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, звернувшись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщин, отже вважається таким, що їх прийняв. Таким чином, позивач прийняв спадщину після померлих [PERSON] та[PERSON], однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів, які позивач не зміг надати нотаріусу, а на підставі копій цих документів нотаріус не може оформити та видати свідоцтво про право на спадщину після смерті спадкодавця, у зв'язку із тим, що закон пов'язує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обов'язки фізичної особи припиняється у момент її смерті, про що нотаріусом були винесені вмотивовані постанови про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину від 27 травня 2016 року, у зв'язку із чим позивач був вимушений звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України, одним із шляхів захисту прав громадян на землю є визнання прав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на вищевказані земельну ділянку та майновий пай з підстав прийняття спадщини за законом та за заповітом однак, з незалежних від нього причин він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на вищевказані об'єкти спадкового майна, у зв'язку із чим був вимушений звернутися за захистом прав та інтересів до суду. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved