Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду 19.06.2020 з указаним позовом та просив зняти арешт (обтяження) з усього майна [PERSON] , номер обтяження: 1890167 (спеціальний розділ) від 29.07.2013, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП № 36745337 від 14.02.2013, видавник - головний державний виконавець відділу ДВС Криворізького РУЮ Шманіна К.Ю., обтяжувач - відділ ДВС Криворізького РУЮ, підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 4484672 від 29.07.2013. В обґрунтування позову представник позивача вказує, що позивачу стало відомо по вказане обтяження відносно належного її батькові майна. Батько позивача, [PERSON] , помер [INFO] . Позивач є єдиним спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину після померлого батька, однак через наявність зазначеного обтяження не може оформити свої спадкові права. Виконавче провадження є закінченим, але арешт виконавцем знятий не був. Будь-які інші діючі виконавчі провадження відсутні. Позивач звернулася до відповідача із заявою про зняття обтяження з нерухомого майна [PERSON] та отримала відповідь, що постановою державного виконавця Шманіної К.Ю. від 14.02.2013, у виконавчому провадженні ВП 36745337, відкритого за виконавчим листом від 02.02.2012 № 2-1067, виданого Криворізьким районним судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 376822,20 грн, накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження та хоча вказане виконавче провадження 29.01.2015 завершено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку зі смертю боржника, проте вказані обставини не підставою для скасування арештів з майна боржника. Так як на сьогодні інших виконавчих проваджень у ДВС не перебуває, виконавче провадження, під час якого був накладений арешт на майно боржника закінчено в зв`язку зі смертю боржника та матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням строку їх зберігання, позивач звернулася до суду, оскільки зняти арешт у досудовому порядку немає можливості. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що у Криворізькому районному відділі ДВС на виконанні з 14.02.2013 по 29.01.2015 перебувало виконавче провадження № 36745337 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» боргу у розмірі 376822,20 грн, яке закінчено згідно п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку зі смертю боржника та відсутністю законних правонаступників. На підставі ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції 1999 року, винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 37682,22 грн, однак виконавчий збір та витрати виконавчого провадження в період перебування на виконанні, не стягувалися. У рамках даного виконавчого провадження винесено постанову від 14.02.2013 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відомості про що внесені до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису обтяження 1890167 (спеціальний розділ). Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у державного виконавця відсутні підстави, необхідні для звільнення майна боржника з-під арешту, оскільки в разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника знімається, крім випадків, зокрема, не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження. Оскільки виконавче провадження знищено по закінченню строку зберігання, визначеного правилами ведення діловодства та архіву в органах ДВС та приватними виконавцями, дані щодо виконавчого провадження можливо отримати лише з АСВП спецрозділу. Ухвалою суду від 13.08.2020, АТ «Державний ощадний банк України» залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, представник якого, користуючись своїм правом, 09.10.2020 надав суду письмові пояснення щодо позову, де виклав свої міркування щодо заперечення проти задоволення позову. При цьому вказував, що між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір відновлюваної кредитної лінії № 4 про надання останньому грошових коштів у розмірі 300000,00 грн, строком на 60 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18%, а 27.08.2018 укладено договір відновлюваної кредитної лінії № 253 про надання [PERSON] грошових коштів у розмірі 230000,00 грн строком на 36 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 21%. У забезпечення виконання зобов`язання за договором № 253 між банком та [PERSON] укладено іпотечний договір від 27.08.2008 № 096/08, за яким він передає в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS] . Через невиконання умов кредитного договору № 4, банк звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості, яка рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02.02.2012 задоволена частково, стягнуто з [PERSON] на користь банку 376822,20 грн. У рамках виконавчого провадження за рішення суду за виконавчим листом, державним виконавцем ВДВС Криворізького РУЮ Шманіною К.Ю. прийнято постанову від 14.02.2013 про відкриття виконавчого провадження № 36745337 та постанову від 14.02.2013 про арешт майна боржника й оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на іпотечне майно. У вказаному виконавчому провадженні 29.01.2015 по прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження в зв`язку зі смертю боржника. Посилаючись на ЦК України, Закону України «Про заставу», Закону України «Про іпотеку», представник третьої особи зазначає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі смерті боржника спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, при цьому застава зберігає силу, якщо майно, яке складає предмет застави переходить у власність іншої особи, а у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодержателя до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна. Ухвалою суду від 13.08.2020 витребувано від Криворізької філії Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.40-87). Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У подальшому подав суду заяву, в якій просив позов задовольнити, розглядати справу за його відсутністю. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, участь представника у судовому засіданні не забезпечив. Представник третьої особи Глазунова А.М. просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у поясненні на позов, зміст яких підтримала у судовому засіданні. У судове засідання призначене на 12.02.2021 представник не з`явився, причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи з поважних причин не надала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в справі, матеріали спадкової справи, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] (а.с. 20, 34, 47, 69, 85). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема, житловий будинок [ADDRESS] , що належав спадкодавцеві на праві власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.02.2008, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Тищенком О.І., зареєстрований у реєстрі за № 1243 (а.с. 5, 80). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, спадкова справа після смерті [PERSON] відкрита [INFO] за номером у Спадковому реєстрі 55454079 (а.с.62). До приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Убієнних Л.М. 10.12.2013 звернулися [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, [PERSON] та [PERSON] з заявами про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] , яка у подальшому, у зв`язку з реєстрацією шлюбу, змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 21-22, 44, 45, 46). Окрім того, до Криворізької районної державної нотаріальної контори 17.02.2014 з вимогою кредитора до спадкоємців боржника [PERSON] звернувся ПАТ «Державний ощадний банк України» (а.с. 63-71, 72-87). Також судом встановлено, що у Криворізькому РВ ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області на виконанні з 14.02.2013 по 29.01.2015 перебувало виконавче провадження № 36745337 з виконання виконавчого листа Криворізького районного суду Дніпропетровської області № 2-1067 від 02.02.2012 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Державний Ощадний банк України», правонаступником якого є АТ «Державний ощадний банк України», боргу в розмірі 376822,20, грн. Зокрема, постановою державного виконавця від 14.02.2013 головним державним виконавцем Криворізького РВ ДВС Шманіною К.Ю. відкрито зазначене виконавче провадження та прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою в межах суми стягнення було накладено арешт на нерухоме майно боржника. Указана постанова зареєстрована державним реєстратором Криворізького районного управління юстиції Дніпропетровської області у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про обтяження № 1890167). Окрім того, 18.02.2013 головним державним виконавцем прийнято постанову про стягнення з боржника 37682,22 грн виконавчого збору. У зв`язку зі смертю боржника, до встановлення правонаступників, виконавче провадження зупинялося на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (у редакції закону, чинній на час закінчення виконавчого провадження) та поновлено 29.01.2015 згідно з постановою начальника Криворізького РВ ДВС, через відсутність правонаступників. У цей же день прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (у редакції закону, чинній на час закінчення виконавчого провадження), у зв`язку зі смертю боржника та відсутністю законних правонаступників. Як слідує з акта від 25.02.2019 про вилучення виконавчих проваджень для знищення, проведено знищення виконавчих проваджень завершених у 2015 році через закінчення строків їх зберігання (а.с. 8, 92-95, 96). Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу (ч.1 ч. 2 ст. 1223 ЦК України). Коло спадкоємців за законом, черговість спадкування ними визначена статтями 1258, 1261-1255 ЦК України. У силу положень ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Таким чином, прийнявши у визначеному законом порядку спадщину, яка відкрилася після смерті спадкодавця [PERSON] , [PERSON] набула права на спадщину, до складу якої входить, зокрема, житловий будинок по [ADDRESS] . Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, у тому числі наявності чи відсутності податкової застави та інших застав за даними відповідних реєстрів. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Отже, наявність арешту на майно спадкодавця [PERSON] перешкоджає позивачу, як спадкоємцю першої черги за законом, оформити спадщину на майно, яке остання успадкувала в порядку ст. 1268 ЦК України після смерті свого батька та стало підставою для усної відмови нотаріуса видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (у редакції закону, чинній на час накладення арешту), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими ч. 2 цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Згідно з п. 3 ч. ч. 1-3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції, чинній на час закінчення виконавчого провадження), виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва. У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови може бути оскаржена. Наслідки закінчення виконавчого провадження визначені ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (у редакції закону, чинній на час закінчення виконавчого провадження), відповідно до ч. ч. 1, 2 якої, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Таким чином, на час прийняття державним виконавцем постанови від 29.01.2015 про закінчення виконавчого провадження щодо стягнення з [PERSON] грошових коштів на користь ПАТ «Державний Ощадний банк України», на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції закону, чинній на час закінчення виконавчого провадження), обов`язковим наслідком такого рішення державного виконавця було зняття арешту з майна боржника. Разом з тим, у порушення вказаних норм закону, державний виконавець, закінчуючи постановою від 29.01.2015 виконавче провадження щодо боржника [PERSON] через смерть останнього, не вирішив питання про зняття арешту з належного боржникові майна, а позивач не є учасником виконавчого провадження № 36745337, стягувач, АТ «Державний Ощадний банк України», не вчинив будь-яких дій щодо оскарження рішень (дій) державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження, заміни боржника у виконавчому провадженні його спадкоємцем, що не заперечувалося останнім у судовому засіданні, тому, суд вважає, що наявні підстави для зняття арешту зі спірного нерухомого майна. Окрім того, суд враховує, що АТ «Державний ощадний банк України» зверталося з позовом до [PERSON] та просило стягнути з неї, як спадкоємця, заборгованість за укладеним з [PERSON] договором № 4 від 21.01.2008. Проте, у задоволенні позову рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.07.2019 відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 20.08.2019 (а.с. 150-152). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, при розгляді позову АТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] , Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області встановлено та в рішенні від 15.07.2019 зазначено, що банком пропущено строк позовної давності, оскільки, банку стало відомо про смерть боржника ще в 2014, про що свідчить звернення 17.02.2014 до нотаріальної контори з заявою про вимогу кредитора до спадкоємців [PERSON] , однак до суду за захистом своїх прав банк звернувся тільки у березні 2018 року з пропущенням трирічного строку загальної позовної давності та не заявив про поважність причини пропуску такого строку. Таким чином, з огляду на викладене, АТ «Державний ощадний банк України», у будь-якому випадку, позбавлено права вимоги до спадкоємця [PERSON] , у зв`язку з пропуском строку пред`явлення такої вимоги. Отже, встановленими судом обставинами справи підтверджено належність [PERSON] майна, як спадкоємцю за законом після смерті [PERSON] , арешт на яке позбавляє спадкоємця можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Тобто, підставою подання позову у справі є спричинення порушення однієї із складових права власності, визначеної ч. 1 ст. 317 ЦК України. За таких обставин, із закінченням виконавчого провадження, арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому, втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого закінченням виконавчого провадження. Арешт майна боржника [PERSON] , у такому разі, із заходу забезпечення виконання рішення суду, перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Відповідно до ст. 16 ЦК України, загальним способом захисту порушених цивільних прав є припинення дій, які порушують право, та відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З урахуванням викладеного, а також, за відсутності обґрунтованих заперечень щодо права позивача на арештоване майно, враховуючи, що наявність обтяження перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати своє право власності на таке майно, зважаючи на відсутність відкритих виконавчих проваджень, у тому числі, щодо стягнення виконавчого збору та витрат з [PERSON] у провадженні Криворізького РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), пропуск стягувачем за виконавчим провадженням строку пред`явлення вимог кредитора до спадкоємців, суд вважає, що правові підстави для арешту майна відсутні, а його наявність порушує права позивача, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 840,80 грн у рахунок відшкодування судового збору (а.с. 3).

Outcome: approved