Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Право власності на квартиру позивач набув на підставі договору купівлі-продажу квартири 30 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горша А.О., реєстровий номер № 291. Право власності на квартиру було зареєстроване за позивачем в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 14 листопада 2007 року, реєстраційний номер 20602632, номер витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 16655092, номер запису про реєстрацію права власності № П-1-36789. В квартирі [ADDRESS] , та яка належить позивачу на праві приватної власності, зареєстровані: позивач - [PERSON] та його син - [PERSON] . Відповідач зареєстрований, але не проживає в квартирі [ADDRESS] без поважних причин з квітня 2017 року. Місце знаходження відповідача позивачу не відоме. Факт не проживання відповідача квартирі [ADDRESS] підтверджується актами про не проживання, складеними та підписаними мешканцями, будинку [ADDRESS] ), [PERSON] (квартира [ADDRESS] ) та [PERSON] ) з яких вбачається, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі, а тільки зберігає в ній реєстрацію більше одного року. Відповідач, будучи зареєстрованим в квартирі, що належить позивачу на праві приватної власності, не сплачує комунальні платежі, чим ставить позивача в тяжке фінансове становище, особливо в час, коли тарифи на житлово-комунальні послуги збільшились у кілька разів на протязі останнього року. Також, збереження відповідачем реєстрації в спірній квартирі обмежує права позивача як власника квартири, перешкоджаючи позивачеві в розпорядженні своїм майном. Справа розглядалась у порядку загального позовного провадження. Позивач в судове засіданняне з`явився, його представник надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, просив слухати справу за його відсутності. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідачі, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзиви на позовну заяву не подали, у зв`язку з чим проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Цей факт підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 30 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горша А.О., реєстровий номер № 291. Право власності на квартиру зареєстроване за позивачем в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 14 листопада 2007 року, реєстраційний номер 20602632, номер витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 16655092, номер запису про реєстрацію права власності № П-1-36789. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також на зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб`єктами права приватної власності, згідно ст. 325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно вимог ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї), яка видана Дільницею № 1 КП «Жилкомсервіс» від 13.04.2018 року відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Актами від 05.02.2018 року, 21.04.2018 року, складеними та підписаними мешканцями, будинку [ADDRESS] ), [PERSON] ( квартира [ADDRESS] ) та [PERSON] ( [ADDRESS] ) встановлено, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , але не проживає з 17.04.2017 року. Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] з 17.04.2017 року та за вказаною адресою не появляється. Отже, відповідач не користується житловим приміщенням, де він зареєстрований. Не проживає за цією адресою, за комунальні послуги не сплачує. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Таким чином, виходячи зі змісту вказаної норми Закону, суд дійшов висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить вимоги до відповідача про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , так як останній добровільно звільнив вказане приміщення - квартиру та на час розгляду справи не проживає в ньому більше одного року, що відповідно до вимог ст. 405 ЦК України дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 04.11.1950, підписаної від імені України 09 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст. 8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч. 1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві ( рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства») Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно п. 34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного,ст.ст. 316, 317, 319, 321, 325, 346, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved