Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в кому просив стягнути з відповідачки незаконно отриману нею допомогу по безробіттю в розмірі 2 445 грн. 50 коп. Свої вимоги обґрунтовував тим, що актом розслідування страхових випадків Київського міського центру зайнятості встановлено, що відповідачка, перебуваючи в статусі безробітної у Вишгородському центрі зайнятості, знаходилася в трудових відносинах з Повним товариством «Ломбард Скарбниця» з 10 жовтня 2012 року по 08 лютого 2013 року включно. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи в тому числі в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не прибула, ні заперечень, ні відзиву на позовну заяву не подала. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в спрощеному провадженні в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. З матеріалів справи встановлено, що 29 лютого 2012 року [PERSON] звернулася до Вишгородського районного центру зайнятості із заявою про надання їй статусу безробітної, в якій інформувала, що не зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує. Під час підписання вказаної заяви відповідачка була ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». З 29 лютого 2012 року відповідачці на підставі наданих відомостей та поданих документів призначено виплату допомоги по безробіттю згідно до ст. 25 Закону України «Про зайнятість населення», ст.ст. 6, 22, 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Як вбачається з довідки Київського обласного центру зайнятості №484 від 17 грудня 2020 року [PERSON] перебувала на обліку центру зайнятості як безробітна з 29 лютого 2012 року по 18 березня 2013 року. У той же час, наказом ПТ «Ломбард Скарбниця» №ЧЛ000001707 від 10 жовтня 2012 року [PERSON] призначено на посаду прибиральниці службових приміщень з 10 жовтня 2012 року з випробувальним терміном два місяці з посадовим окладом згідно штатного розкладу. Наказом №ЛС000000261 від 08 лютого 2013 року відповідачку звільнено з посади прибиральниці службових приміщень ПТ «Ломбард Скарбниця» з 08 лютого 2013 року за власним бажанням. З метою забезпечення цільового та ефективного використання коштів Фонду Вишгородською районною філією Київського обласного центру зайнятості 15 липня 2019 року проведено звірку даних, які є підставою для надання особі статусу безробітного та призначення їй матеріального забезпечення на випадок безробіття, за результатами якої складено акт №39, яким встановлено, що [PERSON] в період з 10 жовтня 2012 року по 08 лютого 2013 року працювала в ПТ «Ломбард Скарбниця». Як вбачається з довідки Київського обласного центру зайнятості №484 від 17 грудня 2020 року за період з 10 жовтня 2012 року по 22 лютого 2013 року відповідачка як безробітна отримала допомогу в загальному розмірі 2 445 грн. 20 коп. 19 травня 2020 року на адресу відповідачки направлено лист №264/03/39.01-35про повернення незаконно отриманого матеріального забезпечення допомоги по безробіттю в сумі 2 445 грн. 20 коп. У зв`язку із тим, що відповідачка в добровільному порядку відмовилася повертати отриману нею допомогу по безробіттю, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» одним з видів забезпечення за цим Законом є допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про зайнятість населення», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою. Як передбачено п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Відповідно до ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні мають право на безоплатне одержання від територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції; матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону; збереження права на виплату допомоги по безробіттю на період участі у громадських та інших роботах тимчасового характеру (тривалістю до 180 днів, зокрема у разі заміщення тимчасово відсутнього працівника) у розмірах, встановлених до укладення ними строкового трудового договору на участь у таких роботах; оскарження, у тому числі до суду, дій або бездіяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, їх посадових осіб, що призвели до порушення прав щодо зайнятості особи. Як передбачено п. 4 ч. 2 та ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону. Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг). Відтак, судом встановлено, що відповідачка, в період перебування на обліку у Вишгородському районному центрі зайнятості в статусі безробітної з 10 жовтня 2012 року по 08 лютого 2013 року знаходилася в трудових відносинах з ПТ «Ломбард Скарбниця», тобто виконувала оплачувану роботу. За таких обставин, відповідачка без законних на те підстав отримала з Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття одноразову допомогу по безробіттю в розмірі 2 445 грн. 50 коп. за період з 10 жовтня 2012 року по 22 лютого 2013 року. Таким чином, судом встановлено порушене право позивача, яке підлягає захистові, а пред`явлений позов про це задоволенню. Крім того позивачем представлене документальне підтвердження понесених ним судових витрат, які згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки. На підставі викладеного та

Outcome: approved