Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

Представник позивача за довіреністю звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитною лінією на загальну суму 44492,94 гривень та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що14.04.2013 позивач та відповідач, шляхом акцептування Банком пропозицій Клієнта, уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви № 001-26002-120413. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання, відкривши відповідачу картковий рахунок [NUMBER] , та встановивши ліміт Кредитної лінії в розмірі 23600,00 грн. Відповідач скористалася Кредитною лінією, але станом на 21.08.2017 не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, у зв`язку із чим утворилась заборгованість в загальному розмірі 44492,94 грн., яку представник позивача просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку (а.с.100, 101, 102, 104). Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, до початку розгляду справи представник відповідача надав до суду заяву відповідно до якої просив відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі, у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності та розглянути справу за його відсутності (а.с.106) Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.\~ Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 12.04.2013 між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитну угоду № 001-26002-120413, шляхом підписання заяви (а.с.9), та акцептування позивачем пропозиції відповідача, згідно до якої остання отримала кредитний рахунок із встановленим лімітом кредитування зі сплатою відсоткової ставки, відповідно до умов надання кредитної картки (а.с.51) та тарифів на обслуговування платіжних карток (а.с.50). Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як видно з розрахунку заборгованості (а.с. 11) [PERSON] \~ порушувала графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачувала, внаслідок чого виникла заборгованість. Станом на 21.08.2017 відповідач, згідно до поданого позивачем розрахунку має непогашену заборгованість перед позивачем в розмірі 44492,94 грн. з яких: 25930,39 грн. - заборгованість по простроченому тілу кредиту; 18562,55 грн. - заборгованість по відсоткам. Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1статті 16 ЦК України). 05.06.2018 представником відповідача подано до суду відзив, в якому він просив застосувати строк позовної давності, так як вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду із зазначеною вимогою. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Однак сторона позивача не заявляла вимог про стягнення з відповідача неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як видно з наданого позивачем розрахунку, останньою датою зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості є 18.11.2013, відповідно до умови надання кредитної картки (а.с.51), відповідач повинен щомісячно до 25 числа кожного місяця сплачувати відсоток за користування кредитом, про те нарахування до 25.12.2013 по сплаті відсотків відповідачем не відбулось, тобто саме з цієї дати слід проводити обрахунок строків позовної давності, і така відповідно спливає з 25.12.2016, однак позивач із позовом звернувся 13.10.2017 , який в суд надійшов 26.10.2017. Відтак суд погоджується, що звернення до суду за захистом свого права позивачем відбулося без дотримання строку позовної давності, визначеного ст.258 ЦПК України. Представник позивача посилався на те, що строк позовної давності відповідно до Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» (а.с.76-84), складає 50 років, натомість зазначені Правила не містять підпису відповідача, та відомостей про, те, що остання ознайомлена з ними. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, позивач дотримав вимог про повідомлення споживача про Правила банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «ДельтаБанк» . Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 по цивільній справі № 342/180/17. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного, у зв`язку із пропуском позивачем строків позовної давності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача, згідно до ст. 141 ЦПК України .

Outcome: dismissed