Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі по тексту - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 02.04.2007 року (далі по тексту - Кредитний договір) в розмірі 39 586 грн. 66 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.04.2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Позивач) та Відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого Відповідачу було надано кредит у сумі 1300 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22, 80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, Відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, у зв'язку з Позивач просить стягнути з Відповідача заборгованість перед банком, що станом на 30.04.2014 року становить 39 586 грн. 66 коп. та стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 395 грн. 87 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву в якій просив розглядати справу у відсутність представника позивача, позов просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про застосування строків позовної давності, проти задоволення позову заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що 02.04.2007 року між Позивачем та Відповідачем укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого Відповідач отримав кредит у розмірі 1300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22, 80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір між Позивачем та Відповідачем становить підписана Відповідачем заява, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку». При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії ну мовах, передбачених кредитним договором. Відповідно до п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов'язань за кредитним договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати. Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг. - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь із грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до п. 5.7 «Правил користування платіжною карткою», Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленій Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє до моменту належного виконання сторонами обов'язків. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач в позові зазначає, що виконав всі умови Договору, однак, вказує, що Відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, внаслідок чого в останнього перед Позивачем станом на 30.04.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 39 586 грн. 66 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 10 045 грн. 77 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 17 546 грн. 26 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом - 9 633 грн. 36 коп., штрафу (фіксованої частини) - 500 грн., штрафу (процентної складової) - 1 861 грн. 27 коп. розрахунок заборгованості Позивач надає до матеріалів позовної заяви. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 610 ЦК України, встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з цивільним законодавством України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (пеня, штрафи), порукою, гарантією, заставою, тощо, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається Позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а саме Позивачем не надано доказу на підтвердження того, що Відповідачу видавалися кошти, а тому, позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 39 586 грн. 66 коп. за кредитним договором №б/н від 02.04.2007 року, не ґрунтуються на жодному наданому доказі, отже, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Судовий збір, відповідно до ст. 88 ЦПК України, покладається на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed