Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Гулий А.В. звернувся в суд з позовом до Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України про відшкодування на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] проходив службу у Військовій частині № [NUMBER] Національної гвардії України. 29 березня 2019 року наказом №46 о/с командувача Національної гвардії України позивача звільнено з військової служби у відставку за пп. «б» п.2 ч.5 ст.6 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». На підставі наказу командира ВЧ [NUMBER] від 11 травня 2019 року №11 по стройовій частині позивача виключено із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення. Однак, у день звільнення відповідачем позивачу не було виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно, вартість якого відповідно до довідки №14 від 09 травня 2019 року складає 36278,90грн. У зв`язку із зазначеним позивач був змушений звернутись до суду з позовом про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Вказане рішення суду позивачем було оскаржено і Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність ВЧ [NUMBER] щодо невиплати [PERSON] грошової компенсації за неотримане речове майно на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, №14 від 09 травня 2019 року; зобов`язано ВЧ [NUMBER] виплатити [PERSON] грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 36278,90 грн. Внаслідок протиправної бездіяльності відповідача позивач лише 25 березня 2021 року, тобто через 1 рік і 11 місяців після звільнення, отримав грошову компенсацію за неотримане речове майно, що завдало йому моральної шкоди. У зв`язку із зазначеним просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5\~000 грн. 20 липня 2021 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позову з тих підстав, що позивачем, на думку представника відповідача, пропущено строк звернення до суду з адміністративним позовом, який становить три місяці, адже виплату компенсації за неотримане речове майно позивачеві було здійснено 25 березня 2021 року, тобто строк позовної давності відповідно закінчується 28 червня 2021 року, при цьому позовна заява датована 24 червня 2021 року, але у відповідача відсутня інформація щодо дати її подання до суду або поштового відділення. Враховуючи зазначене існує вірогідність того, що позивачем було пропущено строк для звернення до суду з вказаним позовом. Крім того, представник відповідача просить суд звернути увагу на те, що на думку позивача саме невиплата при звільненні йому компенсації за неотримане речове майно і спричинила йому моральну шкоду. При цьому, безумовною підставою для виплати вказаної компенсації є подання військовослужбовцем перед звільненням відповідного рапорту або заяви після звільнення. Судом першої інстанції позивачу було відмовлено у задоволення позову про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання вчинити певні дії саме з підстав відсутності таких рапорту або заяви позивача. Натомість до своєї апеляційної скарги позивачем вже було долучено копію рапорту від 10 травня 2019 року, однак такого рапорту на адресу ВЧ [NUMBER] від позивача не надходило. Вказане, на думку представника позивача, свідчить про правомірність дій відповідача щодо невиплати позивачу компенсації за неотримане речове майно при звільненні та про відсутність дій відповідача щодо спричинення позивачу моральної шкоди. До того ж , апеляційною інстанцією вимоги позивача було задоволено у звязку з наявністю у останнього права на таку виплату, у тому числі й після звільнення. Також представник позивача вважає, що позивачем не зазначено в чому полягає моральна шкода та не обґрунтовано її розмір. 26 липня 2021 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої останній зазначив, що належну позивачеві грошову компенсацію за неотримане речове майно відповідачем було виплачено 25 березня 2021 року, тому початок перебігу строку звернення до суду, який розпочинається 26 березня 2021 року, закінчився 26 червня 2021 року. Позов позивачем було направлено до суду засобами поштового звязку 24 червня 2021 року, тобто в межах встановлених процесуальних строків. Щодо посилання представника відповідача на те, що в позовній заяві не зазначено в чому полягає моральна шкода, яка була завдана позивачу, то відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті, як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчинення суб`єктом владних повноважень такого у майбутнього, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій, спрямованих на інтереси людини Виходячи з викладеного, моральна шкода була завдана позивачу бездіяльністю ВЧ [NUMBER] Національної гвардії України, яка полягає у несвоєчасній виплаті грошової компенсації за не отримане речове майно. При цьому, відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини щодо доказування наявності моральної шкоди, порушення прав особи вже само по собі тягне моральні страждання і виникнення підстав для стягнення моральної шкоди, а тому, на думку представника позивача, не потрібно доводити факт страждань. Враховуючи викладене, позивач має право на відшкодування моральної(немайнової) шкоди. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, про час, місце та дату судового засідання повідомлені належним чином, через канцелярію суду представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, при цьому, зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Надав до суду до суду заяву у якій просив справу розглянути без його участі та відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Позивач проходив військову службу у Військовій частині № [NUMBER] Національної Гвардії України, є учасником бойових дій, має військове звання старшини, працював фельдшером батальйону аеродромно-технічного забезпечення, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями посвідчення серія [NUMBER] та витягом з наказу командувача Національної гвардії України від 29.03.2019 року №46 о/с. Вказаним наказом було припинено (розірвано ) контракт та звільнено у запас Збройних Сил України за пп. «б» п.2 ч.5 ст.36 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» [PERSON] , фельдшера батальйону аеродромно-технічного забезпечення ВЧ [NUMBER] НГУ. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ІЧ 2269 Національної Гвардії України про визнання протиправною бездіяльності щодо виплати грошової компенсації при звільнення за неотримане речове майно. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року частково задоволено апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року, вказане рішення суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано протиправною бездіяльність ВЧ [NUMBER] щодо невиплати [PERSON] грошової компенсації за неотримане речове майно на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, №14 від 09 травня 2019 року; зобов`язано ВЧ [NUMBER] виплатити [PERSON] грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 36278,90 грн. 25 березня 2021 року позивачу відповідачем було сплачено компенсацію при звільненні за неотримане речове майно, що підтверджується копією виписки руху коштів на банківському рахунку позивача від 26 березня 2021 року №G9IIM7N66FP4804A. Вказаний факт позивачем не заперечується. Питання відповідальності за порушення трудових прав військовослужбовців та відшкодування моральної шкоди військовослужбовцю у разі порушення його трудових прав не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулюють порядок проходження військової служби. За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положення\~Цивільного кодексу України\~як таких, що визначають загальні підстави та порядок відшкодування моральної шкоди. За змістом\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірною бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч. 1\~ст. 1167 ЦК України). Крім того, оскільки у спірних правовідносинах підставою відшкодування є порушення саме трудових прав позивача, то суд приходить до висновку про можливість застосування також і норм\~КЗпП України. За правилами\~ст. 237-1\~КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (невиплати належних йому грошових сум), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності (п. 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Зазначеними вище судовими рішеннями адміністративних судів, зокрема встановлено, що саме протиправна бездіяльність відповідача призвела до порушення трудових прав позивача, що полягає у невиплаті позивачу в день звільнення грошової компенсації за неотримане речове майно. Згідно ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, суд приходить до висновку, що саме протиправна бездіяльність відповідача призвела до порушення трудових прав позивача та чинним законодавством України саме на відповідача покладено обов`язок відшкодувати позивачу моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Відповідно \~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яким визнана презумпція моральної шкоди, тобто відповідно до позиції ЄСПЛ, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Так, рішенням від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України» Європейський суд з прав людини присудив заявнику відшкодування моральної шкоди, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. Суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень позивач зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Відповідно п. 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд враховує, що при звільненні з військової служби позивач розраховував на отримання вказаної вище компенсації, яка не були виплачена з вини відповідача. Вимушена неможливість користуватися належними позивачу коштами внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача призвела до значних душевних страждань, погіршення психологічного стану, що безумовно відобразилось на фізичному здоров`ї позивача. Суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в заявах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд приймає до уваги також характер правопорушення, його тривалість, зокрема те, що позивач, належні йому при звільненні суми, отримав лише через рік з моменту звільнення. Крім того, порушення прав позивача з боку відповідача призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, в тому числі шляхом звернення за правовою допомогою, а потім до суду за захистом порушеного права.

Outcome: approved