Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 23 будинку № 4 по вул. Пришвина у м. Кривому Розі. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно договору купівлі продажу від 20 вересня 2018 року укладеного між [PERSON]В та [PERSON], останньому на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Вказана квартира зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрована на праві приватної власності на імя позивача [PERSON] 20 вересня 2018 року. Як передбачено ст. 369 ЦК України, співвласник майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше встановлено домовленістю між ними; розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності , здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом; у разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Вищезазначена квартира була придбана [PERSON] під час шлюбу з відповідачем, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. Договір купівлі-продажу вчинений [PERSON]В за нотаріально посвідченою згодою відповідача. Таким чином, [PERSON]В та [PERSON], як колишні власники квартири [ADDRESS], уклавши договір купівлі продажу від 20 вересня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО [PERSON], перестали бути власниками вищезазначеної квартири, а ому втратили право на користування нею відповідно до вимог ст.. 150 ЖК України. Представник позивача [PERSON] до зали судового засідання не зявися, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про дату. Час та місце розгляду справи, до зали судового засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу від 20 вересня 2018 року. посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], укладеного між [PERSON] та [PERSON], останньому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] ( а.с.4-5). Вищезазначена квартира зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності на імя [PERSON] Номер запису про право власності № [NUMBER]. (а.с.6) Згідно акту складеного мешканцями будинку № 4 по вул. Пришвина, [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає з 2003 року. (а.с.16). Згідно до ст.ст.\~12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Статтею\~\~13 ЦПК України\~визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст.ст.\~76,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. \~ \~ \~ \~Так, в судовому засіданні встановлено, що підставі договору купівлі-продажу виданого 20.09.2018 року [PERSON] є власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. В п.п.3 п 3 Договору купівлі-продажу від 20.09.2018 року зазначено, що продавець гарантує, що всі зареєстровані особи в квартирі, знімуться із зареєстрованого обліку до двадцять четвертого вересня 2018 року. (а.с.4 зворот). Однак, як вбачається з довідки про надання інформації щодо зареєстрованої особи, виданої завідуючою реєстрації місця проживання [PERSON] станом на 25 вересня 2018 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO] (а.с. 20). \~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, ч.1\~ст. 319 ЦК України\~та ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч.1\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Право власності на житловий будинок, квартиру, визначені статтями\~317,388 ЦК України\~та\~ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання членів сім'ї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Норми статей\~15,\~16,\~386,\~391 ЦК України \~гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей\~16,\~391,\~386 ЦК\~України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідний правовий висновок, викладено в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11). Отже, суд на підставі наданих письмових доказів, приходить до висновку, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач, як власник вищезазначеної квартири, в звязку з наявністю в ній зареєстрованої особи, яка не проживає в спірній квартирі без поважних\~причин з 2003\~року,\~ позбавлений можливості реалізувати своє право як власника майна. Судом встановлено, що відповідач не\~проживає у\~зазначеній квартирі\~без поважних\~причин з\~2003\~року,\~що підтверджується\~актом від\~04.08.2018\~року (а.с. 16). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки єдиним способом захисту цивільного права - права на користування, володіння та розпорядження своїм майном на власний розсуд, є визнання останнього таким, що втратила право користуватись житловим приміщення, яке належить позивачу на праві приватної власності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у звязку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 704,60 грн., сплачений останньою під час звернення з позовом до суду (а.с. 1).

Outcome: approved