Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Представник ПАТ «Креді Агріколь Банк» (далі по тексту - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - Відповідач) про стягнення заборгованості за Комплексним договором 1/1345569 від 04.03.2013 року (далі по тексту - Кредитний договір) в розмірі 24299, 80 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.03.2013 року між сторонами було укладено Комплексний договір № 1/1345569, відповідно до умов якого Відповідач отримав кредит на споживчі потреби у розмірі 31 200 грн., строком з 04.03.2013р. по 03.03.2016р., який останній зобов'язався повернути згідно з графіком погашення кредиту. Однак, Відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, у зв'язку з чим у Відповідача перед Позивачем виникла заборгованість, що станом на 15.04.2015р. становить 24299,80 грн. та складається з: заборгованість за кредитом - 17108,12 грн., прострочені відсотки - 5864,85 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в сумі - 1326,83 грн. У зв'язку з цим, Позивач був змушений звернутись до суду із вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву в якій просив розглядати справу у відсутність представника позивача, позов просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився. Судом вживалися заходи щодо повідомлення Відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 04.03.2013р. між Позивачем та Відповідачем було укладено Комплексний договір № 1/1345569 (а.с. 10-11). Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до умов Кредитного договору, Відповідач отримав кредит у розмірі 31200 грн., строком на 36 місяців, з 04.03.2013р. по 03.03.2016р. (включно). Позичальник сплачує платежі за кредитом щомісячно до 4 числа кожного місяця, згідно з Графіком погашення заборгованості за Кредитним договором. Повернення кредиту здійснюється в валюті кредиту. Кредит надавався Відповідачу на споживчі потреби (пп. 1.1., 1.2. Кредитного договору). Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору, за користування кредитом позичальник (Відповідач) сплачує процентну винагороду (далі - проценти) щомісячно, в розмірі 13.00 % річних за користування кредитом, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за Договором та комісійну винагороду щомісячно за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1, 80 % в місяць від суми кредиту. Відповідно до п. 3.1. Кредитного договору, у разі прострочення сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою, згідно умов Договору, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки від суми простроченої заборгованості за Договором за кожний день прострочення платежу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач свої зобов'язання за комплексним договором виконав повністю, що підтверджується меморіальним ордером № 1/1345569 від 04.03.2013р. Відповідач належним чином не виконує умови Кредитного договору, внаслідок чого у Відповідача перед Позивачем станом на 15.05.2015р. утворилась заборгованість в розмірі 24299,80 грн., яка складається із: заборгованість за кредитом - 17108,12 грн., прострочені відсотки - 5864,85 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів - 1326, 83 грн., що підтверджується наданим Позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 6). З метою досудового врегулювання спору Позивач надсилав Відповідачу вимогу про повне дострокове виконання зобов'язань від 12.03.2015р. (а.с. 7), проте вказана вимога була залишена Відповідачем поза увагою. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України за договором позики передбачено повернення боргу (позики) частинами (в розстрочку). В цьому випадку, якщо позичальник порушить строк повернення наступної частини позики, то це дає право позикодавцю вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася і належних йому відсотків. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню сума у розмірі 24299,80 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн., які сплачено Позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. На підставі викладеного та

Outcome: approved