Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог Служба у справах дітей Тульчинської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 17.09.2005 по 15.02.2008. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . 03.10.2007 рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області у справі №2-1078 було зменшено розмір аліментів утримуваних з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] з 1/4 до 1/5 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 19.07.2007 і до повноліття дитини. Впродовж тринадцяти років після розірвання шлюбу відповідач ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини. Позивач неодноразово зверталась до нього з проханням приймати участь у вихованні спільної дитини, виконувати свої батьківські обов`яки, забезпечувати дитині достатній життєвий рівень, однак відповідач ігнорував та ігнорує прохання позивача та участі у вихованні та розвитку сина не приймає, з ним не спілкується та не бачиться, не проявляє до нього інтересу, матеріально дитину не забезпечує. Всі питання щодо виховання сина позивач вирішує самостійно, без участі та підтримки відповідача, дитина знаходиться на повному утриманні матері. Рішення суду щодо сплати аліментів на утримання сина відповідач не виконує навіть в примусовому порядку. Станом на 01.09.2020 його заборгованість складає 67296,45 грн. Показовим у відношенні відповідача до сина та його виховання є факт ненадання останнім позивачу дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон до Єгипту з метою покращення здоров`я дитини, її фізичного і духовного розвитку та розширення світогляду в період з 03.10.2020 по 09.10.2020. У даний час син проживає з матір`ю у [ADDRESS] та навчається у загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №160 Дарницького району м.Києва. До переїзду син проживав з матір`ю у [ADDRESS] . В зв`язку з даними обставинами позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 гр та сплачений судовий збір. Позивач та її представник у судове засідання 23.12.2021 не з`явилися, від представника позивача надійшла заява, згідно якої він просить позглянути справу у відсутність позивача та її представника. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечують. На минулих засіданнях позивач та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просили позов задовольнити. Позивач також вказала, що син проживає в Києві з 2014 року. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, у встановлений судом строк відзив не подав. Третя особа - представник Служби у справах дітей Тульчинської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява від неї, згідно якої вона просить розглянути справу без участі представника. Третя особа - представник Служба у справах дітей Тульчинської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява від нього, згідно якої останній вказав, що відповідно до структури Тульчинської міської ради до її складу входить служба у справах дітей, яка в свою чергу виконує делеговані їй повноваження у сфері захисту прав дітей на території Тульчинської міської об`єднаної територіальної громади. У даній справі за доцільне залучити у якості третьої особи службу у справах дітей Тульчинської міської ради. Допитаний в судовому засіданні 09.08.2021 свідок [PERSON] суду показав, що він являється дідом [PERSON] . З трьох років онук жив біля них, вони займались його вихованням. В м.Тульчині в ЗШ №3 він закінчив чотири класа. Згодом мати забрала його в м.Київ. Батько дитини вихованням не займався з їх розлучення. Свідок [PERSON] 06.09.2021 суду показала, що вона є сестрою позивача. Батько не займався вихованням дитини, школу не відвідував. Свідок [PERSON] 06.09.2021 суду показала, що вона є матір`ю позивача. Батько участі у вихованні дитини не приймав з самого народження, як і не цікавиться його життям зараз, допомоги не надає. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні вставновлено, що сторони з 17.09.2005 перебували в зареєстрованому шлюбі, який 15.02.2008 було розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб від 17.09.2005 серія [NUMBER] (а.с.8) та копія свідоцтва про розірвання шлюбу від 15.02.2008 серія [NUMBER] (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про народження від 02.02.2006 серія [NUMBER] (а.с.10), сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно копії рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 03.10.2007 у справі №2-1078/2007, яке набрало законної сили 16.10.2007 (а.с.11-12), зменшено розмір аліментів утримуваних з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] та на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] з 1/4 до 1/5 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 19.07.2007 і до їх повноліття. 25.10.2007 Тульчинським районним судом Вінницької області на підставі вищевказаного рішення було видано виконавчий лист №2-1078/2007, про що свідчить його копія (а.с.37-38). Згідно копії довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів, виданої 29.09.2020 Тульчинським районним відділом ДВС (а.с.13) та копії розрахунку боргу по аліментах [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] від 03.09.2020 №6, проведеного державним виконавцем Галізою Ю.О. (а.с.17-22) вбачається, що станом на 01.09.2020 заборговансть зі сплати аліментів [PERSON] перед [PERSON] складає 67296,45 грн. В період з 01.02.2009 по серпень 2020 [PERSON] жодного разу не здійснив проплату аліментів відповідно до виконавчого листа №2-1078/2007. Згідно копії розрахунку боргу по аліментах [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] від 25.03.2021 №6, проведеного державним виконавцем Галізою Ю.О. (а.с.102) вбачається, що станом на 01.03.2021 заборговансть зі сплати аліментів [PERSON] перед [PERSON] складає 74365,95 грн. Згідно копії довідки школи І-ІІІ ступенів №160 Дарницького району м.Києва від 21.04.2021 №146 (а.с.100), [PERSON] , учень 9-А класу, навчається в школі І-ІІІ ступенів №160 Дарницького району м.Києва з 01.09.2016 по теперішній час. За час його навчання в школі батько [PERSON] не відвідував батьківські збори, не спілкувався з класним керівником та не брав участі у вихованні сина. Згідно копії довідки НВК ЗШ І-ІІІ ст. №3 гімназії ім.О.С.Пушкіна м.Тульчина Тульчинської міської ради від 22.03.2021 №02.1-16/30 (а.с.101), за період навчання [PERSON] , [INFO] з 01.09.2021 по 30.07.2016, учня НВК ЗШ І-ІІІ ст. №3 гімназії ім.О.С.Пушкіна м.Тульчина Тульчинської міської ради його батько [PERSON] не брав участі у вихованні дитини, не відвідував батьківські збори та не цікавився дитиною. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 26.04.2021 (а.с.92) вбачається, що [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] в двокімнатній квартирі з усіма комунальними зручностями. Для дитини створені належні умови для проживання, розвитку, навчання, відпочинку. Відповідно до висновку Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] від 19.05.2021 №101-3488/04 (а.с.93), орган опіки та піклування Дарницького району міста Києва вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Також даним висновком було встановлено, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбується про стан її здоров`я. Під час засідання неповнолітній [PERSON] повідомив, що не знає свого батька та хоче, щоб його позбавили батьківських прав. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються ст. ст. 150, 164 Сімейного кодексу України (надалі СК України). Відповідно до ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 СК України, кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважати дитину, а також несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути судом позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Згідно п. 15 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У пункті 16 вказаної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В порушення даних принципів щодо виховання дитини, батько неповнолітнього сина [PERSON] - [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по його вихованню, що підтверджується наявними в справі доказами. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, не цікавиться його життям, не піклується про його фізичний, моральний та духовний розвиток, тому є підстави для позбавлення його батьківських прав. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст .4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. В свою чергу, відповідач будь-яких заперечень на спростування позиції позивача в судове засідання не надав. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Вирішуючи питання, щодо стягнення судових витрат, судом враховано наступне. Відповідно до вимог ч.1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 59 Конституції України гарантується кожному право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.48 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 вказаної постанови Кабінету Міністрів України, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічний висновок зробив ВС у постанові від 17.10.2018 у справі №301/1894/17. У постанові від 03.05.2018 в справі №372/1010/16-ц ВС дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Таким чином, з огляду на вищевикладене, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договір про надання правничої допомоги, а також відповідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Між тим, позивачем та його представником на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн було надано лише копію договору №02/2020 про надання правової допомоги від 15.12.2020 (а.с.24-25) та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 21.11.2019 серія ЗП002432 (а.с.23). В свою чергу, доказів, які б підтверджували обсяг наданої правничої допомоги, її вартість, детальний опис робіт (наданих послуг), зокрема, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, ні позвачем, ні його представником суду не надано. Відтак, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу відсутні. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 840,80грн (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved