Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Представник заявника звернувся до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою, а саме просить визнати відумерлою спадщиною квартиру [ADDRESS], що належала на праві власності [PERSON] та передати відумерлу спадщину квартиру [ADDRESS] до комунальної власності територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради. В обґрунтування своєї заяви посилається, що за даними КП «ХМ БТІ» станом на 31.12.2012 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 27.05.2003 року №1698. За інформацією КП «Жилкомсервіс» в квартирі [ADDRESS] була зареєстрована за місцем проживання [PERSON] з 06.06.2003 року по 18.05.2013 року, яка померла 29.04.2013 року. Представник заявника [PERSON] в судове засідання зявився, заяву підтримав та просив задовольнити. Представник заінтересованої особи Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином та своєчасно, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність, просив заяву задовольнити. Зацікавлені особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, повідомлені належним чином та своєчасно. Суд, вислухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Правилом статті 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 278 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] була власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-10,12-19, 27-29), була зареєстрована в ній та була знята з реєстрації 29.04.2013 року в зв'язку зі смертю (а.с. 7). [PERSON] померла 28.04.2013 року, актовий запис про смерть №5974 від 29.04.2013 року . (а.с. 7,50). Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна виданої Реєстраційною службою ХМУЮ від 05.08.2014 року № 25175425, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні. (а.с. 26). Відповідно до листа від 8 ХДНК від 02.02.2015 року №417/01-16, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, з заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалися. Відповідно до розрахунку, заборгованість станом на 01.05.2014 року по оплаті житлово-комунальних послуг по [ADDRESS] складає 1900,23 грн. (а.с 20-25). Відповідно до довідки №897 від 12.05.2014 року, в квартирі за адресою: [ADDRESS] ніхто не зареєстрований. (а.с. 11). Але, відповідно до договору дарування квартири від 25.07.2003 року, посвідченого ПН ХМНО [PERSON], власниками спірної квартири на теперішній час є зацікавлені особи [PERSON] та [PERSON], що також підтверджується інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.05.2015 року. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні даної заяви необхідно відмовити, оскільки дана квартира є власністю зацікавлених осіб [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування, який не оскаржується та є чинним.

Outcome: dismissed