Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовом до Токарівської сільської ради Дворічанського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті її матері [PERSON], померлої 01 листопада 2003 року, залишилася спадщина у виді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,68 га., яка належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ХР №033381. Після смерті матері [PERSON] звернувся до Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області для оформлення спадщини, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що у разі видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусу необхідно представити витяг з поземельної книги, після чого проставляється відмітка в державному акті про перехід права власності на земельну ділянку. Дворічанське ДЗК відмовило у видачі вказаного витягу з поземельної книги через відсутність кадастрового номеру на земельну ділянку. Земельним ділянкам, на які виготовлялися державні акти на право приватної власності на землю до 01 вересня 2003 року, кадастрові номери не присвоювалися, інформація по земельним ділянкам до АС ДЗК не вносилася, а тому відділ Держкомзему у Дворічанському районі Харківської області не має можливості виготовити Витяг з державного реєстру земель. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, надав заяву, в якій просив суд справу розглянути у його відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання двічі не зявився, надав заяву, в якій просив суд справу розглянути у його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ХР №033381, виданого 07 лютого 2000 року Токарівською сільською радою Дворічанського району Харківської області, на підставі рішення Токарівської сільської ради Дворічанського району Харківської області №9 від 14 вересня 1999 року, [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 6,68 га. (а.с.8-9), яка розташована на території Токарівської сільської ради Дворічанського району Харківської області. Цільове призначення земельної ділянки ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач [PERSON] народився 28 січня 1977 року, у свідоцтві про народження батьками зазначені [PERSON], [PERSON] (а.с.6). 01 листопада 2003 року [PERSON] померла (а.с.7). Після смерті матері [PERSON] звернувся до Дворічанської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини, але постановою від 15 червня 2012 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку, у звязку з ненаданням витягу з Поземельної книги (а.с.10-11). Відповідно до листа відділу Держкомзему у Дворічанському районі Харківської області №01-43/88 від 02 лютого 2012 року, на земельну ділянку (державний акт ІІ-ХР №033381) відсутня інформація по АС ДЗК, тому на даний час неможливо надати витяг з Поземельної книги (а.с.13). Відповідно до витягу відділу Держземагенства у Дворічанському районі Харківської області з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 04-11/477 від 08 серпня 2014 року, на території Токарівської сільської ради Дворічанського району Харківської області знаходяться земельні угіддя, площею ріллі 6,68 га., що належить [PERSON] на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії ІІ-ХР №033381 від 07 лютого 2000 року. Нормативна грошова оцінка земельних угідь становить 149099,68 гривень (а.с.12). Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, і означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, у звязку з чим в даний час неможливо внести відомості в АС ДЗК щодо земельної ділянки, належної померлій, що дало б можливість позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті матері в нотаріальній конторі. Враховуючи викладене і відсутність іншого способу відновлення порушеного права, позивач обґрунтовано звернувся з позовом до суду за захистом порушеного права шляхом визнання за ним права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах. За життя [PERSON] заповіту не склала. Згідно ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. 22 листопада 2011 року [PERSON], яка є донькою померлої [PERSON] і сестрою позивача [PERSON] подала до Дворічанської державної нотаріальної контори заяву, посвідчену секретарем Токарівської сільської ради Дворічанського району Харківської області, про відмову від прийняття спадщини (а.с.14). Таким чином, згідно ст. 1216 ЦК України, з дня відкриття спадщини право власності на зазначену земельну ділянку перейшло до позивача, тому за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] слід визнати право власності на земельну ділянку, площею 6,68 га., розташовану на території Токарівської сільської ради Дворічанського району Харківської області, згідно державного акту серії ІІ-ХР №033381 від 07 лютого 2000 року, виданого на імя [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показання свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимога бо заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 3 ст.60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів для задоволення позовних вимог. Відповідачем, всупереч вимог ст.ст. 10, 11, 57, 60 ЦПК України, належних та допустимих доказів наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог не надано. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, а представник відповідача не заперечував проти задоволення позовних вимог, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved