Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Представник позивача за дорученням Гребенюк О.С. звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором №б/н від 20 серпня 2018 року в розмірі 15440 гривень 20 копійок та судовий збір в розмірі 2102 гривні 00 копійок. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачка [PERSON] звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву №б/н від 20 серпня 2018 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 6000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідачка не виконувала умови договору, тобто не сплачувала кожного місяця обов`язковий мінімальний платіж, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 15440 гривень 20 копійок. Що й стало підставою для звернення представника позивача до суду з вказаним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явився. Надав суду заяву в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги позивача та просить розглянути справу за відсутністю представника банку. Не заперечує щодо розгляду справи у заочному порядку. Відповідачка повідомлялась про дату, час та місце проведення судового засідання судовою повісткою за місцем офіційної реєстрації, але на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою «адресат відсутній». В подальшому, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідачки [PERSON] до суду в судове засідання, однак остання в судове засідання на вказану в оголошенні дату не з`явивсялась, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без її участі до суду не надіслала, про причини неявки суд не повідомила. Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідачка [PERSON] звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписавла Заяву №б/н від 20 серпня 2018 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 6000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Разом з цим, у анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку зазначено, що ка підписанням цієї анкети-заяви у повному обсязі приєднується до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет та які разом із Пам`яткою клієнта, Тарифами, складають між нею та позивачем договір банківського обслуговування. До позовної заяви позивач додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.72-88). Також, до позовної заяви додано довідку про видачу кредитних карт (а.с.51), з якої вбачається, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою [PERSON] був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано наступну кредитну картку: 20 серпня 2018 року № [NUMBER] термін дії 06/22. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на [PERSON] (а.с. 50) вбачається, що по картці № [NUMBER] : 06 серпня 2018 року зафіксовано страт карткового рахунку; 20 серпня 2018 року встановлено кредитний ліміт в розмірі 6000 гривень; 17 квітня 2019 року знижений кредитний ліміт до 0.00 гривень. Згідно наданого розрахунку, заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 25 грудня 2019 року складає 15440 гривень 20 копійок (а.с. 64-67) в тому числі : заборгованість за тілом кредита - 10555 гривень 23 копійки; заборгованість за простроченими відсотками - 774 гривні 69 копійок; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 - 2898 гривень 84 копійки; штраф (фіксована частина) - 500 гривень 00 копійок; штраф (процентна складова) - 711 гривень 44 копійки. Згідно з п.п. 1, 2 Статуту АТ КБ «Приватбанк» рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» став правонаступником всіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Тож, судом встановлено, що як на доказ укладення кредитного договору між банком та [PERSON] , позивачем надано: анкету-заяву відповідачки про бажання отримати банківську послугу від 20 серпня 2018 року; Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку; довідку про умови кредитування; довідку про видачу кредитних карт; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти. Однак, суд відхиляє ці докази як належні, достовірні та достатні на підтвердження існування договірних кредитних відносин між сторонами по справі, оскільки вони не містять відомостей про укладення саме кредитного договору. Як вбачається з копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про оформлення відповідачкою кредитного договору у розмірі 6000 гривень, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії на умовах, обумовлених у позові. Зазначена Анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку взагалі не містить даних про те, яку саме банківську послугу бажає отримати відповідачка та про отримання відповідачкою зазначеної суми кредиту. Матеріали справи також не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Умов, на які посилається позивач, ознайомилась відповідачка [PERSON] і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку та могла їх розуміти, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тобто, позивач не надав підписаних відповідачкою Умов та Правил надання банківських послуг. З наданих позивачем довідки про умови кредитування та довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти також неможливо встановити факт укладення між позивачем та відповідачкою [PERSON] саме кредитного договору. Тож, позивачем не надано будь-яких інших доказів на підтвердження того, що відповідачка виявила бажання отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що їй була надана відповідна кредитна картка, які, крім того, мають бути скріплені підписом позичальника. Оскільки, АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження видачі відповідачці кредитної картки та розміру наданого відповідачці [PERSON] кредиту, то, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачці не є можливим, отже доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено саме укладання кредитного договору. Аналогічна позиція висловлена в правовому висновку, що викладений в постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року (№703/3063/18). В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (20.08.2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (12.03.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено факту укладення кредитного договору, умов, на яких він укладався, в тому числі і щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами. Наданий позивачем розрахунок не може слугувати підтвердженням укладення кредитного договору, оскільки по суті є письмовим обґрунтуванням заявлених вимог. Стягнення відсотків і штрафних санкцій є похідним від основного зобов`язання. Оскільки судом не встановлено факту укладання кредитного договору, суми кредитної заборгованості, розміру відсотків, під які видавався кредит, та строку дії кредитного договору, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» є не доведеними, відповідно такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи, що позов залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed