Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

Представник заявника - адвокат Саєнко О.М., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини. В обгрунтування заявлених вимог заявник зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 25.06.1983 року. Від даного шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] . Однак, 21.08.1996 року шлюб між заявником та [PERSON] був розірваний, однак колишнє подружжя продовжувало проживати однією сім`єю як чоловік та жінка без офіційної реєстрації шлюбу до самої смерті [PERSON] , а саме, до 13.02.2021 року. Заявник разом з колишнім чоловіком [PERSON] весь час вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали єдиний сімейний бюджет, піклувались один про одного та свою дитину. З метою отримання спадщини заявник звернулась до нотаріуса. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину заявникові не вдалося, оскільки нотаріусу не було надано документів на підтвердження факту проживання разом зі спадкодавцем однією сім`єю не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини. Зазначена обставина на теперішній час є перешкодою в реалізації права заявника на прийняття спадщини, що стало приводом для звернення заявника до суду за захистом даного права. В судове засідання заявник та його представник не з`явилися, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу без їх участі, підтримали заявлені вимоги, просили заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи - Новгородська селищна рада до судового засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує щодо задоволення заяви. Дослідив матеріали справи, суд доходить висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Отже, матеріалами справи встановлено, що заявник - [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 25.06.1983 року, від якого мали сина [PERSON] 21.08.1996 року шлюб між заявником та [PERSON] був розірваний, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 10.06.2010 року, актовий запис № 215. Однак, не дивлячись на офіційне розірвання шлюбу, фактично колишнє подружжя продовжувало проживати однією сім`єю як чоловік та жінка без офіційної реєстрації шлюбу. Відповідно до свідоцтва про право власності від 18.09.2007 року, видане комісією по приватизації житлового фонду ТОВ «Новгородський комбінат комунального господарства» квартира [ADDRESS] на прав спільної часткової власності належить по 1/3 частки кожному - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На теперішній час заявник продовжує проживати в зазначеній квартирі, що підтверджується відміткою в її паспорті та довідками про склад сім`ї №397,398 від 22.02.2021, виданими Виконавчим органом Новгородської селищної ради. Заявник разом з колишнім чоловіком [PERSON] весь час вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали єдиний сімейний бюджет, піклувались один про одного та свою дитину. У березні 2015 року помер син заявника - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть сері [NUMBER] від 30.04.2015 року, виданого відділом ЗАГС адміністрації Сланцевського муніципального району Ленінградської області, актовий запис №216. [INFO] помер чоловік заявника - [PERSON] . Факт смерті [PERSON] підтверджений свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим органом Новгородської селищної ради міста Торецька Донецької області 15.02.2021. Згідно акту №б/н від 25.02.2021 року, що складений у присутності двох свідків (сусідів) та засвідчений секретарем керівником виконавчого органу Новгородської селищної ради, за адресою: [ADDRESS] , з 1987 року проживала сім`я у складі: [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки про склад сім`ї № 398 від 22.02.2021, виданої виконавчим органом Новгородської селищної ради за адресою: [ADDRESS] станом на березень 2015 року зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки про склад сім`ї № 397 від 22.02.2021, виданої виконавчим органом Новгородської селищної ради за адресою: [ADDRESS] станом на 13.02.2021 року зареєстрована [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все майно, що належало йому за життя на праві власності, зокрема, до спадкової маси увійшла 1/3 частка квартири [ADDRESS] . З метою отримання спадщини заявник звернулась до нотаріуса. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину заявникові не вдалося, оскільки нотаріусу не було надано документів на підтвердження факту проживання разом зі спадкодавцем однією сім`єю не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, встановлення факту факту проживання разом зі спадкодавцем однією сім`єю не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини для заявника має юридичне значення, оскільки встановлення даного факту безпосередньо породжуватиме юридичні наслідки, в даному випадку право прийняття спадщини. Іншого порядку встановлення зазначеного факту, аніж шляхом звернення до суду, законом не визначено. 23.02.2021 [PERSON] зверталась до приватного нотаріуса Торцького міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , на підставі чого була заведена спадкова справа, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №63672651 від 23.02.2021 року. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 місцем відкриття спадщини є останнє місце реєстрації спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч.2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 передбачено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Встановлення даного факту для заявника має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, в даному випадку прийняття спадщини, і законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Пунктом 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 3ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також інші справи у випадках, встановлених законом. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 № 5, судом встановлюються факти, які породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо. Частина 1ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. З огляду на наведе, суд дійшов висновку висновку щодо обгрунтованості заяви та наявності правових підстав для її задоволення.

Outcome: approved