Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у липні 2014 р. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що його довіритель в листопаді 2007 р. познайомився з відповідачкою та між ним виникли стосунки, які через деякий час припинились та на початку 2009 р. відносини між сторонами знову відновились і вже з травня 2009 р. сторони почали проживати разом у фактичних шлюбно-сімейних відносинах, як подружжя, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Далі представник зазанчає, що 07.06.2012 р. сторони офіційно зареєстрували свої стосунки в органах РАГС, уклавши шлюб, проте, який був розірваний 14.05.2013 р. За весь час спільного проживання сторін як подружжя без реєстрації шлюбу, останні мешкали у належній позивачу квартирі [ADDRESS]. Представник позивача зазначає, що факт проживання сторін у фактичних шлюбних стосунках без реєстрації шлюбу підтверджується неодноразовими спільними закордонними поїздками, а саме: у 2009, 2010, 2011 та 2012 р.р., спільним святкуванням державних та релігійних свят, днів народжень, про що свідчать фотокартки, крім того даний факт можуть підтвердити свідки. Представник позивача зазначає, що у період спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу, відповідачка мала в суборенді приміщення (з №1 по №11 (групи приміщень №6) (в літері А), загальною площею 233,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що перебувало у комунальній власності, а тому позивач запропонував останній приватизувати дане приміщення шляхом його викупу з комунальної власності, у зв'язку з чим позивач сплачував конкурсну оренду даного приміщення близько пів року по 10 000 доларів США щомісяця та у серпні 2009 р. відбулась приватизація даного приміщення, що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу від 11.08.2009 р., оформленого на відповідачку та у вересні 2009 р. було зареєстровано право власності. Також, у період спільного проживання сторін, як подружжя без реєстрації шлюбу, був придбаний автомобіль [NUMBER]. Представник позивача вважає, що вказане вище майно є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя, оскільки було набуто ними у період перебування у фактичних шлюбно-сімейних стосунках без реєстрації шлюб, а тому частки вказаного майна є рівними. Представник позивача зазначає, що оскільки сторони не можуть дійти згоди щодо поділу спірного майна, набутого ними у період перебування у фактичних сімейних стосунках без реєстрації шлюбу, просить суд встановити факт проживання сторін у фактичних сімейно-шлюбних відносинах у період з травня 2009 р. по 07.06.2012 р., визнати об'єктами права спільної сумісної власності сторін приміщення (з №1 по №11 (групи приміщень №6) (в літері А), загальною площею 233,5 кв.м. та автомобіль [NUMBER], та в порядку поділу вказаного майна визнати за позивачем право власності на 2/3 частини приміщення від його загальної площі 233,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (з №1 по №11 (групи приміщень №6) (в літері А), а за відповідачкою визнати право власності на 1/3 частину приміщення від його загальної площі 233,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (з №1 по №11 (групи приміщень №6) (в літері А) та на автомобіль LEXUS RX450H, д.н.з. [NUMBER] та стягнути з відповідачки судовий збір. Позивач та його представники в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка та її представники в судовому засіданні позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши письмові докази по справі прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 07.06.2012 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який 14.05.2013 р. був розірваний (а.с. 15, 16). Встановлено та підтверджено відповідачкою у судовому засіданні, що вона з листопада-грудня 2007 р. знайома з позивачем та з початку 2009 р. періодично підтримувала інтимні стосунки з ним, з цього часу 3,4 рози були разом закордоном, до початку 2011 р. відповідачка 1-2 рази на три тижні зустірчалась з позивачем у його квартирі де залишалась на ніч. Крім того, відповідачка, заперечуючи позоні вимоги підтвердила, що з червня 2009 р. знайома з матір'ю позивача, з його сестрою та бабусею. Встановлено, що до серпня 2009 р. відповідачка орендувала нежилі приміщення з № 1 по № 11 (групи приміщень № 6), загальною площею 233.50 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] (Літера А) (а.с. 68-72). Судом встановлено, що відповідачка [PERSON], відповідно до Договору купівлі-продажу від 11.08.2009 р. придбала у власність вказані вище нежитлові приміщення (а.с. 19-22). Також, встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу № 5410/11/10 від 23.11.2010 р. відповідачка [PERSON] придбала у власність транспортний засіб автомобіль [NUMBER] (а.с. 50-54). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивача знає з 1990 р., а відповідачку близько п'яти років, коли саме сторони одружились він не знає, однак коли 3-4 роки назад вони були у свідка на дні народженні, він їх сприйняв як подружжя. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивача знає з 2005-2006 р.р. та йому відомо, що з середини 2009 р. сторони почали спільно проживати як подружжя, оскільки свідок часто був у квартирі позивача, де завжди була відповідачка та її собака. При цьому, свідок зазначив, що неодноразово за дорученням позивача заходив до квартири останнього у його відсутність, де відповідачка передавала певні документи. Свідку відомо, що сторони одружились у 2012 р., оскільки особисто, після реєстрації їх шлюбу, відвозив подружжя в аеропорт. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що йому відомо, що сторони з середини 2009 р. перебували в цивільному шлюбі, проживали разом у позивача та вели спільне господарство. Свідок зазначив, що у 2009 р. позивач позичив у нього в борг значну суму для придбання нежитлових приміщень по [ADDRESS] в м. Києві для відповідачки для ведення її модельного бізнесу, проте, оскільки свідку гроші не повернуті до теперішнього часу, він на даний час звернувся до Деснянського районного суду м. Києва по стягнення цього боргу. Також, свідок зазначив, що був присутнім на весіллі сторін, після чого вони почали дружити сім'ями та відвідувати дні народження один одного. У суду не має підстав ставити під сумнів свідчення вказаних вище свідків. При цьому суд враховує, що їх свідчення не протирічать фактам та обставинам встановленим судом. Покази свідків [PERSON] та [PERSON] суд не приймає до уваги, оскільки останні протирічать між собою. Так свідок [PERSON] зазначила, що вкінці 2010 р. відповідача припинила стосунки з попереднім чоловіком, після чого почала періодично ночувати у позивача, при цьому, свідок [PERSON] зазначила, що шлюбні стосунки між сторонами почалися лише після весілля, оскільки до цього відповідачка періодично зустрічалась з іншими чоловіками. При цьому, свідок [PERSON] зазначила, що позивач в свій час допоміг відповідачці з приватизацією нежитлових приміщень по [ADDRESS] в м. Києві. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає відповідачку з 1989 р. та працюють разом до теперішнього часу, одруження сторін для неї було здивуванням, оскільки свідок думала, що відповідачка вийде заміж за [PERSON] Будь-яких інших пояснень чи відомостей свідок суду не надала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з листопада 2008 р. він перебуваючи у офіційно зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, підтримував інтимні стосунки з відповідачкою та проживав разом з нею. Свідок зазначив, що остаточно їхні з відповідачкою стосунки припинились у 2010 р., а спільний побут у 2009 р. Свідок зазначив, що його шлюб був офіційно розірваний у 2012 р. та наразі його дружина з сином проживають у Німеччині. Згідно ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Таким чином, враховуючи покази свідків, які підтвердили, що у 2009-2010 р.р. при відвідуванні позивача у його квартирі там завжди знаходилась відповідачка, яка господарювала та клопотала в присутності гостей, неодноразові спільні з 2009 р. поїздки сторін закордон, спільне відвідування святкових сімейних та публічних заходів, що також підтверджується наявними в матеріалах фотокартками (а.с. 23-25), знайомство з членами родини позивача як подружжя, що не спростовано в судовому засіданні відповідачкою та її представниками, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] у період з травня 2009 р. по 07.06. 2012 р. проживали однією сім'єю, як подружжя без реєстрації шлюбу. Доводи відповідачки, що остання з відчуття жалю з травня 2009 р. періодично ночувала у позивача, допомагала йому по господарству, зустрічала гостей, виключно в якості друга неодноразово їздила з позивачем закордон, також з відчуття жалю офіційно зареєструвала з ним шлюб, суд не приймає до уваги, у зв'язку з відсутністю правового підґрунття. Згідно ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного поживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.207 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб розірвання шлюбу, визнання його недійсним а поділ спільного майна подружжя», при застосуванні статті № 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 2009 р. по червень 2012 р. не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншими особами. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Одночасно, суд приймає до уваги покази свідка [PERSON], який відповідно до Розписки від 07.08.2009 р. позичив позивачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 1 350 000грн. з метою придбання нерухомості, а саме: нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS], що підтверджується рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24.09.2014 р. про стягнення заборгованості за розпискою (а.с. 140, 141). Посилання відповідачки, що остання за власні кошти придбала у власність спірні нежитлові приміщення, суд не приймає до уваги, оскільки всупереч ст. 60 ЦПК України, остання не надала суду жодних доказів в підтвердження зазначеного, також, як вбачається з особистих пояснень свідка [PERSON], допитаної судом за клопотанням відповідачки, яка підтвердила, що позивач допомагав відповідачці в приватизації цих приміщень. Таким чином, суд в порядку п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 р. за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», з'ясував джерело та час придбання спірного автомобіля [NUMBER] та нежитлових приміщень, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (з №1 по №11 (групи приміщень №6) (в літері А), у зв'язку з чим приходить до висновку, що вказане майно є об'єктом спільної сумісної власності сторін, як подружжя. Враховуючи запропонований позивачем варіант поділу спільного майна сторін, як подружжя, суд вважає можливим прийняти його до уваги та наступним чином розподілити його між сторонами, визнавши за позивачем 2/3 частини спірних нежитлових приміщень та за відповідачкою визнати право власності на спірний автомобіль та 1/3 частину вказаних вище нежитлових приміщень. Дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позивач та його представники відповідно до ст.. 60 ЦПК України довели в судовому засіданні позовні вимоги, які знайшли своє підтвердження та обґрунтування, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі, ст.ст. 321, 328, 365 ЦК України, ст.ст. 3, 70, 74 СК України, Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 р. за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»ст.ст. 10, 11, 60, 179, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

Outcome: approved