Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Представники відповідача - Ренійської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» позовні вимоги не визнали, надали відзив на позов, представник відповідача - адвокат Дабіжа Я.І. щодо задоволення позовних вимог заперечував, зазначив, що позовні вимоги являються необґрунтованими та безпідставними, зазначив, що згідно Статуту ДП «АМПУ» (у т.ч. і його РФ) є унітарним підприємством, яке діє як державне комерційне підприємство та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України, отже являється юридичною особою публічного права. Позивач був переведений на посаду начальника зміни портового нагляду інспекції державного портового нагляду служби капітану порту, він згідно посадової інструкції наділений організаційно-розпорядчими функціями, як працівник відповідно до рівня своєї посади, отже він входить до категорії працівників юридичних осіб публічного права, на підставі чого і був внесений до переліку «відповідальних» осіб до наказу №838/21 від 22.12.2018р. «Про превентивні антикорупційні заходи РФ ДП «АМПУ». На підставі вищевикладеного, представник відповідача просив у задовленні позовних вимог відмовити. Позивач, його представник - [PERSON] на задоволенні позову наполягали, доводи позову підтримали,на задоволенні позовних вимог наполягали. Треті особи - [PERSON] , [PERSON] ., [PERSON] не заперечували щодо задоволення позовних вимог, додаткових заяв не надали,просили про розгляд справи без їхньої участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія наказу №375 від 01.08.2014р. РФ ДП «АМПУ» по особовому складу про переведення працівників; копія наказу №838/21 від 22.12.2018р. РФ ДП «АМПУ» про превентивні антикорупційні заходи РФ ДП «АМПУ»; копія додатку №1 до наказу №838/21 від 22.12.2018р. РФ ДП «АМПУ» (перелік посад та посадових осіб); копія листа заст. прокурора Одеської області від 03.05.2018р.; копія рапорту позивача від 14.01.2019р.; копія заяви [PERSON] від 21.01.2019р.; копія постанови Ренійського районного суду Одеської області від 20.07.2018р.; копія відповіді відповідача від 17.01.2019р. на рапорт позивача; копія листа НАЗПЗК із роз`ясненнями акту законодавства; копія наказу №20 від 13.06.2013р. для особового складу РФ ДП «АМПУ» про переведення працівників; копія аркушу із ознайомленням із наказом №838/21 РФ ДП «АМПУ» від 22.12.2018р.; копія посадової інструкції служби капітана морського порту - начальника зміни портового нагляду; копії змін та доповнень №№ 1, 2 до посадової інструкції. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що наказом №375 від 01.08.2014р. по особовому складу РФ ДП «АМПУ» позивача було призначено на посаду начальника зміни портового нагляду інспекції державного нагляду служби капітану порту РФ ДП «АМПУ». Згідно наказу РФ ДП «АМПУ» №838/21 від 22.12.2018р. «Про превентивні антикорупційні заходи РФ ДП «АМПУ» було затверджено та введено в дію перелік посад та посадових осіб РФ ДП «АМПУ», які визнаються суб`єктами декларування, перелік яких було визначено у Додатку №1 цього наказу. У відповідності до п. 18 цього Додатку №1, посада позивача була визначена як посада, яка підпадає під декларування у відповідності до Закону України «Про запобігання корупції». Позивач вважає наказ протиправним в частині, що стосується його, таким, що підлягає скасуванню в частині визначення посади «начальника зміни портового нагляду», яка визнається суб`єктом декларування. В якості доводів позовних вимог позивач вказує на те, що він не являється особою публічного права, не є керівником, головним бухгалтером,членом наглядової ради чи виконавчого органу управління ДП «АМПУ», Статутом ДП «АМПУ» посаду, що він займає, не визначено як таку, що підпадає під поняття посадової особи. Крім того, позивач посилається на доводи суду, викладені у постанові Ренійського районного суду Одеської області від 20.07.2018р. у справі №510/964/18, якими було встановлено що посада, яку займає позивач, не підпадає під поняття «посадової особи юридичної особи публічного права». Отже, позивач не може бути суб`єктом декларування, особою, яка несе відповідальність за порушення Закону України «Про запобігання корупції». Позивач зауважує, що він звертався до керівництва РФ ДП «АМПУ» із вимогою виключити його посаду із Додатку № 1 до наказу №838/21 від 22.12.2018р., але йому в цьому було відмовлено, у зв`язку із чим він вимушений був звернутися із даним позовом до суду, який просить задовольнити. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши доводи відзиву відповідача, матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Суд ухвалює рішення виключно на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Ренійська філія ДП «АМПУ» є філією ДП «АМПУ», яке у свою чергу є юридичною особою публічного права. Наказом по особовому складу Ренійської філії ДП «АМПУ» № 375 від 01.08.2014 р. [PERSON] був назначений на посаду начальника зміни портового нагляду інспекції державного портового нагляду служби капітана порту Ренійської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з окладом згідно штатного розкладу - 2 970 грн. Відповідно до ст.1 Закону, суб`єктами декларування є, зокрема, особи, зазначені у підпункті «а» пункту 2 частини першої ст.3 цього Закону, а саме: посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої статті 3. Згідно з підпунктом «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону є особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку. Аналізуючи положення Закону України «Про запобігання корупції», суд прийшов до висновку про відсутність визначення поняття «посадової особи», «посадової особи юридичної особи публічного права», хоча рішенням Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону,зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб,чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб,національні органі зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи. Єдиним нормативно-правовим актом, який визначає поняття посадової особи юридичної особи, є ч. 3 статті 65 Господарського кодексу України, згідно якої керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи. Судом встановлено, що [PERSON] не є керівником, головним бухгалтером, членом наглядової ради чи виконавчого органу або іншого, створеного органу управління Ренійської філії ДП «АМПУ». Положеннями статуту Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», затвердженого наказом № 119 Міністерства інфраструктури України від 25 березня 2016 року не визначено, що займана [PERSON] посада начальника зміни портового нагляду інспекції державного портового нагляду служби капітана порту, відноситься до категорії «посадової особи», «посадової особи юридичної особи публічного права». Таким чином, посада, на якій позивач працює, не підпадає під дію ЗУ «Про боротьбу із корупцією». Такого ж висновку дійшов і суддя Ренійського районного суду Одеської області у своїй постанові від 20.07.2018р., винесеній у справі за №510/964/18. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи,у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім того, під час вивчення матеріалів адміністративної справи заступник прокурора Одеської області старший радник юстиції А.Добросердов своїм листом від 03.05.2018р. зазначив, що для притягнення до відповідальності необхідно встановити чи визначена посада позивача статутом підприємства, як посадова особа юридичної особи публічного права. Цей лист прямої доказової дії не має, однак, враховуючи колізії в українському законодавстві, зазначення статусу працівника юридичної особи має суттєве значення, адже це істотно впливає на характер виконання посадових обов`язків, на сумлінне ставлення працівника до роботи та на міру відповідальності відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про запобігання корупції» відносини, що виникають у сфері запобігання корупції,регулюються Конституцією України,міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, цим та іншими законами,а також прийнятими на їх виконання іншими нормативно-правовими актами. Ч. 2 ст. 58 Конституції України встановлено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як порушення. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст. 221 КЗпП України трудові спори розглядаються: комісіями по трудових спорах; районними, районними у місті, міськими та міськрайонними судами. З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що оскаржуваний наказ є таким, що направлений на протиправне встановлення щодо позивача обов`язку та відповідно імовірної відповідальності, які несуть суб`єкти декларування за порушення Закону України «Про запобігання корупції», хоча позивач і не входить до кола осіб, які підпадають під дію зазначеного закону, що є порушенням ч. 2 ст. 58 Конституції України та ст. 92 Конституції України, згідно якої виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод та основні обов`язки громадянина. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved