Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі по тексту - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 02.11.2007 року (далі по тексту - Кредитний договір) в розмірі 22183,63 грн. та 1218грн. судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.11.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, Відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.02.2012р. з відповідача на користь позивача було стягнуто 36204,49 грн. Залишок заборгованості складає 20651,08 грн., штрафні санкції (фіксована частина ) - 500грн., штраф (процентна складова) - 1032,55 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій просив розглядати справу у відсутність представника позивача, позов просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився. Судом вживалися заходи щодо повідомлення Відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, вислухавши пояснення відповідача, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 02.11.2007 року між Позивачем та Відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого Відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.02.2012року по справі № 2-12103/2011 позовні вимоги позивача задоволено, стягнуто з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 36209,49 грн., 362 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Вказане рішення набрало законної сили. Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2012р. постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського районного управління юстиції м. Києва відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного судового рішення. Постановою від 06.02.2014р. виконавче провадження з примусового виконання судового рішення закінчено на підставі п. 10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку із відсутністю майна у боржника. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, зокрема у ч. 2 п. 17 роз'яснив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. При цьому, за правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. А статтею 599 цього Кодексу передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Водночас, статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, за змістом якої, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, перевіривши доданий позивачем розрахунок заборгованості, суд вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню, зокрема підлягають стягненню 20651, 08 грн. відповідно до ст.625 ЦК України, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1032,55 грн. штраф (процента складова), а всього 22183,63 грн. Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved