Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-05 00:00:00

Представник позивача - [PERSON], що діє на підставі довіреності, посвідченої секретарем Сосонівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області Іскрою В.І. 18.10.2016 року, зареєстровано в реєстрі за № 37, звернулася до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Нововодолазький районний сектор Головного управління державної міграційної служби України в Харківський області, в якій просить визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог представник позивач зазначила, що [PERSON] являється власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. В даному житловому будинку не проживає з 2004 року, але зареєстрований відповідач по справі - [PERSON]. Реєстрація відповідача в даному будинку перешкоджає позивачу у здійсненні його права власності на житло, зокрема отримання субсидії. Таким чином, у зв'язку з тим, що відповідач з 2004 року не мешкає за місцем реєстрації у вказаному житловому будинку, без будь-яких поважних причин, позивач просить суд усунути перешкоди в здійсненні ним права користування та розпорядження належним йому спірним будинком, шляхом позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням. Представник позивача по справі в судове засідання не прибула, через канцелярію суду надала заяву, в якій вказала, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить розгляд справи здійснювати за її відсутності, у разі неявки відповідача, проти прийняття заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та день слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку відповідно до ст. 74 ЦПК України. Судом було надано оголошення в редакцію газети «Слобідській край» про виклик [PERSON] у судове засідання для участі у розгляді справи. Проте, відповідач до суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, письмових заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Нововодолазький районний сектор Головного управління державної міграційної служби України в Харківський області у судове засідання не з'явився, про час та день слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Суд, за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в зв'язку із неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В даному житловому будинку не проживає з 2004 року, але зареєстрований відповідач по справі [PERSON]. Реєстрація відповідача в вищевказаному будинку перешкоджає позивачу у здійсненні його права власності на житло, зокрема, отримання субсидії. Приписами ч. 4 ст. 334 ЦК України закріплено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до копії свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння від 26.04.1994 року, виданого на підставі рішення виконкому Сосонівської сільської ради народних депутатів №5 від 15 березня 1994 року, зареєстрованого в реєстраційній книзі за № 1-45, позивачу належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Вирішуючи даний спір суд виходить з положень ст. 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб. Аналогічні положення містяться в п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до якого власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналогічні приписи містить ч. 1 ст. 317 ЦК України де передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Приписами ч. 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За правилами ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦКУкраїни передбачено право членів сім'ї власника на користування цим житлом. З матеріалів справи судом встановлено, що у вищевказаному житловому будинку прописана позивач [PERSON], члени її сім'ї та квартирант - відповідач по справі [PERSON], [INFO] (а.с.8). Як вбачається з акту обстеження умов проживання сім'ї [PERSON] від 17.10.2016 року, складеного депутатом Сосонівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області Неблієнко О.А. в присутності свідків: [PERSON] та [PERSON], відповідач по справі [PERSON] за адресою реєстрації - [ADDRESS] фактично не проживає з 2004 року (а.с.9). Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не є і не був членом сім'ї власника будинку - [PERSON], яка має право вимагати усунення перешкод у користуванні належної їй власністю у зазначеним у позові способом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, надати суду докази, якими вона обґрунтовує свої вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Оскільки, як було встановлено судом, відповідач [PERSON] з 2004 року у спірному житловому будинку не проживає, ніяких доказів, що після виїзду зі спірного житлового будинку до сьогоднішнього дня, ним вживались будь-які спроби вселитись до спірного будинку відповідачем не надано, суд прийшов до висновку щодо визнання його таким, що втратив право користування житлом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для захисту порушеного права [PERSON] шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved