Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Представник позивача Державної іпотечної установи - адвокат Тодосієнко В.М. звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості за договором про іпотечний кредит. Згідно заявлених позовних вимог представник позивача просить суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 748 454,59 грн, з яких: по сумі основного боргу - 376 365,64 грн, прострочені відсотки за користування кредитом - 132 361,08 грн, пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 239 727,87 грн. Вимоги позиву обґрунтовані тим, що 02 квітня 2004 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 9-04-И, за умовами якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, повернення, платності кредитні ресурси у розмірі 39 000,00 доларів США з оплатою по відсотковій ставці 12 відсотків річних строком до 02 вересня 2019 року. Позичальник зобов`язується щомісяця, в термін до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмірі 468,07 доларів США та сплату відсотків. 01 лютого 2005 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 1, відповідно до умов якої, банк відкриває позичальнику позичковий рахунок № [NUMBER] та змінює розмір комісійної винагороди, встановленої п.4.9 договору та складає 488,04 грн. 14 квітня 2009 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 2 відповідно до умов якої, розмір комісійної винагороди складає - 528,04 грн. В забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] , [PERSON] були укладені договори поруки від 02 квітня 2004 року, за умовами яких поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. Також, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 28 квітня 2004 р. між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено іпотечний договір, за умовами якого останній передав в заставу ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» нерухоме майно: квартиру під [ADDRESS] . 11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та АТ Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами, в тому числі і за кредитним договором, договором поруки та іпотечним договором [PERSON] Постановою № 612 Національного Банку України від 17 вересня 2015 року ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. Починаючи з 17 вересня 2015 року Державна іпотечна установа (далі по тексту - ДІУ) набула усі права вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] . Також, згідно договору відступлення права вимоги Державна іпотечна установа набула право вимоги й за усіма договорами, укладеними в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, про що позичальника було проінформовано. Через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 19 лютого 2020 року складає 748 454,59 грн, з яких: по сумі основного боргу - 376 365,64 грн, прострочені відсотки за користування кредитом - 132 361,08 грн, пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 239 727,87 грн. Станом на день подачі позову, [PERSON] не сплатив суму заборгованості за договором про іпотечний кредит у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 березня 2020 року у вказаній справі було відкрито провадження, справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 травня 2020 року у вказаній справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача ДІУ - адвокат Подольський А.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, підтвердив, що отримав кошти у вказаному в кредитному договорі розмірі. Регулярно сплачував за кредитними зобов`язаннями до 2014 року, коли банк повідомив про неможливість визначення рахунків щодо зарахування коштів на погашення кредитних зобов`язань. Наприкінці 2015 року відповідача було повідомлено про передачу кредитної справи до ДІУ. З менеджерами ДІУ у відповідача була домовленість про погашення 40000,00 грн або 50000,00 грн та подальшу реструктуризацію боргу, яка так і не відбулась. Зазначив про безпідставність нарахування відсотків та пені за період, коли первісний кредитор не міг визначитися щодо прийняття платежів на погашення заборгованості. Також подав заяву про застосування позовної давність до вимог про стягнення пені, яка долучена до матеріалів справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, подали до суду заяви, в яких просили застосувати позовну давність до вимог про стягнення пені. Інших заяв (у тому числі заяв по суті справи) та клопотань сторонами подано не було. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 02 квітня 2004 року, на підставі письмової заяви [PERSON] (а.с.20), між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №9-04-И, згідно умов якого, банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 39000,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 12,00 % річних у перший рік дії даного договору, подальший розмір процентної ставки підлягає щорічному перегляду, згідно умов п.4.7. даного договору, з цільовим призначенням - на придбання трикімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , а позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 02 квітня 2019 року та щомісячно в строк до 10 числа кожного місяця проводити погашення заборгованості за кредитними ресурсами в складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за цим договором становить 468,07 доларів США (а.с.13-17). Пунктом 4.7. цього договору визначено, що розмір процентної ставки переглядається сторонами раз на рік не пізніше 02 квітня кожного року користування кредитними ресурсами, про що складається додаткова угода. Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу обумовлені кредитним договором грошові кошти, що визнано відповідачем [PERSON] в судовому засіданні. 01 лютого 2005 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №9-04-И від 02 квітня 2004 року, відповідно до якої п.2.2. та п.4.9. викладено в новій редакції щодо номеру позичкового рахунку та щомісячної сплати комісійної винагороди за надання кредитних ресурсів в розмірі 488,04 грн (а.с.19). Крім того, 14 квітня 2009 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено Додаткову угоду №2 до кредитного договору №9-04-И від 02 квітня 2004 року, відповідно до якої п.2.2. та п.4.9. викладено в новій редакції щодо номеру позичкового рахунку та щомісячної сплати комісійної винагороди за надання кредитних ресурсів в розмірі 528,04 грн (а.с.18). Згідно зі статтями 546, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором №9-04-И від 02 квітня 2004 року, між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено договір поруки №9-04-П1 від 02 квітня 2004 року, відповідно до п.1.1. якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань за кредитним договором №9-04-И від 02 квітня 2004 року, укладеним між кредитором та боржником, відповідно до якого боржникові наданий кредит у розмірі 39000,00 доларів США, зі сплатою 12% річних. У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники (п.2.1.), поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, у т.ч. за основним боргом, сплаті щомісячних процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки за основним боргом та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків (п.2.2.) (а.с.24-26). Також, в забезпечення виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором №9-04-И від 02 квітня 2004 року, між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено договір поруки №9-04-П2 від 02 квітня 2004 року, відповідно до п.1.1. якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань за кредитним договором №9-04-И від 02 квітня 2004 року, укладеним між кредитором та боржником, відповідно до якого боржникові наданий кредит у розмірі 39000,00 доларів США, зі сплатою 12% річних. У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники (п.2.1.), поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, у т.ч. за основним боргом, сплаті щомісячних процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки за основним боргом та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків (п.2.2.) (а.с.21-23). Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Як визначено ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 ЦК України) Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 ЦК України) Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту. Відповідно до частини першої статі 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). За прострочку повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню із розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочки. Вказана пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п. 3.2., 3.4., 4.3., 4.4., 4.6., 4.9., 4.10. даного договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених даним договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов`язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними коштами (п.6.1. кредитного договору). Відповідно до положення п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором бо законом. (ч. 1 ст. 516 ЦК України) Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В разі заміни кредитора у зобов`язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов`язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому зміст зобов`язання, тобто обсяг прав та обов`язків його сторін залишається незмінним. Отже, виходячи із загальних правил та положень даної статті, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора. 11 лютого 2015 року між ДІУ та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (яке є правонаступником ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит») укладено нотаріально посвідчений договір відступлення права вимоги №17/4-В, за умовами якого сторони уклали цей договір з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права відповідно договору застави майнових прав №17/4-З від 11 лютого 2015 року, що укладений з метою забезпечення виконання зобов`язань первісного кредитора (позичальника) за кредитним договором №17/4 від 11 лютого 2015 року. Первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаними у додатках до цього договору (а.с.27-30). Згідно Додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги №17/4-В від 11 лютого 2015 року, внаслідок передання прав вимоги до позивача ДІУ, як нового кредитора, перейшло право вимоги за кредитним договором №9-04-И від 02 квітня 2004 року за зобов`язаннями відповідача [PERSON] , забезпеченими порукою [PERSON] та [PERSON] за вищевказаними договорами поруки (а.с.31-34). 22 жовтня 2015 року на адресу [PERSON] було направлено повідомлення про відступлення прав вимоги (а.с.35-36, 41), яке отримано вказаним відповідачем 24 жовтня 2015 року (а.с.45). Як убачається з матеріалів справи та наданих позивачем розрахунків (а.с.8-12) відповідачем [PERSON] порушено умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та пені, у зв`язку з чим, станом на 19 лютого 2020 року сума заборгованості відповідача [PERSON] перед банком позивача складає: 748 454,59 грн, в тому числі: по сумі основного боргу - 376 365,64 грн, прострочені відсотки за користування кредитом - 132 361,08 грн, пеня - 239 727,87 грн. Згідно вказаних розрахунків, заборгованість по відсоткам та пені нарахована по 19 лютого 2020 року. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 3.2. кредитного договору встановлено строк повернення кредитних ресурсів щомісячними ануїтетними платежами до 10 числа кожного місяця, з повним поверненням до 02 квітня 2019 року. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За своєю правовою природою акцесорним характером володіє і неустойка, яка, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18). Таким чином правомірними є вимоги позивача до відповідача [PERSON] щодо стягнення заборгованості за кредитом, нарахованої банком по 02 квітня 2019 року, а саме, в сумі 599 989,75 грн, з яких: по сумі основного боргу - 376 365,64 грн, прострочені відсотки за користування кредитом - 95 351,79 грн, пеня - 128 272,32 грн. Відповідач [PERSON] подав заяву про застосування строків позовної давності до вимоги про стягнення пені. Однак, суд не вбачає визначених Законом підстав для застосування до вимоги про стягнення пені позовної давності, виходячи з наступного. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116цс13. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення, серед іншого, пені за порушення кредитного зобов`язання, нарахованої у розмірі 239 727,87 грн - 28 лютого 2020 року (а.с.1). При цьому судом відмовлено в стягненні з відповідача [PERSON] пені за період з 03 квітня 2019 року (наступна дата після встановленого кредитним договором строку повернення кредиту) по 19 лютого 2020 року (дату нарахування). Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Як убачається з розрахунків заборгованості, відповідачем [PERSON] , починаючи з лютого 2018 року по січень 2020 року 11 разів вносилися кошти на погашення заборгованості, платежами від 1000,00 грн до 40000,00 грн, що свідчить про визнання вказаним відповідачем свого боргу та обов`язку по виконанню умов кредитного договору. Отже, підстави для застосування спеціальних строків позовної давності відсутні. Разом з тим, відповідно до змісту ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов`язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб`єктивне право і кореспондуючий йому обов`язок перестають існувати. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин - укладення договорів поруки), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, Порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений, або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. Відповідно до частини 1 статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно з частиною 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно з частиною 1 статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно з частиною 2 статті 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Як убачається з п.5.1. договорів поруки №9-04-П1, №9-04-П2 від 02 квітня 2004 року, поручительство припиняється з припиненням забезпеченого ним заповзання. Поручительство також припиняється, якщо кредитор на протязі шести місяців з дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором не пред`явить позовні вимоги до поручителя. Поручительство припиняється з інших підстав, передбачених діючим законодавством України (п.5.2. договорів поруки). Отже, в даному випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Згідно умов кредитного договору, боржник [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 02 квітня 2019 року. При цьому, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. Відповідно сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Як вже зазначалось вище, ДІУ з даним позовом звернувся до суду 28 лютого 2020 року. З огляду на викладене, не підлягають задоволенню вимоги позову до поручителів [PERSON] та [PERSON] внаслідок припинення поруки до звернення до суду з даним позовом. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також подали до суду заяви про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені, проте, внаслідок відмови в задоволенні позову до вказаних відповідачів, суд не наводить обґрунтування щодо позовної давності за вимогами про стягнення пені, заявленими до [PERSON] та [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи строк виконання основного зобов`язання та припинення поруки, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову Державної іпотечної установи до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості за договором про іпотечний кредит, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 599989,75 грн, з яких: по сумі основного боргу - 376365,64 грн, прострочені відсотки за користування кредитом - 95 351,79 грн, пеня - 128 272,32 грн. В іншій частині позову до вказаного відповідача, а також до відповідачів [PERSON] , [PERSON] слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 8999,85 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial