Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

Представник позивача адвокат [PERSON], діючи в інтересах позивачки [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору оренди таким, що припинив дію та про визнання права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та проти позову заперечував, зазначивши, що він не визнає за нею право власності на житловий будинок та просив суд винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Представник позивача адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явився та просив суд проводити розгляд справи за його відсутності. На позовних вимогах наполягав. Суд вважає за можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, за наявними в матеріалах справи документами. Дослідивши надані суду письмові докази, суд прийшов до висновку про те, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору таким, що припинив дію підлягає задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку А-1 загальною площею 432,4 кв.м., житловою площею 58,2 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS]. право власності підтверджується договором купівлі-продажу від 26.12.2008 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 23.05.2013 року. Даний об'єкт розташований на земельній ділянці яка знаходиться у власності позивачки на підставі свідоцтва про право власності від 22.10.2013 року. Між позивачкою та відповідачем було укладеного договір оренди житлового будинку від 09.01.2013 року. Згідно умов договору оренди було передано в оренду нежитлову будівлю гаражу. Позивачкою було проведено реконструкцію даної будівлі, згідно витягу з додатку №2 до рішення Криворізької міської ради №3974 від 28.07.2010 року виділено земельну ділянку під розташування та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд після реконструкції будівлі гаража, і згідно рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу за нею було визнано право власності вже на житлове приміщення та виділено у власність земельну ділянку, з зазначенням цільового призначення, як житловий будинок. Пунктом 8.3. договору оренди передбачено, що договір вважається припиненим у разі зміни цільового призначення об'єкту оренди. Позивачкою було направлено на адресу відповідача лист від 05.06.2013 року, яким повідомлялось про припинення договору оренди та вимога передати об'єкт оренди. Листом від 10.06.2013 року відповідач відмовився від передачі об'єкту оренди та не визнав право власності позивачки на спірне майно. Таким чином, відповідач відмовився від припинення договору оренди, повернення майна, та не визнав право власності на майно позивачки. Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок відповідно до стаття 90 Земельного кодексу України. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Відповідно до ст.598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Таким чином, договір оренди припинив свою дію на підставі п.8.3 договору оренди. Договір оренди був укладений сторонами добровільно, відповідач був згоден з його умовами і не заперечує факту укладення договору. Договір оренди не був визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов. Позивачка правомірно здійснила реконструкцію, що призвело до зміни цільового призначення і її право власності є правомірним. Відповідач безпідставно не визнає її право власності не обґрунтовуючи жодними нормами чинного законодавства. Аналізуючи зібрані по справі докази, в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання договору таким, що припинив дію підлягають задоволенню в повному обсязі, а отже слід визнати договір оренди від 09.01.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], таким, що припинив дію. Визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок А-1 загальною площею 432,4 кв.м., житловою площею 58,2 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS], та складається з приміщення №1 загальною площею 98,3 кв.м., житловою площею 58,2 кв.м., приміщення №2 загальною площею 137,4 кв.м, приміщення №3 загальною площею 56,6 кв.м., приміщення №4 загальною площею 140,1 кв.м..

Outcome: approved