Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Представник ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної М.А.звернувся до суду з апозовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного Договору позивачубув відкритий картковий рахунок та надано платіжну картку. Оскільки у відповідача виникла значна заборгованість, яку він в добровільному порядку не сплачує, позивач просив стягнути з відповідача 4830,97 доларів США заборгованості за кредитним договором, що станом на 12.08.2015 становить 148146,22 грн. Представник позивача просив розглянути справу за його відсутністю та зазначив, що підтримує вимоги в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись, серед іншого, на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги та просив застосувати наслідки сплину строків позовної давності. Вислухавши пояснення представника відповідача,дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В даному випадку, позивач, як на підставу для задоволення свої вимог, посилається на те, що ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» відкрив [PERSON] картковий рахунок [NUMBER] та випустив на його ім»я та надав у користування платіжну картку. За приписами ст.. 509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Разом з тим, представником позивача не надано доказів, які б свідчили про укладання сторонами відповідного договору. На підтвердження наявності у відповідача заборгованості перед банком в розмірі : по поверненню овердрафту - 1552,42 долари США, по сплаті відсотків - 3278,55 доларів США, - позивач надав лише довідку без номеру та дати (а.с.4). Разом із цим, суд її не може взяти до уваги та покласти в основу рішення, оскільки її зміст не дає змоги перевірити суду наявність дійсної заборгованості з урахуванням відсутності доказів про наявність взагалі відповідного договору, його умов щодо відповідальності за його невиконання та штрафних санкцій, а так само дат погашення платежів та строку дії договору про відкриття карткового рахунку взагалі. При цьому, згідно вимог ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються до суду в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Крім того, відповідно до вимог ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказування в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях. Також, згідно роз'яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відмовляючи в задоволенні позову суд виходить саме з того, що права позивача не були порушені, а тому не вважає за необхідне застосовувати передбачені ст. 267 ЦК України наслідки пропуску строку позовної давності встановленої для звернення до суду за захистом своїх прав про що заявляє представник відповідача. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed