Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вимогами до відповідача про стягнення з нього на користь позивача матеріальну шкоду, завданої в результаті ДТП, в порядку регресу, в розмірі 17 000 гривень та судових витрат. Позовні вимоги мотивує тим, що 24.10.2010 року на автодорозі Київ-Одеса (454км.+ 800м.) сталося ДТП за участю автомобіля Міцубісі Галант д/з [NUMBER], водій [PERSON] та автомобіля Тойота Яріс д/з [NUMBER], водій [PERSON], в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Суворовського районного суду від 23.11.2010 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Автомобіль Міцубісі Галант д/з [NUMBER] забезпечений страховим полісом №ВЕ/0395881 від 28.03.2010 року виданим ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія». На підставі страхового акту №94 ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» здійснила виплату потерпілому страхового відшкодування в сумі 17 000 гривень, що підтверджується платіжними дорученнями №749 від 28.02.2011 року,№774 від09.03.2011 року, №821 від22.03.2011 року №888 від07.04.2011 року. Про ДТП, що сталося 24.10.2010 року страхувальником було повідомлено страховика після спливу строку для повідомлення про настання ДТП передбаченого ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в зв'язку з чим ПрАТ «Українська екологічна страхова компанія» набула права зворотної вимоги до особи винної в скоєнні ДТП. Право вимоги перейшло до позивача на підставі договору факторингу від 31.05.2012 року. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, на заочний розгляд справи згоден. Відповідач в судове засідання 19.12.2013 року представник відповідача з'явився та надав заперечення проти позову і докази на підтвердження обставин викладених в запереченнях. В судове засідання 29.01.2014 року не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не надав. Суд не знайшов підстав, передбачених ст.169 ЦПК України для відкладення розгляду справи та продовжив розгляд справи. В своїх запереченнях відповідач зазначив, що своєчасно, а саме 25.10.2010 року, особисто звернувся до регіонального відділення ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» що знаходилось за адресою: м.Одеса вул. А.Чепіги буд.102. Працівниками страхової компанії було прийнято від відповідача заяву-повідомлення та повідомлення від потерпілого. Проте, зі сплином часу виявилось, що за вказаною адресою, на момент його звернення, знаходилась інша страхова компанія - ЗАТ НФСК «Добробут». 13.12.2010 року ЗАТ НФСК «Добробут» повернув відповідачу документи його звернення та роз'яснено його право звернутись до ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» яка фактично змінила адресу, тобто, тільки в той день відповідач дізнався, що звернувся не належної страхової компанії. 14.12.2010 року відповідач звернувся до ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» з заявою та відповідними документами та проханням визнати пропущений строк з поважних причин. Вказану заяву ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» отримала 20.12.2010 року, що підтверджується поштовим повідомленням. 17.01.2011 року відповідачу надійшла вимога від ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» про надання документів відповідного переліку, що відповідач і зробив 19.01.2011 року та відповідно надіслав запит чи знаходилось регіональне відділення страховика за адресою: м.Одеса вул. А.Чепіги буд.102, на що отримана відповідь, що регіональне відділення ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» знаходилось за вказаною адресою до 03.05.2010 року. Відповідач зазначає, що ним надано достатньо доказів того, що строк звернення саме до ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» було пропущено з поважних причин, так як сталася технічна помилка за участю співробітників ЗАТ НФСК «Добробут». Посилаючись на положення ст.ст.614,617 ЦК України, відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Судом встановлено: 24.10.2010 року на автодорозі Київ-Одеса (454км.+ 800м.) сталося ДТП за участю автомобіля Міцубісі Галант д/з [NUMBER], водій [PERSON] та автомобіля Тойота Яріс д/з [NUMBER], водій [PERSON], в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с.8). Постановою Суворовського районного суду від 23.11.2010 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.8). Автомобіль Міцубісі Галант д/з [NUMBER] забезпечений страховим полісом №ВЕ/0395881 від 28.03.2010 року виданим ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» (а.с.6). На підставі страхового акту №94 (а.с.38), ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» здійснила виплату потерпілому страхового відшкодування в сумі 17 000 гривень, що підтверджується платіжними дорученнями №749 від 28.02.2011 року,№774 від09.03.2011 року, №821 від22.03.2011 року №888 від07.04.2011 року (а.с.41-44). Право вимоги перейшло до ТОВ «Маркс.Капітал» на підставі договору факторингу від 31.05.2012 року (а.с.45-69). 25.10.2010 року за №344, в ВП «Південна філія в м.Одесі ЗАТ НФСК «Добробут», зареєстровано Заява-Повідомлення [PERSON], яка підписана особисто (а.с.106). Зазначені правовідношення регулюються ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа має до відповідальної за заподіяні збитки особи. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до п.33.1.2. ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин), учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані: вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Згідно ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик, після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту33.1 статті 33 цього Закону. Отже, позивач надав достатніх доказів на право вимоги та розміру страхового відшкодування, а відповідач не надав належних та допустимих доказів своєчасного звернення до страховика та поважності причин пропуску строку звернення. Розмір страхового відшкодування відповідач не оспорює. В зв'язку з вищевказаним позов підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають розподіленню відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved