Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Представник комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» звернувся до Московського районного суду м. Харкова із заявою про застосування примусової госпіталізації стосовно [PERSON] , [INFO] , на підставі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». В обґрунтування заяви представник заявника посилався, що [PERSON] 28 січня 2021 року о 12 годині 40 хвилин була направлена на госпіталізацію фельдшером бригади швидкої медичної допомоги № 204, оглянута 29 січня 2021 року комісією лікарів-психіатрів Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3». Відповідно до акту психіатричного огляду зазначеної комісії у хворої [PERSON] встановлений діагноз - тяжке психічне захворювання у формі хронічного маячного розладу, в результаті чого хвора становить безпосередню небезпеку для оточуючих: під час загострення галюцинаторно-параноїдної симптоматики - психомоторне збудження, злісність, агресивність до оточуючих, завдає тілесні ушкодження. Унаслідок захворювання [PERSON] має потребу в примусовій госпіталізації в умовах психіатричного стаціонару. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29 січня 2021 року відкрито провадження по справі. У судовому засіданні представник психіатричного закладу - КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» лікар-психіатр Зінченко Н.М., яка приймала участь в режимі відеоконференції з приміщення КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», підтримала заяву в повному обсязі, просила її задовольнити та пояснила про обставини, викладені у заяві представника Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», зазначила, що стан [PERSON] погіршився кілька місяців тому, вона перестала спати, з`явилася агресія до сина, не пускає сина додому, перестала вживати їжу, вважаючи її отруєною, її житло перебуває у антисанітарному стані, хвора мочиться у ліжко, виражає агресію до сусідів вдень і вночі. Прокурор у судовому засіданні заяву представника Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» підтримав та просив її задовольнити. Особа, стосовно якої вирішується питання про примусову госпіталізацію до психіатричного стаціонару, - [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти примусової госпіталізації, пояснила, що не вважає себе хворою. Представник особи, щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію до психіатричного стаціонару [PERSON] - адвокат Рязанцева О.В. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви. Заінтересована особа - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає заяву представника Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 28 січня 2021 року [PERSON] госпіталізована до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3». Підставою для її госпіталізації послугувало те, що син [PERSON] - [PERSON] викликав бригаду швидкої медичної допомоги і хвора була госпіталізована в КНП ХОР «ОКПЛ № 3». Надійшли відомості про те, що стан його матері, яка страждає на психічне захворювання, різко погіршився декілька місяців потому, вона агресивна до сина, не впускає його в квартиру, не виносить сміття, заткнула електричні розетки папером, постійно свариться і погрожує сусідам, спить на підлозі, мочиться у ліжко, викидає їжу, оскільки вважає її отруєною. Дії пацієнтки обумовлені напливами імперативних слухових галюцінацій, в які [PERSON] повністю занурена (розмовляє сама з собою та уявними співрозмовниками). Відповідно до акту психіатричного огляду від 29 січня 2021 року у госпіталізованої хворої встановлений діагноз - тяжке психічне захворювання у формі хронічного маячного розладу, в результаті чого остання представляє безпосередню небезпеку для оточуючих: під час загострення галюциноторно-параноїдної симптоматики - психомоторне збудження, злісність, агресивність до оточуючих, завдання тілесних ушкоджень. Також в акті зазначено, що [PERSON] уперше лікувалась в КНП ХОР ОКПЛ № 3 у 2018 році, коли здійснила суїцид, була визнана інвалідом ІІ групи з 2019 року, після виписки додому півроку приймала підтримуючу терапію, у 2020 році не з`явилась на перекомісію, перестала приймати ліки. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступних підстав. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається із Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», Закону України «Про психіатричну допомогу» та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них. Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. Цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади. Відповідно до частини першої статті 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Згідно із частинами першою, другою статті 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Частинами першою та другою статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Однак, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18). Судом встановлено, що [PERSON] уперше лікувалася в КНП ХОР ОКПЛ № 3 у 2018 році, коли здійснила суїцид. Була визнана інвалідом ІІ групи з 2019 року. У [PERSON] наявне тяжке психічне захворювання, яке обумовлює її небезпеку для себе та оточуючих, її безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби, суттєву шкоду її здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Оскільки хвора становить небезпеку для себе та оточуючих, згоду на лікування не дала, їй рекомендовано примусову госпіталізацію відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Судом під час розгляду заяви про примусову госпіталізацію [PERSON] не було встановлено порушення процедури її госпіталізації та звернення до суду з даною заявою, встановленої Законом України «Про психіатричну допомогу». У судовому засіданні представником психіатричного закладу також доведено, що психічний розлад хворої [PERSON] на даний час слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні, що підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів психіатричного стаціонару, складеним заступником директора з медичної частини лікарем-психіатром вищої категорії А.Черкасовою, завідувачем відділенням № 1 лікарем-психіатром О.Зубенко та лікарем-психіатром відділення № 1 О. Байбіковою 29 січня 2021 року, відповідно до якого [PERSON] страждає на тяжке психічне захворювання у формі хронічного маячного розладу, в результаті чого становить безпосередню небезпеку для оточуючих. На уточнююче запитання суду представник психіатричного закладу - лікар-психіатр Зінченко Н.М. зазначила, що [PERSON] відмовляється від їжі, адже вважає її отруєною, тому, в тому числі, становить небезпеку і для себе. У суду відсутні підстави ставити під сумнів зазначений висновок лікарів-психіатрів щодо наявності у [PERSON] тяжкого психічного захворювання, внаслідок якого вона представляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка свідчить, що [PERSON] потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару, внаслідок гострого психіатричного розладу, який зумовлює її небезпеку для себе і оточуючих (агресія, погрози) та суттєву шкоду її здоров`ю і небезпеку оточуючих внаслідок погіршення психічного стану в разі, якщо їй не буде надана психіатрична допомога. Отже, в ході судового розгляду судом встановлено наявність підстав для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачених статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», досліджені в ході судового розгляду докази свідчать про наявність у [PERSON] гострого психічного розладу, у зв`язку з чим обстеження та лікування хворої можливе лише в умовах психіатричного стаціонару. Судові витрати розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved