Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Представник відповідача - Плавнівської сільради Ренійського району позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Представники третіх осіб - Ренійської районної державної нотаріальної контори Головного управління юстиції в Одеській області, Реєстраційної служби Ренійського районного управління юстиції заперечень, додаткових заяв щодо позову не надали, просили розглянути справу у їх відсутності. Позивачка, її представник на задоволенні позову наполягали, просили про розгляд справи без їхньої участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія витягу з газети «Ренійський вісник» від 24.05.2013р. № 41-42; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.11.2012р. № 2865; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.11.2012р. № 2862; копія свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] із [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія державного акту серії ЯА № 861869 від 17.03.2006р. на право власності на земельну ділянку площею 2,61 га, оформленого на ім'я [PERSON] Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі є донькою нині померлого [PERSON] За життя [PERSON] належали: право на майновий пай в [ADDRESS]; земельна ділянка розміром 0,0232 га, розташована по [ADDRESS] на території Плавнівської сільради Ренійського району загальною площею 2, 61 га. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, [INFO] - помер. Після смерті батька позивачки відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті батька, позивачка (як спадкоємиця першої черги за законом) звернулася до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. За зверненням позивачки нотаріусом було заведено спадкову справу та 02.11.2012р. видані свідоцтва (за №№ 2865, 2862) про право на спадщину за законом відносно права на майновий пай в [ADDRESS] та земельної ділянки розміром 0,0232 га по [ADDRESS]. За відсутністю у позивачки оригіналу державного акту серії ЯА №861869 від 18.03.2006р. на право власності на земельну ділянку у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом стосовно земельних ділянок загальною площею 2, 61 га їй було відмовлено. Оригінал вищевказаного державного акту на землю був втрачений, його власник ([PERSON]) помер, після його смерті питання про виготовлення дублікату держакту неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельні ділянки, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Після смерті [PERSON] позивачка своєчасно подала заяву про прийняття спадщини до держнотконтори, прийняла спадщину на майно, що належало померлому, але не в повному обсязі. Стосовно земельних ділянок, що належали [PERSON] за держактом серії № 861869 від 17.03.2006р., прийняти спадщину неможливо, у звязку із тим, що оригінал правовстановлюючого документу було втрачено. Зі свого боку позивачка приймала заходів щодо пошуку втраченого документу, нею було подано оголошення у районній газеті щодо втрати документу, але ці заходи належних результатів не принесли, на теперішній час у позивачки залишилася тільки фотокопія втраченого документу. Беручи до уваги те, що позивачка вже прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON], приймала заходів щодо пошуку втраченого оригіналу держакту, вона вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності в порядку спадкування на земельні ділянки загальною площею 2, 62 га, оскільки до держави вони не перейшли, спадщина в цій частині відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України (ч. 2 ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. За ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємицею першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Вона у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається такою, що її прийняла. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вона змогла її оформити лише частково, тобто тільки відносно права на майновий пай та земельної ділянки розміром 0,0232 га, стосовно земельних ділянок за держактом серії ЯА № 861869 від 17.03.2006р. оформити спадкове право неможливо за відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, у зв'язку із чим в даний час позивачка вимушена звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved