Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Представником заявника, [PERSON], в інтересах заявника, [PERSON], подана до суду заява, у якій представник заявника просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є однією і тією ж особою. В обґрунтування заявлених вимог представником заявника у заяві зазначено, що у 1982 році заявник закінчила Переяслав-Хмельницьке педагогічне училище. В отриманому нею дипломі зазначене дівоче прізвище - [PERSON]. Після закінчення згаданого навчального закладу заявник уклала шлюб з [PERSON]. Шлюб зареєстровано Ємилівською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області 01 серпня 1982 року. У свідоцтві про укладення шлюбу зазначене прізвище заявника як «[PERSON]». Пізніше заявник отримала паспорт громадянина України, в якому її прізвище зазначене як «[PERSON]». Також у заявника маються Чорнобильське посвідчення, свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, картка фізичної особи - платника податків, і в усіх цих документах її прізвище зазначене як «[PERSON]», тобто як у паспорті. У липні 2014 року заявник звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області для оформлення пенсії. Під час оформлення пенсії Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області до стажу праці не зарахувало строк навчання заявника у Переяслав-Хмельницькому педагогічному училищі через те, що є розбіжність у зазначенні її прізвища у свідоцтві про укладення шлюбу, де її прізвище зазначене як «[PERSON]», та у паспорті громадянина України, де прізвище зазначене як «[PERSON]». Заявник намагалася через відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про укладення шлюбу в частині написання її прізвища, але в цьому їй було відмовлено, так як складання актового запису про укладення шлюбу та написання її прізвища на той час було правильним, актовий запис складався ще до отримання заявником паспорта громадянина України. Отже, у заявника виникла необхідність установлення факту, що має юридичне значення, а саме того, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою. Те, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою, підтверджується зазначеними у свідоцтві про укладення шлюбу та паспорті даними про дату та місце народження заявника, які повністю співпадають. Отже, через неоднаковий переклад прізвища «[PERSON]» з російської мови на українську, яке в одному випадку перекладене як «[PERSON]», як це посвідчено у паспорті заявника, а в іншому випадку як «[PERSON]», як це вказано у свідоцтві про укладення шлюбу, заявник не може довести, що [PERSON] - це є вона сама. Отже, різний переклад прізвища приносить багато незручностей, призводить до порушення прав заявника, бо вона не може довести, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою. Факт, що заявник та [PERSON] є однією і тією ж особою, має для заявника юридичне значення, оскільки це їй необхідно для зарахування строку навчання до стажу праці та отримання підвищеної пенсії. Позаяк установити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою, може тільки суд, адже законом не визначено іншого порядку установлення цього факту, тому заявник змушена звернутися до суду з цією заявою. Заявник, [PERSON], у судовому засіданні заяву підтримала повністю та пояснила, що вона вважає правильним написання її прізвища як «[PERSON]», як це наведено у її паспорті, а у свідоцтві про укладення шлюбу вона, на її погляд, чомусь помилково записана як «[PERSON]». Представник заявника, адвокат [PERSON], у судовому засіданні заяву підтримав повністю та пояснив про те, що він переконаний у обґрунтованості вимог заяви. Заявник оскаржувала до суду у порядку адміністративного судочинства відмову відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Семенівського районного управління юстиції Чернігівської області в унесенні змін до актового запису про одруження щодо прізвища заявника «[PERSON]», але постановою суду від 02 жовтня 2014 року у задоволенні її адміністративного позову відмовлено. Постанова на даний час не набрала законної сили, адже стороною заявника на неї подана апеляційна скарга, котра поки що судом апеляційної інстанції не вирішена. Представник заінтересованої особи, Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області, головний спеціаліст-юрисконсульт Кузьменко Сергій Михайлович у судовому засіданні пояснив про те, що, на його думку, вимоги заяви є дещо слушними, але заяву варто вирішити на розсуд суду. Представник заінтересованої особи, відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Семенівського районного управління юстиції Чернігівської області, начальник відділу [PERSON], у судове засідання не з'явилася, була повідомлена належним чином про час і місце судового засідання, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, де зазначила дані про те, що у вирішенні справи по суті вона покладається на розсуд суду. Суд, вислухавши заявника, представника заявника, представника заінтересованої особи, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне вирішити заяву за наступних установлених судом обставин. Судом з'ясовано, що заявник мала дошлюбне прізвище «[PERSON]». Згодом, унаслідок реєстрації шлюбу 01 серпня 1982 року, особі заявника було присвоєне прізвище «[PERSON]», про що свідчать відомості складеного українською мовою свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 01 серпня 1982 року (копія на а.с. 6). Однак, за відомостями паспорта, виданого 12 вересня 2013 року, зазначене у ньому прізвище заявника українською мовою як «[PERSON]» (копія на а.с. 3) не збігається із даними присвоєного їй через реєстрацію шлюбу прізвища «[PERSON]». Через указані не співпадання прізвищ, наведені у свідоцтві про укладення шлюбу та у паспорті, заявник не може довести те, що саме вона закінчила Переяслав-Хмельницьке педагогічне училище у 1982 році, адже диплом про закінчення указаного навчального закладу, який складений також українською мовою, виданий «[PERSON]» (копія на а.с. 8). Це викликає складнощі у заявника при оформленні підвищеної пенсії, позаяк заявник, поряд з іншим, має ще й свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, видане 01 грудня 2003 року, на прізвище «[PERSON]» (копія на а.с. 7). Заявник у порядку адміністративного судочинства оскаржувала правильність написання її прізвища в актовому записі про шлюб як «[PERSON]», але постановою Семенівського районного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2014 року їй у цьому було відмовлено (копія постанови на а.с. 9-10). Ця постанова не набрала законної сили, адже згідно наведених вище пояснень у судовому засіданні представника заявника [PERSON] на постанову подана апеляційна скарга, яка судом апеляційної інстанції ще не розглянута. Заявником, як видно із перелічених судом вище відомостей документів, не доведено доказами вказані у заяві твердження про помилкове зазначення її прізвища через неправильний переклад з російської мови на українську, позаяк всі офіційні частини наданих суду стороною заявника документів незалежно від часу складені українською мовою. За таких обставин, суд убачає за потрібне у задоволенні заяви відмовити повністю з таких правових підстав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України та обґрунтованих роз'яснень, що містяться в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами і доповненнями, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року № 15), судом в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Втім, заявник для посвідчення факту визначення свого прізвища з метою оформлення пенсії має можливість це зробити не шляхом заявлення вимог за розглядуваною заявою. Зокрема, вона вправі обміняти паспорт із невідповідним присвоєному у шлюбі прізвищу (п. 16 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 02 вересня 1993 року № 3423-XII (із змінами і доповненнями)) або звернутися до суду із заявою щодо встановлення фактів належності певних правовстановлюючих документів (п. 6 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України), а у разі неможливості в силу законодавства судового вирішення питання про ті чи інші документи - звернутися із цього приводу до органів, що видали такі документи, або дочекатися наслідків розгляду апеляційної скарги на згадану вище постанову суду щодо актового запису про шлюб. Таким чином, заявник має ряд інших можливостей, аніж звернення до суду із даною заявою у порядку окремого провадження у цивільній справі, щоб досягнути бажаних нею результатів. Поряд з цим, задоволення вимог сторони заявника у заявленому форматі також не може відповідати вимогам ст. 28 Цивільного кодексу України стосовно ім'я фізичної особи, адже заявникові за ухваленим у такому разі судовим рішенням легально буде присвоєно судом одночасно два різні прізвища - «[PERSON]» та «[PERSON]», що є неприпустимим, бо це нівелюватиме принцип можливості набуття і здійснення фізичною особою прав та обов'язків під одним справжнім ім'ям. Більш того, у справі сторона заявника по суті вимагає встановити у судовому порядку факт тотожності особи заявника, що вочевидь суперечить вимогам абзацу 2 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами і доповненнями, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року № 15), за змістом якого у судовому порядку тотожність особи не встановлюється.

Outcome: dismissed