Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], відповідно до рішення Алчевського міського суду Луганської області від 17.10.2011 у справі №2-3053/11, з 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на тверду грошову суму в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 20908 грн.80 коп.; позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Посилається на те, що рішенням суду відповідача зобов'язано сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки змінився мінімальний розмір аліментів, визначений законодавством та значно погіршився стан здоров'я дочки позивача, просить змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача з 1/4 частини всіх видів заробітку на тверду грошову суму в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім цього, відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини, в зв'язку з чим утворилась заборгованість перед позивачем за 51 місяць, що становить 20908 грн.80 коп. Оскільки заборгованість виникла з вини відповідача, вважає, що позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100 відсотків заборгованості, тобто 20908 грн.80 коп. Також представник позивача, просить позбавити батьківських прав відповідача щодо його неповнолітньої дочки, посилаючись та не, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, будь-якої участі в житті доньки не бере. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. При цьому позивач пояснила, що відповідач сплачував аліменти до моменту переїзду їх до м. Переяслав-Хмельницький у 2014 році в зв'язку із АТО. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений згідно вимог ст.1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції», через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник третьої особи органу опіки та піклування Переяслав-Хмельницької міської ради Хоменко Л.О. позов підтримала, вважає за доцільне задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] та її доньку [PERSON] з 2014 року, оскільки вони є внутрішньо переміщеними особами. Мати самостійно виховує і утримує доньку, яка дуже важко психологічно переживає переїзд в інше місто, відмову батька спілкуватися з нею, що негативно позначається на її здоров'ї. Судом встановлено наступне. 17 жовтня 2011 року Алчевським міським судом Луганської області стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженця м. Алчевськ Луганської області, на користь [PERSON], аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з12 вересня 2011 року.(а.с.26). 11 січня 2018 року постановою в. о. начальника відділу Алчевського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіально управління юстиції у Луганській області, за дублікатом виконавчого листа, відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-3053 виданого 17.11.2011 Алчевським міським судом про стягнення аліментів з [PERSON] у розмірі 1/4 частини .(а.с.24). З копії довідки Кадіївського міського відділу державної виконавчої служби від 12.04.2018 за №1848/16.2.41 вбачається, що [PERSON] дійсно не отримувала аліментів з [PERSON] у період з 01.08.2017 по 01.02.2018 згідно з виконавчим листом №2-3053, який видано 17.11.2011 Алчевським міським судом.(а.с.20). З копії довідки-розрахунку від 12.04.2018 за № 1847/16.2-41 вбачається, що заборгованість утворилась за період з 01.07.2014 по 31.03.2018 та становить 20908 грн.80 коп. або 51 місяць, а саме: за 2014 рік-4233 грн.60 коп., за 2015 рік - 4953 грн.60 коп., за 2017 рік -5773 грн.20 коп., за січень-березень 2018 року -1530 грн.00 коп.(а.с.21-22). Позивач [PERSON] підтвердила ту обставину, що аліменти на утримання дитини відповідач [PERSON] сплачував регулярно до червня 2014 року до часу їхнього переїзду в зв'язку із проведенням АТО до м. Переяслав-Хмельницький. Відповідач залишився проживати в м. Алчевськ. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Внесення змін до СК України щодо збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для збільшення визначеного судом розміру аліментів у розумінні ст. 192 СК України, оскільки зміна законодавства в частині визначення розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. В даному випадку питання визначення мінімального розміру аліментів, що підлягають стягненню із боржника, належить до повноважень державного виконавця. З правових позицій, викладених у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року по справі № 459/2181/17 вбачається, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Згідно роз'яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Таким чином, при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів суд не приймає до уваги позицію позивача щодо наявності підстави збільшення розміру аліментів в зв'язку із збільшенням законодавчо визначеного мінімального розміру аліментів. Разом з тим, підставою збільшення розміру аліментів позивачем вказано і погіршення стану здоров'я неповнолітньої дитини. На підтвердження цього надано довідку комунального закладу Переяслав-Хмельницької районної ради «Переяслав-Хмельницький центр первинної медико-санітарної допомоги» від 31.07.2018, консультативний висновок № 420 від 29.11.2018. Крім того, погіршення стану здоров'я дитини підтверджує і представник третьої особи Хоменко Л.О., яка здійснює супровід сім'ї позивача з часу їхнього переміщення у 2014 році. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, з врахуванням вищезазначеного та наданих доказів, суд вважає, що позов в цій частині підлягає до задоволення. Щодо позовних вимог в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Отже, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти, та при наявності доказів ухилення боржника від сплати аліментів під час примусового виконання рішення суду, тобто вчинення ним умисних дій, пов'язаних з невиконанням рішення суду згідно виконавчого листа. Дослідивши матеріали справи, встановивши, що аліменти до початку проведення АТО сплачувалися регулярно, на даний час відповідач залишився на непідконтрольній Україні території, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що саме з вини відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Щодо вимог позивача про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON], слід зазначити наступне. З копії висновку опіки та піклування Переяслав-Хмельницької міської ради від 29.05.2018 за №215-10 вбачається, що орган опіки та піклування Переяслав-Хмельницької міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] [INFO].(а.с.27-29). З копії довідки від 12 червня 2018 року №84 вбачається, що [PERSON], [INFO], взята на облік внутрішньо-переміщеної особи(а.с.17). З копії довідки від 12 червня 2018 року №84 вбачається, що [PERSON], [INFO], взята на облік внутрішньо-переміщеної особи(а.с.17). З копії довідки ДВНЗ «Переяслав-Хмельницький державний педагогічний університет імені Григорія Сковороди» від 21.06.2018 вбачається, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] та займає житлову площу розміром 29,40 кв. м. на 5 поверсі дев'ятиповерхового будинку, який належить ДВНЗ ««Переяслав-Хмельницький державний педагогічний університет імені Григорія Сковороди» в якості студентського гуртожитку. Будинок має природний газ, міський водопровід, каналізацію, централізоване водяне опалення, постачання гарячої води, електрофікацію, ліфт, технічний стан будинку та характеристики житлової площі задовільні.(а.с.30). По місцю роботи позивач [PERSON] характеризується позитивно, що підтверджується копією характеристики виданої ДВНЗ ««Переяслав-Хмельницький державний педагогічний університет імені Григорія Сковороди».(а.с.32). По місцю проживання позивач характеризується позитивно, що підтверджується копією характеристики виданої депутатом Переяслав-Хмельницької міської ради від 20.06.2018.(а.с.33). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 20.06.2018, неповнолітній [PERSON], [INFO], створені належні умови для проживання, вихованням, доглядом і утриманням неповнолітньої займається її мати [PERSON].(а.с.35). З інформаційної довідки за №21 від 12.06.2018 вбачається, що [PERSON], [INFO], навчається в Переяслав-Хмельницькій загальноосвітній школі І ступеня №6 Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області в №А класі. Батько дитини [PERSON], [INFO], жодного разу в школі не був, батьківські збори не відвідував, дитину до школи не приводив та зі школи не забирав. Адміністрація школи жодних засобів зв'язку з батьком дитини не має. Зі слів дитини, [PERSON] , з батьком вона спілкується, давно його не бачила і погано його пам'ятає.(а.с.40). Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За змістом роз'яснень, викладених у п. п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд, перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків та свідоме нехтування ними підтверджено наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами. Жодних активних дій на підтвердження своїх намірів приймати участь в житті дитини відповідач не вчиняв, активна дієва позиція відповідача відсутня. Таким чином, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Питання судових витрат вирішується у відповідності до ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. ст. 150, 155, 164, 166, 180, 182, 192, 196 СК України,

Outcome: partial