Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Представник відповідача Плавнінської сільради позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача СВК «Світанок» позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулася із відповідними вимогами та просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя її матері [PERSON] належало: -земельна ділянка загальним розміром 3,23 га, (із кадастровими номерами земельних ділянок: 5124184000:01:003:0329, 5124184000:01:005:0296), яка розташована на території Плавнінської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №939083 від 12 грудня 2007 року; -право власності на майновий пай члена СВК «Світанок» с. Плавні Ренійського району Одеської області на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії ОД-ХХ № 02406 від 27 червня 2002 року. На випадок смерті [PERSON] розпорядилася належним її майном, 1 березня 2010 року залишила заповіт на імя позивача - [PERSON], 13 квітня 2011 року померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У відповідний 6-місячний строк після смерті спадкодавця, позивач (як спадкоємець за заповітом) звернулася до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За зверненням позивача нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів (відсутності оригіналів державного акту на право власності на земельну ділянку, свідоцтва про права власності на майновий пай) на вищевказані земельну ділянку та майновий пай, про що 27 травня 2016 року нотаріусом було винесено вмотивовану постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельну ділянку, майновий пай, як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач в порядку ч.1 ст.1269 ЦК України прийняла спадщину, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає, представники Плавнинської сільської ради та СВК «Світанок» не заперечували проти визнання за позивачем права власності на спадкове майно після смерті спадкодавця. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спад-щини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1223 ЦК України). Вона у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається такою, що її прийняла. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняла спадщину в порядку ч.1 ст.1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч.1 ст.1269 ЦК України, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] були загублені оригінали державного акту на право власності на земельну ділянку та свідоцтва про права власності на майновий пай, що стало підставою для відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, про що винесено вмотивовану постанову від 27 травня 2016 року, у звязку із чим позивач була вимушена звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на вищевказані земельну ділянку та майновий пай з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved