Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Представник позивача [PERSON], який являється опікуном недієздатної [PERSON] та діє в її інтересах, звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також неповнолітню [PERSON], [INFO], в інтересах якої діє її матір - [PERSON], такими, що втратили право на користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON], 1937 року народження, є інвалідом II групи і визнана судом недієздатною, а він на підставі рішення Сихівського районного суду м.Львова від 18 жовтня 2004 року призначений її опікуном. [PERSON] являється власником 7/10 часток квартири [ADDRESS]. Окрім нього - [PERSON], та його недієздатної матері - [PERSON], в квартирі також зареєстрована його сестра по батькові - відповідач [PERSON] та її діти: [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO], а також неповнолітня [PERSON], [INFO] Відповідачі хоч і зареєстровані у спірній квартирі, однак фактично не проживають в ній більше одного року, виїхали на інше постійне місце проживання, відомості про їх місце перебування їм не відомі. Зазначає, що відповідачі у вказане помешкання не приходять, житлом не цікавляться, речей відповідачів у квартирі немає, участі в його утриманні не беруть. Враховуючи наведене, просить позов задоволити. Представник позивача [PERSON], який діє в інтересах недієздатної [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, та не заперечив щодо заочного розгляду справи. Ствердив що відповідачі добровільно покинули спірну квартиру та виїхали на інше постійне місце проживання. Вже протягом семи років відповідачі у спірній квартирі не проживають, у вказане помешкання не приходять, участі в утриманні житла не беруть, жодних речей відповідачів у спірній квартирі немає. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені в порядку передбаченому ст.74 ЦПК України, через оголошення в друкованому засобі масової інформації, а тому, згідно ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим розглядати справу у їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги в частині визнання такою, що втратила право на користування спірною квартирою неповнолітньої [PERSON], [INFO], заперечила, оскільки в органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради відсутні відомості про будь-яке інше зареєстроване у встановленому порядку місце проживання неповнолітньої дитини, в іншій частині у вирішенні спору покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 10 липня 1981 року [PERSON], 1937 р.н., визнано недієздатною та рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 18 жовтня 2004 року встановлено опіку над недієздатною [PERSON] та призначено її опікуном сина [PERSON]. Згідно свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], виданого Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради 07.02.1999р., така на праві приватної власності належала чоловіку [PERSON] - [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, що стверджується відповідним свідоцтвом про смерть. Як вбачається з належно завіреної копії матеріалів спадкової справи, заведеної Шостою Львівською державною нотаріальною конторою, заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] не складав, а сподкоємцями першої черги за законом були [PERSON] як дружина померлого, та його діти [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Син [PERSON] відмовився від належної йому частки у спадковому майні на користь дружини померлого - [PERSON]. Однак, свідоцтво про право на спадщину жодному із спадкоємців так і не видавалось. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 20 березня 2013 року, яке вступило в законну силу, позовні вимоги [PERSON] в інтересах недієздатної [PERSON] задоволено: визнано квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO]; визнано за [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на 2/10 частки квартири [ADDRESS]; виділено за [PERSON] право власності на 7/10 частки у квартирі [ADDRESS]. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно №37389297 від 12.05.2015року, право власності на 7/10 частки квартири [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON]. Інші спадкоємці після смерті [PERSON], який помер [INFO], свідоцтва про право на спадщину не отримували та відповідно прав власності на спірну квартиру не реєстрували. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Стаття 383 ЦК України, встановлює, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. З довідки ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» з місця проживання про склад сім'ї і прописки №4599 від 17.12.2014р. вбачається, що в спірній квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON], її син та опікун - [PERSON], а також відповідачі: дочка позивача - [PERSON] та її діти: [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]., [PERSON],[INFO]., [PERSON], [INFO], а також неповнолітня [PERSON], [INFO]. Згідно п.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири (будинку), в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власникам. Їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно яким ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 3 ст. 9 ЖК України). Члени сім'ї (колишні члени сім'ї) власника право користування втрачають у разі вибуття на інше постійне місце проживання, у разі не проживання члена сім'ї (колишнього члена сім'ї) власника питання втрати права користування вирішується на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Як стверджує позивач [PERSON] в інтересах якої діє її опікун - [PERSON], відповідачі ще в 2008 році добровільно покинули дане помешкання та виїхали на інше постійне місце проживання, вони не проводять оплату за житлово-комунальні послуги, які нараховуються і на них, та жодних їхніх речей у спірному житловому приміщенні немає. Факт непроживання відповідачів без поважних причин у спірному житловому приміщенні понад рік стверджується також актами, складеними комісією ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» від 06.11.2013р., 17.02.2014р., 18.07.2014р., 04.09.2014р., 05.12.2014р., з яких вбачається, що на час перевірки паспортного режиму відповідачів в квартирі не було, та зі слів сусідів такі у спірному житловому приміщенні не проживають. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачі добровільно залишили спірну квартиру та не проживають в ній без поважних причин понад встановлений законом строк збереження права користування ним, перешкод в користуванні спірним житлом їм не чинилось, а тому вони втратили право користування ним. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд стягує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені витрати. В разі, якщо позивача звільнено при зверненні до суду від сплати судового збору, ці витрати потрібно стягнути з відповідача. Позивач [PERSON] є інвалідом II групи та від сплати судових збору звільнена законом. Таким чином з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] слід стягнути 243,60грн. судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст. 16, 29, 316, 317, 319, 383, 391, 405 ч.2 ЦК України, ст.ст.9, 156 ЖК УРСР, та

Outcome: approved