Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Представник позивача за довіреністю - Кіріченко В.М. звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що відповідач, з метою отримання банківських послуг, звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» та підписав заяву № б/н від 16.09.2013 року, відповідно до якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому збільшився до 12000,00 грн., однак в порушення взятих на себе зобов`язань не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, внаслідок чого станом на 03.08.2020 року має заборгованість в сумі 20586,69 грн., яка складається з: 14776,37 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5810,32 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, а відтак просив суд стягнути з відповідача цю заборгованість та судові витрати. В судове засідання представник АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, 25.11.2020 року подав до суду відзив на позов. У відзиві відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те що при підписанні анкети-заяви від 16.09.2013 року він не був ознайомлений з тарифами та умовами надання банківських послуг «Приват Банком», також в ній відсутні відмітки про отримання клієнтом пам`ятки, яка повинна містити інформацію про тарифи і умови обслуговування та кредитування. Крім цього вказує, що в заяві відсутні відомості про умови кредитування, розмір кредитного ліміту, процентну ставку, строк дії договору. Також відповідач вказує на те, що в довідці про видачу кредитних карт на його ім`я, не зазначено тип кредитних карт, а тому неможливо встановити якими Тарифами обслуговування кредитних карт керується банк. Також заперечує проти наданих банком розрахунків де сума заборгованості за тілом кредиту складає 14776,37, хоча початковий кредитний ліміт встановлений в розмірі 2100 грн, та відповідно до наданої банком виписки по рахунку, подальшого збільшення кредитного ліміту не було. Зазначає, що за проведеним ним розрахунком взагалі не вбачається заборгованості, оскільки повернув банку більше коштів ніж використав. Щодо нарахованих банком процентів зазначає, що всупереч позиції ВП ВС у справі №444/9519/12 від 28.03.2018 року їх нараховано після закінчення строку кредитування, який визначається строком дії карток. За таких обставин просив відмовити у задоволенні позову повністю. На адресу суду 23 грудня 2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якій представник позивача зазначає, що у заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг відповідач поставив свій підпис, що свідчить про укладення кредитного договору та приєднання до Умов та Правил. Зміст кредитного договору зафіксовано в наступних документах: в заяві Позичальника, Умовах та правилах надання баківських послуг та Тарифах. З «Витягу з Тарифів і обслуговування кредитних карт «Універсальна»» вбачається, що Відповідачу встановлено процентну ставку у розмірі 2,5 % (30%на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тарифи зазначені в Пам`ятці Клієнта, яка існує в єдиному примірнику та яку отримав Відповідач разом із кредитною карткою у спеціальному конверті. Представник позивача вказує, що саме довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки - це внутрішньобанківський документ, що відображає операції здійснені клієнтом , щодо встановлення та зміни кредитного ліміту по кредитній картці. Представник банку звернув увагу суду, що Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи не призначались. Відповідно до виписки по рахунку відповідач активно використовував кредитний рахунок, вказані операції підтверджують надання банком кредитного ліміту , його використання відповідачем та сплату відсотків за його користування. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Так, у відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У заяві позичальника від 16 вересня 2013 року відсутні умови договору щодо процентної ставки. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за відсотками. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме долучені до справи Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Отже, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Зазначене вище свідчить про те, що при укладенні договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. З наданих матеріалів вбачається, що відповідач отримав в користування платіжну карту кредитку «Універсальна» із сумою кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту 2100,00 грн. на картковий рахунок, який у подальшому збільшувався до 12000,00 грн., 06.05.2019 року кредитний ліміт становив 0,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за договором № б/н від 16.09.2013 року, довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] . У відповідності до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Також, згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором № б/н від 16.09.2013 року не виконує, у зв`язку із чим, станом на 03.08.2020 року, має заборгованість в розмірі 20586,69 грн., з яких: - 14776,37 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 5810,32 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Проте, зі змісту анкети-заяви, підписаної [PERSON] від 16.09.2013 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку заяви вбачається, що пам`ятку з тарифами та умовами обслуговування та кредитування [PERSON] не отримував. Ураховуючи викладене, беручи до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для здійснення Банком нарахування передбачені вказаними Тарифами, Умовами та правилами, у зв`язку з чим і відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої на тіло кредиту заборгованості за відсотками, пенею, штрафів. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Даний висновок суду узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17. За таких обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Позивач додав довідку про видані [PERSON] кредитні картки відповідно до договору б/н від 16.09.2013 року: № [NUMBER] від 16 вересня 2013 року зі строком дії до 06/17; № [NUMBER] від 05 грудня 2013 року зі строком дії до 08/17; [NUMBER] від 20.09.2017 року зі строком дії до 09/21, [NUMBER] від 16.01.2018 року зі строком дії до 09/21. Позивачем надано довідку про те, що максимальний кредитний ліміт [PERSON] було встановлено 12000,00 грн., разом із цим, в позові та додатках до нього відсутні пояснення яким чином утворилася заборгованість за тілом кредиту понад даний кредитний ліміт в розмірі 14776, 37 грн. З перевіреного судом розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що у позичальника наявна заборгованість за тілом кредиту на загальну суму 14776,37 грн., з яких повернуто 33298,49 грн. (27543,02 грн - погашено заборгованість за тілом кредиту, 4505,47 - погашено заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1250,00 грн - погашено заборгованість по простроченим відсоткам), тобто витрачені кредитні кошти відповідачем сплачені в повному обсязі. Отже в задоволені позову слід відмовити, оскільки фактично отримані відповідачем кошти на підставі анкети-заяви від 16.09.2013 року повернуті банку і підстав для стягнення з відповідача інших витрат (відсотків, штрафів, пені), з огляду на недоведеність позивачем цього обов`язку, не встановлено.

Outcome: dismissed