Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Представник відповідача, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву. Представник позивача на задоволенні позовних вимогла, просила розглянути справу у її відсутності та без участі позивача. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту позивача та його і.н.; копія заповіту [PERSON] від 10.02.1998 р. складеного на ім`я [PERSON] ; копія довідки Долинської сільської ради Ренійського району від 31.01.2020 р.; копія довідки спеціаліста відділу земельних ресурсів по Долинській сільській раді; копії довідок начальника Ренійського районного відділу земельних ресурсів від 12.06.2002 р. № 166, 167; копія сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ОД № 0140071; копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.05.2018 р.; протокол опитування особи за її згодою - [PERSON] від 06.10.2020 р., згідно п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; протокол опитування особи за її згодою - [PERSON] від 06.10.2020 р., згідно п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; лист Ренійського районної державної нотаріальної контори від 28.10.2020 р. та копії інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 28.10.2020 р.; копії актових записів про смерть [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . За життя їй належало право на земельну частку (пай) у КСП «Анадол» розміром 3,29 в умовних кадастрових гектарах, на підставі сертифікату серії ОД № 0094872. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, заповіт не залишила. Тому спадкоємство здійснюється за законом. Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Єдиними спадкоємцями першої черги після її смерті були її син - [PERSON] та чоловік [PERSON] . Так, у встановлений законодавством строк, вони не звернулися до нотаріусу із заявами про прийняття спадщини, проте на момент відкриття спадщини, син та чоловік проживали разом зі спадкодавцем, тобто, фактично вступили у володіння та управління спадковим майном. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину по Ѕ частині кожному спадкового майна в порядку п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 р., однак, не оформили її юридично. [INFO] помер [PERSON] . За життя йому належало право на земельну частку (пай) у КСП «Анадол» розміром 3,29 в умовних кадастрових гектарах, на підставі сертифікату серії ОД № 0140071 та Ѕ частина права на земельну частку пай розміром 3,29 в умовних гектарах, на підставі сертифікату серії ОД № 0094872, яку він прийняв після смерті дружини, але не встиг оформити юридично. Інша Ѕ частина зазначеного права на земельну частку (пай) належала синові [PERSON] . На випадок смерті [PERSON] розпорядився належним йому майном, залишив заповіт від 10.02.1998 р. на ім`я свого сина [PERSON] . Тому спадкоємство здійснюється за заповітом. Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Єдиним спадкоємцем за заповітом був його син - [PERSON] . Так, у встановлений законодавством строк, він не звернувся до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини, проте на момент відкриття спадщини, син проживав разом зі спадкодавцем, тобто, фактично вступив у володіння та управління спадковим майном. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину у вигляді цілої частини права на земельні частки (пай) на підставі сертифікатів серії ОД № 0140071 та серії ОД № 0094872, після смерті матері та батька, в порядку п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 р., однак, не оформив її юридично. [INFO] помер [PERSON] . За життя йому належало право на земельну частку (пай) у КСП «Анадол» розміром 3,29 в умовних кадастрових гектарах, на підставі сертифікату серії ОД № 0140071 та право на земельну частку пай розміром 3,29 в умовних гектарах, на підставі сертифікату серії ОД № 0094872, які він прийняв після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] , але не встиг оформити юридично. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном. Тому спадкоємство здійснюється за законом. Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Так, у зв`язку зі тим, що [PERSON] був одинокою людиною, відсутні спадкоємці першої по третю черги. Позивач є спадкоємцем четвертої черги, який на день смерті проживав однією сім`єю із спадкодавцем та який був на утриманні позивача, що підтверджується протоколами допиту [PERSON] та [PERSON] , згідно п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 06.10.2020р. Таким чином, позивач проживав разом із [PERSON] однією сім`єю, вели сумісне господарство, тому має право на спадщину. Протягом строку, встановленого для прийняття спадщини з моменту її відкриття, позивач про відмову від спадщини не заявляв, а отже фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлого [PERSON] в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Враховуючі ці обставини, позивач пізніше звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, однак йому в цьому було відмовлено та державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, посилаючись на те, що на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. [PERSON] померла [INFO] та [PERSON] , помер [INFO] (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а [PERSON] - фактично прийняв спадщину після смерті батьків, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963 р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963 р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті [PERSON] (чоловік) та [PERSON] (син), як спадкоємці за законом першої черги прийняли спадщину фактичним вступом в управління та володіння спадковим майном, оскільки мешкали разом із нею. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] прийняла спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 р. після смерті [PERSON] , однак, вони не встигли юридично її оформити. [INFO] помер [PERSON] , його син [PERSON] як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину фактичним вступом в управління та володіння спадковим майном, оскільки мешкав разом із ним. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 р. після смерті [PERSON] , однак, він не встиг юридично її оформити. [INFO] помер [PERSON] . Спадкові відносини після його смерті регулюються положеннями ЦК України 2003 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України 2003 р. спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за законом четвертої черги. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Після смерті [PERSON] позивач прийняв спадщину фактично, шляхом постійного проживанням із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, як спадкоємець четвертої черги, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем, що підтверджується протоколами допиту [PERSON] та [PERSON] , згідно п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 06.10.2020р. Інших спадкоємців немає. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved