Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулась з позовом до суду в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за укладеним кредитним договором № б/н від 08.08.2007 та просить стягнути із відповідача на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у загальному розмірі 109 940,11 грн., а також судові витрати у розмірі суми сплаченого судового збору при подачі позову до суду у розмірі 1 762,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем 08 серпня 2007 року був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 5 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила\~свою згоду\~на те,\~що підписана\~нею заява\~на отримання\~кредиту разом\~з «Умовами\~та правилами\~надання банківських\~послуг»,\~«Правилами користування\~платіжною карткою»\~та «Тарифами\~банку»,що викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між нею та банком договір, що вона підтвердила своїм підписом у заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку, відповідно до п.п. 3.2, 3.3 [PERSON] та Правил надання банківських послуг. Проте, відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 28.02.2018 становить 109 940,11 грн., що складається із заборгованості за кредитом 5 900,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 95 028,68 грн., заборгованості за пенею та комісією 3 300,00 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 5211,43 грн. Представником позивача до суду разом із позовною заявою подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Ухвалою від 05 червня 2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу було запропоновано протягом пятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та розяснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за її клопотанням, яке вона може подати в строк для подання відзиву на позов. Проте, рекомендований лист із матеріалами позовної заяви та ухвалою про відкриття провадження, який був направлений відповідачу за зареєстрованою адресою її місця проживання, повернувся на адресу суду з відміткою працівника відділу звязку «За закінченням встановленого строку зберігання». Ухвалою суду від 24.07.2018 справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача\~в судове\~засідання не\~з?явився.\~Про дату,\~час і\~місце судового\~засідання повідомлений,\~що підтверджується\~довідкою про\~доставку електронного\~листа повістки\~про виклик\~до суду\~від 12.10.2018.\~Клопотання про\~відкладення розгляду\~справи представник\~позивача не\~направив.\~Проте,\~до матеріалів\~позовної заяви\~представник позивача\~подала клопотання\~про розгляд\~справи у\~відсутності представника\~банку та не заперечує проти заочного розгляду справи. Інших доказів, що підтверджували позовні вимоги, представник позивача не надав. Відповідач в судове засідання не зявилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, які були розміщені 26.07.2018 та 16.10.2018. На підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України [PERSON] з опублікуванням оголошення про виклик вважається належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до вимог ст.ст.280, 281 ЦПК України, судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, з?ясувавши фактичні обставини справи оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, встановив наступне. \~ \~ \~ \~06.04.2009 [PERSON] була підписана заява про перевипуск кредитної картки «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом 900,00 грн., у якій зазначила, що вона ознайомлена з Умовами і Правилами надання банківських послуг у Приватбанку та підтвердила свою згоду на те, що дана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. \~ \~ \~ \~Відповідно до Витягу з [PERSON] та Правил надання банківських послуг, вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ «ПриватБанк», Пам?ятка клієнта, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт, а також Заява про приєднання до [PERSON] та Правил надання банківських послуг в «Приватбанку», встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт банку. [PERSON] регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов?язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт. \~ \~ \~ \~Пунктом 3.1 Витягу з [PERSON] та Правил надання банківських послуг врегульовано, що для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Памятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору являється дата відкриття рахунку зазначена у розділі «Відмітки банку» заяви. \~ \~ \~ \~За правилами статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. \~ \~ \~ \~За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв?язку та, якщо він підписаний його стороною (сторонами). \~ \~ \~ \~Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтями\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право кредитора вимагати повернення кредиту наступає у разі прострочення позичальником повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, тому позивач повинен був надати суду докази у підтвердження даних обставин, а також довести розмір заборгованості, яку просить стягнути з відповідача. Як передбачено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з підпунктом 2.2 пункту 2 постанови Національного банку України від 12.11.2003 № 492 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», ідентифікація клієнта не є обовязковою, якщо клієнт уже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України. А тому, приєднання відповідача до [PERSON] та Правил надання банківських послуг надало йому право на користування банківськими послугами без укладення окремого договору. Проте, позивачем не надано до суду доказів, чи пройшла відповідач ідентифікацію у банку, підписуючи анкету-заяву від 08.08.2007, унаслідок чого повторне заповнення будь-яких анкет-заяв не вимагалося. Із заяви про перевипуск платіжної картки [PERSON] від 06.04.2009 вбачається, що в ній зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім?я, по батькові, серію та номер паспорта, дату народження, ідентифікаційний код, адресу проживання, адресу реєстрації, номери засобів зв?язку. Проте, заява не містить відомостей, що [PERSON] не лише ознайомилась зі змістом [PERSON] та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», а й отримала їх та погодилась з ними. За відсутності у сторони цих [PERSON] та Правил, які є невідємною частиною договору, оскільки містять його істотні умови, які в заяві не викладені, відповідач не має можливості свідомо здійснити своє волевиявлення при укладенні договору та дотримуватися його умов, тобто визначити свою поведінку за цими правилами, що є необхідною умовою для вільного волевиявлення особи при укладенні правочину, передбаченого ч. 3 ст. 203 ЦК України. Також в заяві зазначено, що ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, [PERSON] просить надати перераховані нижче послуги: картка «Універсальна», бажаний кредитний ліміт 900,00 грн. Звертаючись до суду із позовом, позивач послався на те, що між сторонами укладено договір у відповідності до якого відповідач отримала кредит у розмірі 5\~900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте, матеріали справи не містять підтвердження збільшення кредитного ліміту банком та згоди на це відповідача. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості за договором № б/н від 08.08.2007, укладеного між сторонами станом на 28.02.2018, за наданим кредитом відбулися періодичні погашення за період з 24.10.2007 по 30.06.2015. Банком, відповідно до наданого розрахунку станом на 28.02.2018 розмір ставки по простроченій заборгованості змінювався із 36,00 % до 72,00 %, по поточній та простроченій заборгованості із 30,00 % до 34,80 % та до 43,2%. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобовязань по кредитному договору банком станом на 28.02.2018 нараховано заборгованість, що складається із заборгованості за кредитом 5 900,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 95028,68 грн., заборгованості за пенею та комісією 3 300,00 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 5 211,43 грн., а всього на загальну суму 109 940,11 грн. Надані позивачем розрахунки заборгованості не містять даних представника банку, який підписав їх, та не завірені печаткою установи, а тому не можуть вважатись належним доказом по справі. Крім того, самі по собі розрахунки заборгованості не містять відомостей про отримання кредитних коштів відповідачем та не є підтвердженням наявності заборгованості. З розрахунків не можливо встановити чи користувалась відповідач кредитними коштами та вносила власні грошові кошти саме на погашення заборгованості. Будь-яких належних доказів на підтвердження видачі банком відповідачу кредитної картки, зарахування на цю картку суми кредиту, зняття таких коштів відповідачем, відкриття рахунків на ім?я відповідача (виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо), так як за нормами п. 2 ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1054 ЦК України кредитний договір є укладений з моменту передання грошей, позивачем не надано. Як вбачається\~з наданої\~суду копії\~витягу з\~[PERSON] та\~правил надання\~банківських послуг\~в ПриватБанку,\~пунктом 6.6 передбачено, що у випадку невиконання зобовязань по договору, клієнт зобовязаний на вимогу банку виконати зобовязання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту і овердрафту), оплаті винагороди банку. Проте, в матеріалах справи відсутні дані про направлення банком відповідачу вимоги про виконання ним зобовязання по поверненню кредиту, що свідчить про невиконання самим банком умов договору, а факт невиконання боржником умов договору за таких обставин є недоведеним. Крім того, представником позивача не наведено доказів інформування ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідача про зміну тарифів та інших умов обслуговування рахунків не менше ніж за 7 днів до введення змін, як це передбачено кредитним договором, а саме, п. 5.3. Також всупереч п. 4.9 Договору, за яким Банк зобовязаний не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати власнику виписки про стан картрахунків і про здійснені за минулий місяць операції за картрахунками, судом не добуто доказів виконання Банком даної умови. А саме, в суді не виявилося за можливе дослідити з наданої суду копії вказаної заяви від 06.04.2009, яким же способом власник виписки інформувався Банком про стан картрахунків. Адже, як вбачається з наданих суду Розрахунків заборгованості за договором № б/н від 08.08.2007, укладеного між сторонами, в період дії даного договору змінювалась процентна ставка (поточна і прострочена заборгованість). Таким чином, позивач, змінивши розмір процентів за договором, фактично змінив умови кредитного договору. Частина 1 ст. 651 ЦК України передбачає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не передбачено договором або законом. При цьому, згідно ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобовязання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобовязання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Вказане також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові від 11.03.2015 у справі №6-16цс15, згідно якої умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника. Також суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені є необґрунтованими з огляду на наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до положень ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Така правова позиція висловлена і у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21.10.2015 №6-2003цс15. Із розрахунків заборгованості, наданих позивачем, не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум. Ніяких розяснень та доказів щодо принципу складення даних розрахунків справа не містить. Незрозуміло, на яких підставах позивачем нараховано заборгованість по процентам за користування кредитом. Крім того, сам розрахунок не містить підпису відповідальних осіб та не скріплений печаткою банку, а відтак не може бути належним та допустимим доказом у справі. З огляду на вищевикладене, позивачем не надано належних та допустимих доказів виникнення заборгованості у відповідача в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором. Судовий збір у розмірі 1762,00 грн., сплачений позивачем при подачі позову до суду, в силу ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягає. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed