Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Представник відповідача позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивачі на задоволенні позовних вимог наполягали, просили про розгляд справи без їх участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої 20.11.2011р.; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія заповіту [PERSON] від 16.06.2010р., складеного на імя [PERSON] та [PERSON]; копія свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства [PERSON] серії ОД-ХХ № 06833; копія паспорту громадянки України [PERSON]; копія довідки Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області; копія довідки відділу Держземагенства у Ренійському районі про нормативну грошову оцінку спірних земельних ділянок; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.03.2015р.; копія паспорту громадянина України [PERSON]. серії КК № 645443; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 439050; копія рішення Новосільської сільської ради Ренійського району № 38 від 18.04.2006р.; копія технічного паспорту на житловий будинок № 7 по вул. Котовського в с. Новосільське Ренійського району. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі є дітьми [PERSON] померлої 20.11.2011р. За життя [PERSON] належало: житловий будинок з надвірними спорудами розташований по вул. Котовського № 7, в с. Новосільське Ренійського району Одеської області; земельна ділянка загальною площею 2,57 га. (із кадастровими номерами: 5124182900:01:0020191, 5124182900:010050658), розташована на території Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 439050 від 07.03.2006 року; майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Новосільське» Ренійського району Одеської області, на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії ОД-ХХ № 06833 від 30.12.2005 р. На випадок смерті [PERSON] розпорядилась належним їй майном, 16.06.2010р., залишила заповіт на імя позивачів, яким заповідав їм все майно, яке буде належатиме їй за життя. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звернувся до нотаріальної контори із заявами про її прийняття. Однак, на момент смерті [PERSON] разом із нею мешкали позивачі [PERSON], [PERSON], про що свідчить довідка Новосільської сільської ради Ренійського району. Пізніше, при зверненні позивачів до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їм в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове майно (відсутність оригіналу державниого акту на земельну ділянку та свідоцтва про право власності на вищевказний житловий будинок та на майновий пай), про що 21.03.2015р. нотаріусом було винесено вмотивовану постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок, земельну ділянку та майновий пай, як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачі в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину, що залишилася після померлої матері [PERSON] і вважають, що мають всі законні підстави для визнання за ними права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують, відповідач у справі проти оформлення права власності на спадкове майно за позивачами не заперечує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачі у справі є спадкоємцями за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Вони у передбачений законом строк подали нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважаються такими, що її прийняли. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на момент відкриття спадщини вони проживали разом із спадкодавцем, і у встановлений законодавством строк вони звернулися до нотаріуса із заявою про її прийняття. Таким чином, позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак, вони не можуть оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] не було проведено реєстрацію права власності в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно та отримано відповідний правовстановлюючий документ на спадковий будинок, також відсутні оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку та оригінал свідоцтва про право власності на майновий пай), про що нотаріусом винесено вмотивовану постанову від 21.03.2015р., у звязку із чим в даний час позивачі вимушені звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України, одним із шляхів захисту прав громадян на землю є визнання прав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачі є субєктами набуття права власності на житловий будинок, земельну ділянку та майновий пай з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачами та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити їх вимоги щодо визнання за ними права власності на спадкове майно.

Outcome: approved