Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» (далі за текстом «ПАТ»), в якому просить: стягнути з ПАТ на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 141690 грн.00 коп. В обґрунтування позову наводить наступне. [PERSON] , [INFO] , працюючи протягом тривалого часу на ЗАТ «Криворізький завод гірничого обладнання», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Криворізький завод гірничого обладнання»: з 01.11.2001р. по 10.07.2002р. - на посаді плавильника металу та сплавів термообрубувальної дільниці; з 10.07.2002р. по 19.11.2002р. - на посаді слюсаря-ремонтника на гарячих дільницях; з 19.11.2002р. по 05.07.2006р. - на посаді старшого майстра термообрубувальної дільниці сталефасоноливарного цеху №3, виконував роботи, які внаслідок недосконалості технологічного процесу були пов`язані з важкою фізичною працею та умовами несприятливого мікроклімату. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, позивачем отримано хронічне професійне захворювання. Згідно до п.п. 9, 10, 14 акту від 05.07.2006р., 21.06.2006 року Українським НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу, позивачу встановлено наступний основний діагноз: радикулопатія попереково-крижова з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим і периферичним нейросудинним синдромом, код М 54.1. Зазначає, що відповідно до п.17 акту від 05.07.2006р., причинами професійного захворювання позивача є - важка праця, несприятливий мікроклімат. Рівень фізичного перевантаження: статичне навантаження за участю м`язів тулуба і ніг - 220000 кг/с при гранично допустимих 130000 кг/с; маса підняття та переміщення вантажу - від|32 до 36 кг. до7% зміни при гранично допустимих до 30 кг; переходи, зумовлені технологічним процесом - 10,5 км за зміну, при нормі до 10 км за зміну. Важкість праці відноситься до III класу II ступеню шкідливості. Мікроклімат у приміщенні: Температура повітря - 11,8 °С - 15,2 °С при нормі від 15 °С до 25 °С; Інфрачервоне випромінювання - від 200 Вт/м2 до 2000 Вт/м2, при нормі 140Вт/м2. Відповідно до п.19 акту від 05.07.2006р., професійне захворювання отримано позивачем, внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку адміністрації відповідача, які порушили вимоги ст.13 Закону України «Про охорону праці». У зв`язку із заподіянням шкоди, позивач, 12.07.2006 року, вперше пройшов огляд медико- соціальною експертною комісією, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 30% та встановлено третю групу інвалідності, а також визначено потребу у санаторно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні та виробах медичного призначення. 30.07.2007 року позивач повторно пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 30% та встановлено третю групу інвалідності, а також визначено потребу у санаторно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні, ВМП, лікувальній фізичній культурі, масажі. 09.09.2008 року позивач повторно пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 30% та встановлено третю групу інвалідності, а також визначено потребу у санаторно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні, виробах медичного призначення, ЛФК , масажі. 20.07.2010 року позивач повторно пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 30% та встановлено третю групу інвалідності, а також визначено потребу у санаторно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні, ВМП, масажі. 14.09.2012 року позивач повторно пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 30% та встановлено третю групу інвалідності, а також визначено потребу у санаторно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні, ВМП. 04.08.2015 року позивач повторно пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25% з 01.08.2015р. безстроково, а також визначено потребу у забезпеченні лікарськими засобами та ВМП. Внаслідок вказаного хронічного професійного захворювання позивач постійно відчуває біль та обмеження об`єму рухів в попереково-крижовому відділі хребта та обмеження об`єму рухів в хребті, періодичний виражений біль в попереково-крижовому відділі хребта з віддачею в ноги, переважно в праву, при незначному фізичному навантаженні, нахилах, обертах, заніміння пальців правої ноги, відчуття слабкості в правій ступні і утруднену ходу, судоми в литкових м`язах ніг, періодичний головний біль, запаморочення, підвищення цифр артеріального тиску, відчуття серцебиття при фізичному навантаженні. Вказує, що тривалий процес лікування, позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Вказане постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах позивача, який в тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родині, своєму духовному та інтелектуальному розвитку. Відповідно до відомостей з анамнезу хвороби вказаних у виписці із медичної карти стаціонарного хворого №4931/1359 від 13.12.2019 року, зазначається, що останній раз позивач лікувався в н/в НД1 з 11.09.2018 по 25.09.2018р. з діагнозом: Радикулопатія L5, S1, S2 справа, фаза загострення, з вираженими статико-динамічними порушеннями, помірним парезом згиначів стопи, периферичним нейроваскулярним і больовим синдромом. За минулий рік стан здоров`я неодноразово погіршувався: 2 рази було виражене загострення захворювання. Останній раз погіршення 22.11.2019: посилився біль в хребті до гострого вираженого болю з віддачею в тазовий пояс, посилилась слабкість в правій нозі, більше порушена хода, неможливість рухів і ходи. Лікувався за місцем мешкання амбулаторно, щорічно санаторно-курортно. Був направлений в клініку інституту на стаціонарне лікування із загостренням захворювання. Аналогічні відомості про погіршення стану здоров`я позивача внаслідок професійного захворювання містяться і в інших виписках доданих до позову. Вважає, що перелічені негативні явища в житті позивача переконливо доводять факт завдання йому немайнової (моральної) шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання та стійкої втрати професійної працездатності, що є наслідком порушення законодавства про охорону праці й сторони відповідача. За таких обставин зі сторони відповідача, має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана позивачу ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача хронічного професійного захворювання. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15). При визначені розміру моральної шкоди завданої позивачу слід виходити з принципів розумності, виваженості та справедливості. В свою чергу, розумність - це дії, що здійснила б у конкретній ситуації людина, яка має нормальний, середній рівень інтелекту, знання та життєвий досвід. Принцип розумності являє :собою зважене вирішення питання регулювання правових відносин з урахуванням усіх учасників, а також інтересів громадян (публічного інтересу), з урахуванням накопичених у суспільстві уявлень за даних історичних умов інтелектуальних можливостей, знань, досвіду з метою забезпечення справедливості, балансу інтересів в суспільстві. Отже, у даній справі, цілком розумним є оцінка грошового відшкодування завданої позивачу моральної шкоди з огляду на ступінь втрати працездатності, а також розмір мінімальної заробітної плати визначений ЗУ «Про державний бюджет на 2020 рік», а саме в 30 місячних розмірів мінімальної заробітної плати: 30 4723 грн. (місячний розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2020 року встановлений ст.8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік») = 141 690 ( сто сорок одна тисяча шістсот дев`яносто) гривень. Виходячи із зазначеного розрахунку, враховуючи глибину, характер та тривалість душевних страждань, переживань, істотність недоотриманих позивачем благ, внаслідок втрати працездатності та отриманого хронічного захворювання,

Outcome: partial