Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

Представник позивача 27.06.2019 звернувся до суду з даним позовом, та змінивши його предмет, просить суд скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3224481900:05:006:0051, площею 2,5750 га, зареєстрованого на підставі договору оренди землі № б/н від 05.02.2016 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Ківшовата Агро», номер запису про інше речове право 13603691; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3224481900:05:006:0014, площею 2,5987 га, зареєстрованого на підставі договору оренди землі № б/н від 05.02.2016 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Ківшовата Агро», номер запису про інше речове право 13600944. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що позивач є власником земельних ділянок, площею 2,575 га, кадастровий номер 3224481900:05:006:0051, площею 2,5987 га, кадастровий номер 3224481900:05:006:0014, цільове призначення, для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: Київська область, Таращанський район, Ківшоватська сільська рада. 29.12.2012 між позивачем та ТОВ «Ківшовата Агро» був укладений договір оренди землі терміном на 5 років У вересні 2017 позивач направила засобами поштового зв`язку, ТОВ «Ківшовата Агро» заяву про повернення земельної ділянки. 08.09.2017 позивач отримала лист-відповідь на її заяву про повернення земельної ділянки, від 07.09.2017. Вказаними листами позивачу відмовлено в поверненні земельних ділянок та повідомлено про підписання договорів оренди землі в новій редакції на 10 років. Позивач замовила інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої її і стало відомо, що зареєстровані 29.12.2012 року в Управлінні ДержКомЗему у Таращанському районі Київської області, станом на день укладення та реєстрації договорів оренди 2016 року, що зареєстровані приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області Скоробагатько В.Д. 06.03.2016 були чинними. Цей факт мав унеможливити укладення та здійснення державної реєстрації прав оренди землі 06.03.2016 року, по правочинах 2016 року до закінчення строку дії договорів 2012 року. Враховуючи зазначені обставини, зазначає, що у порушення вимог чинного законодавства, було укладено та вчинено договори оренди 2016 року, так як на момент їх укладення та реєстрації діяли договори 2012 року, між тими самими сторонами та стосовно тих самих земельних ділянок. Відповідачем у встановлений судом строк подано відзив на позов, в якому останній вважає позов безпідставним з наступних підстав. Так, твердження позивача про дізнання про наявність договорів оренди на її землі лише 08.09.2017, тобто з листів від ТОВ «Ківшовата Агро» про відмову у поверненні земельних ділянок не означає, що вона не могла дізнатися про це раніше. До моменту звернення до суду позивач не порушувала питання про відсутність у неї договорів. Натомість, 2016 року уклала нові догори. Крім того, просить застосувати строк позовної давності. Оскільки, про порушення своїх прав позивач дізналася чи могла дізнатися в день укладення договору - 05.02.2016, перебіг розпочався - 06.02.2016, а тому закінчився 06.02.2019, який є першим робочим днем. Адміністративний позов позивача до Київського окружного адміністративного суду мав інший предмет позову, а тому строк позовної давності не переривався. Договори позивач підписувала власноручно. Про підписання під дією примусу, помилки чи шляхом введення її в оману - не заявляла. Підписання нових договорів свідчить про припинення зобов`язань за попередніми договорами за домовленістю сторін. Належне виконання сторонами своїх обов`язків за новими договорами протягом трьох років також свідчить про визнання їх сторонами. Враховуючи викладене, просить відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог. Представником позивача подано відповідь на відзив, в якому він заперечує всі доводи відповідача, звертає увагу суду на недоведеність цих доводів відповідачем. Стверджує, що оскільки оспорюваний договір укладений під час дії попереднього чинного договору між тими самими сторонами, а тому є недійсним в силу ст.ст. 203, 215 ЦКУ. Таке існування обставин суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, порушення інтересів позивачів. У запереченні, поданому до суду 16.10.2019, відповідач підтримав раніше зазначені ним доводи у відзиві на позов та наполягає на їх обґрунтованості. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представник позивача - адвокат Турлуковський С.В. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги і викладені у позовній заяві доводи та обґрунтування підтримав і прохав їх задовольнити. Представник відповідача Ступка Н.П. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Пояснила, що 05.02.2016 було переукладено договори з позивачем на новий строк. 06.03.2016 року договори зае6рєстровані. Заявила про застосування строків позовної давності. Права позивачів нічим не порушені. Третя особа - Скоробагатько Валентина Данилівна , приватний нотаріус Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області, в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належно, про причини неявки суду не повідомила, проте подала заяву про розгляд справи без її участі. Суд, заслухавши позивача, думку представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю з наступних підстав. Відповідно до вимог частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку серія ЯЙ № 007733, виданого 20.10.2010 та серії ЯА № 220719, виданого 09.11.2004 Таращанською районною державною адміністрацією Київської області, [PERSON] є власницею земельних ділянок, площею 2,575 га з кадастровим номером 3224481900:05:006:0051 та площею 2,5987 га з кадастровим номером 3224481900:05:006:0051, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Ківшоватської сільської ради Таращанського району Київської області. 29.12.2012 між позивачем та ТОВ «Ківшовата Агро» було укладено договори оренди землі за № 322440004005764, 322440004005760, терміном на 5 років, які були зареєстровані в управлінні Держкомзему у Таращанському районі Київської області. 05.02.2016 між [PERSON] та ТОВ «Ківшовата Агро» було укладено договір оренди землі № б/н, строком на десять років на земельні ділянки площею 2,575 га з кадастровим номером 3224481900:05:006:0051 та площею 2,5987 га з кадастровим номером 3224481900:05:006:0051. Згідно інформаційної довідки № 54732337 та № 54745789 від 09.03.2016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 06.03.2016 державним реєстратором - приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області Скоробагатько В.Д. зареєстровано інше речове право на земельну ділянку площею 2,5987 га, кадастровий номер: 3224481900:05:006:0014, номер запису про інше речове право: 13600944 та на земельну ділянку площею 2,575 га, кадастровий номер: 3224481900:05:006:0051, номер запису про інше речове право: 13603691. Підстава виникнення іншого речового права: в обох випадках, - договір оренди землі, серія та номер: б/н, укладений 05.02.2016 між позивачем та відповідачем в письмовій формі без нотаріального посвідчення. У вересні 2017 позивач направила ТОВ «Ківшовата Агро» заяву про повернення земельних ділянок з користування. У заяві позивач просить, в зв`язку із закінченням терміну дії договору укладеного у 2012 році, не обробляти земельну ділянку та повернути, утриматися від дій які б перешкоджали їй, як власниці, розпоряджатися належними їй земельними ділянками. 08.09.2017 відповідачем направлено позивачу лист, в якому повідомляється про те, що позивачем, власноруч 05.02.2016 були підписані договори оренди в новій редакції на термін 10 років, її договори зареєстровані 06.03.2016. Вказані обставини встановлені з матеріалів справи. Згідно з частиною першою статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. У статті 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (стаття 598 ЦК України). Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов`язання буде вважатися виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. Відповідно до частин другої і четвертої статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором. Зі змісту статті 604 ЦК України вбачається, що ознаками новації є: спосіб припинення зобов`язання; вона можлива лише між тими самими сторонами (сторонами попереднього зобов`язання); є двостороннім правочином (договором); нове зобов`язання пов`язане з попереднім і спрямоване саме на заміну первісного зобов`язання новим, а не на зміну цього зобов`язання. Деякі з вищезазначених ознак новації одночасно є умовами її вчинення. До умов новації згідно вимог закону віднесено наступні: нове зобов`язання повинне пов`язувати тих самих осіб, що і первісне; сторони мають досягти згоди щодо заміни одного зобов`язання іншим, а «домовленість про новацію», про яку йдеться у частині другій статті 604 ЦК України, - це договір про заміну зобов`язання; вчиняється новація у формі двостороннього правочину (новаційного договору), який має відповідати вимогам до форми та змісту, необхідних для нового зобов`язання; наявність наміру сторін вчинити новацію, про який сторони повинні обов`язково вказати у договорі, а за відсутності такого застереження первинне зобов`язання не припиняється, а буде діяти поряд з новим; дійсність первинного зобов`язання (недійсність первинного зобов`язання веде до недійсності і нового зобов`язання, що витікає з новації, якщо ж недійсним є новаційний договір, сторони залишаються пов`язаними первинним зобов`язанням, і новація не відбувається); зміна змісту зобов`язання, або має виконуватися те саме, але на іншій правовій підставі; допустимість заміни первісного зобов`язання новим. Умови новації є необхідними і достатніми для вчинення новації. Таким чином, новація - це угода про заміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання. Юридичною підставою для зобов`язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов`язання. Угода про заміну первинного зобов`язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має правоприпинювальну природу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.03.2019 (справа № 609/67/18 провадження № 61-43444св18). Однак оспорювані договори оренди землі від 31.08.2015 не містять вказівки на первинне і нове зобов`язання та намірів сторін вчинити новацію, тобто припинити існуюче і замінити новим. Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 року № 823/2042/16 «Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів» Таким чином, позивачем, у даному випадку, обрано невірний та неефективний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки вірним способом захисту є визнання договору оренди землі недійсним. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні уточненого позову в повному обсязі незалежно від інших, встановлених судом обставин. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed