Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] 13 листопада 2017 року звернувся до Миронівського районного суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 12 січня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким відповідачу надано кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак у порушення зобов'язань за договором відповідач допустила несплату щомісячних платежів, в зв'язку з чим позивач зажадав дострокового повернення кредиту з врахуванням відсотків та штрафних санкцій. Суму заборгованості, яка з урахуванням штрафних санкцій складає 35534,57 грн. та судові витрати в розмірі 1600,00 грн., представник позивача просить стягнути у судовому порядку з відповідача. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином за зареєстрованим місцем проживання, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності до суду не надала, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, враховуючи, що сторони у судове засідання не зявилися, представник позивача надав до суд клопотання про розгляд справи у його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, причини неявки не повідомила, відзив не подала, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. У судовому засіданні встановлено, що 12 січня 2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким відповідачу надано кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Для отримання платіжної картки відповідач заповнила заяву, в якій зазначила персональні дані, підтвердила факт ознайомлення з умовами і правилами надання банківських послуг, отримала кредитну картку «Універсальна». Відповідач, підписавши анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, погодилася, що її заява разом з пам'яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складають договір про надання банківських послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже, за юридичною природою укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] договір є договором приєднання, тобто договором, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідно до преамбули умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» публічно запропонував невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого опублікував умови та правила надання банківських послуг на своєму веб-сайті в мережі Інтернет. Зі змісту умов та правил надання банківських послуг вбачається, що послугою банку є надання кредиту особі, яка приймає ці умови і правила. Оскільки кредитний договір є двостороннім правочином, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента. Із змісту анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також самих умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, випливає обов'язок банку надати відповідачу банківську кредитну картку. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме видав карту та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідно до змісту ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Правові наслідки порушення зобов'язання передбачені статтею 611 Цивільного кодексу України, згідно якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Однак відповідач у порушення своїх зобовязань перед позивачем припинила сплачувати кредит, внаслідок чого станом на 24 жовтня 2017 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 33366,26 грн., з яких 5209,73 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1280,42 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом та 26876,11 грн. нарахована пеня. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості по тілу кредиту, відсотками за користування кредитом та нарахованої пені ґрунтуються на законі, підтверджені матеріалами справи і підлягають задоволенню. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглядаючи справу, суд повинен звертати особливу увагу на наявність у позовній заяві обставин, передбачених пт. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК, а саме виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд відхиляє доводи представника позивача про наявність у відповідача заборгованості за штрафами в розмірі 2168,31 грн. (500 + 1668,31), оскільки ні в позовній заяві, ні в наявних у матеріалах справи не зазначено, за що саме вони нараховані (за які порушення та коли вони сталися). Позовна заява зводиться лише до цитування пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг та констатації факту наявності такої заборгованості. Наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості не містить інформації за який період та за які дії чи бездіяльність на відповідача накладено вказану суму штрафу. У розрахунку заборгованості зазначено, що 1684,32 грн. є «заборгованістю по судовим штрафам» (а.с. 7 зі зворотнього боку), але у матеріалах справи відсутні докази накладення на відповідача судом будь-яких штрафів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Представник позивача, для з'ясування обставин справи у судове засідання не з'явився, пояснень щодо розрахунку заборгованості відповідача за штрафами не надав, у позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності на підставі наявних у матеріалах справи доказах. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за штрафами в розмірі 2168,31 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто, у випадку незгоди відповідача із цим рішенням, він має змогу звернутися до Миронівського районного суду Київської області із заявою про перегляд цього рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором б/н від 12 січня 2012 року у розмірі 33366,26 грн. і судові витрати у розмірі 1600,00 грн. у відшкодування судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного, ст. ст. 14, 525, 526, 527, 530, 610 - 612, 629, 634, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial