Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Представник заявника - адвокат Скиртач Сергій Вікторович звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні, в обґрунтування вимог посилається на те, що заявник [PERSON] з 30.03.1985 року перебувала у шлюбі з [PERSON] , шлюб було зареєстровано Виконавчим комітетом Молодогвардійської міської ради народних депутатів Ворошиловградської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний запис за № 80. [PERSON] помер [INFO] . Заявник з часу реєстрації шлюбу і до смерті чоловіка проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] перебуває на обліку в Марківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області, отримує пенсію за віком та за 2018 рік вона отримала пенсію у сумі 16832,27 грн. Середньомісячний розмір її пенсії складав 1402,68 грн. [PERSON] перебував на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримував пенсію на пільгових умовах. За січень - вересень 2018 року він отримав пенсію у сумі 98987,22 грн., середньомісячний розмір його пенсії складав 10998,58 грн. На момент смерті [PERSON] єдиним суттєвим джерелом існування сім`ї заявника становила пенсія померлого, оскільки підприємницькою діяльністю заявник не займалася, ніяких додаткових доходів не отримувала. Заявник отримує пенсію, яка в декілька разів є меншою за пенсію чоловіка, тому основним і постійним джерелом засобів до існування була допомога чоловіка, тобто заявниця перебувала на його утриманні. Встановлення даного факту їй необхідно для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Просить суд встановити факт перебування [PERSON] , [INFO] , на утриманні свого чоловіка - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , як особи, яка у зв`язку з його смертю втратила постійне і основне джерело засобів до існування. Представник заявника - адвокат Скиртач С.В. в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, обґрунтувавши їх доводами, викладеними в заяві. Вказав, що заявник [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду та отримує пенсію за вислугу років, що не перешкоджає встановленню факту перебування її на утриманні померлого чоловіка. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 67). В судове засідання представник заінтересованої особи - Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області не з`явився, надав до суду відзив на заяву, в якому вказав, що доказування наявності підстав для визнання заявника такою, що перебувала на утриманні чоловіка, ґрунтується виключно на припущеннях. Вважає, що жодних доказів потреби матеріальної допомоги від чоловіка, а також доказів фактичного розподілу у зв`язку з цим коштів подружжя за час шлюбу заявником не надано та не доведено, що заявник перебувала на утриманні померлого чоловіка. Просить відмовити в задоволенні заяви в повному обсязі та розглянути справу без участі представника Управління (а.с. 31-33). Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] був чоловіком [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Виконкомом Молодогвардійської Ради народних депутатів Ворошиловградської області (а.с.12). [PERSON] помер [INFO] в Сорокине Луганської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 28.03.2019 року Снігурівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (а.с.13). Як вбачається з відповіді Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Луганської області № 2248/02.1-09 від 20 березня 2020 року, [PERSON] , [INFO] звернулася до управління з заявою про призначення пенсії 19.04.2016 року. Пенсія за вислугу років їй призначена з дати звернення. Сума виплаченої пенсії за 2018 рік складає - 16832,27 грн., за 2019 рік - 29855,32 грн. (а.с.16). Згідно довідки Управління ПФУ Марківського об`єднаного управління ПФУ від 15.04.2020, [PERSON] перебуває на обліку Управління та отримує пенсію за вислугу років. За період з січня 2019 року по грудень 2019 року отримала пенсію в розмірі 29855,32 грн. (а.с. 34). З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо [PERSON] записів не знайдено (а.с. 15). Згідно відповіді Відділу з питань перерахунків пенсії № 7 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 1400-0308-8/9546 від 06 березня 2020 року, [PERSON] , [INFO] за 2018 рік отримав пенсію у сумі 98987,22 грн. (а.с.18). Як вбачається з довідки № 1, виданої 10 січня 2019 року Краснодонським житлово-комунальним управлінням, [PERSON] дійсно проживала за адресою: [ADDRESS] та вела спільне господарство з чоловіком [PERSON] по день смерті останнього [INFO] , та провела поховання (а.с. 103). Згідно копії домової книги на квартиру [ADDRESS] , за вказаною адресою з 30 жовтня 1987 року та по день смерті [INFO] , був зареєстрований [PERSON] , [INFO] , а також його дружина - заявник [PERSON] , [INFO] (а.с. 116-117). Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (частина 3 статті 294 ЦПК України). Пунктом 2 частини 1, частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснено в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Звертаючись до суду з вимогами про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка за його життя, заявник вказує, що від цього факту залежать її пенсійні права, а саме встановлення даного факту [PERSON] необхідно для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. За змістом п. 1 ч. 2 вказаної статті, непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Відповідно до ч. 3 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема: коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення. Згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. У частині першій статті 9 вищевказаного Закону України наведено види пенсійних виплат: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Статтею 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право вибору пенсійних виплат - особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Аналіз вищенаведених норм законодавства в контексті зазначених обставин справи дає підстави дійти такого висновку, що законодавством про пенсійне забезпечення визначено, що право на пенсію в разі втрати годувальника виникає лише у непрацездатної особи, яка є членом сім`ї померлого, а непрацездатними членами сім`ї, з-поміж інших категорій осіб, вважаються, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Отже, необхідною умовою для призначення зазначеним особам пенсії у зв`язку з втратою годувальника або переведення на такий вид пенсії є встановлення їм інвалідності або досягнення ними пенсійного віку, передбаченого зазначеною статтею та знаходження їх на повному утриманні померлого. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України). Дослідивши надані докази, суд вважає встановленим, що заявник [PERSON] та її померлий чоловік [PERSON] сумісно проживали за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується записами в домовій книзі та довідкою № 1 від 10 січня 2019 року про фактичне місце проживання з померлим, яка видана за місцем проживання заявника та її померлого чоловіка, тобто на тимчасово непідконтрольній українській владі території. Суд, оцінюючи інформацію, яка міститься у довідці з місця проживання, приймає до уваги так звані «намібійські винятки», сформульовані практикою Міжнародного суду ООН, про те, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження права громадян, і з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та Верховного Суду відомості, що містяться у вказаній довідці, беруться до уваги разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємному зв`язку. З копії паспорта [PERSON] , серія [NUMBER] , виданого Краснодонським МВ УМВС України в Луганській області 27.11.2001 встановлено, що заявник народилася [INFO] , а отже [PERSON] не досягла пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також, заявник не надала доказів отримання статусу особи з інвалідністю чи інших пільг, які б давали право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Таким чином, заявник не є непрацездатною особою в розумінні ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Посилання представника заявника на те, що [PERSON] отримує пенсію за вислугу років, право на яку, згідно ч. 4 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», мають окремі категорії громадян за переліком та у порядку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, не свідчить про те, що заявник є непрацездатною особою у відповідності до положень ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Таким чином, суду не надано належних та допустимих доказів того, що заявник, яка є працездатною особою та отримує пенсію за вислугою років, була на повному утриманні свого померлого чоловіка, і що його пенсія була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Вказана обставина також спростовується відомостями, які містяться в довідці Відділу з питань перерахунків пенсії № 7 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 1400-0308-8/9546 від 06 березня 2020 року (а.с.18), де, серед іншого також вказано, що борг невиплаченої пенсії [PERSON] за липень-вересень 2018 року в розмірі 32995,74 грн. у квітні 2019 року отримала сестра [PERSON] , а не заявник, всупереч доводам [PERSON] , що у зв`язку з втратою годувальника вона втратила джерело засобів до існування. Також, судом не можуть бути прийняті до уваги письмові пояснення [PERSON] та [PERSON] , оскільки вказані особи не допитувалися в судовому засіданні у якості свідків та не попереджалися про кримінальну відповідальність відповідно до вимог норм Цивільного процесуального кодексу України. Клопотань про допит вказаних свідків під час розгляду справи не заявлялося. Інших доказів в обґрунтування заявлених вимог заявником та її представником суду не було надано, хоча 14 травня 2020 року судом було постановлено ухвалу про визнання явки заявника в судове засідання обов`язковою для надання особистих пояснень, на що була надана заява про розгляд справи за відсутності заявника (а.с. 67). Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, тому подання заявником доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення заявлених вимог чи відмови у задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими. За таких обставин, оцінивши надані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявником [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами факту перебування її на утриманні чоловіка, та що вона втратила у зв`язку із смертю чоловіка постійне і основне джерело засобів до існування, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed