Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що на підставі рішення Теофіпольської селищної ради народних депутатів від 15 грудня 1994 р. № 11 матері позивача [PERSON] було передано у приватну власність 2 земельні ділянки загальною площею 0,26 га по [ADDRESS]. Позивачем заявлена вимога визнати за нею право власності на дані земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] р., оскільки державний земельний кадастровий реєстратор відділу Держземагенства відмовив у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру через невідповідність фактичної площі земельної ділянки тій площі, яка зазначена в Державному акті на право власності. В ході розгляду справи представник позивача вимоги позову підтримав та пояснив, що при оформленні позивачкою документів на земельні ділянки, які були у власності її матері, виявилася невідповідність у конфігурації земельних ділянок у державному акті фактичній, у зв'язку з чим стало неможливим оформити прийняття спадщини. Зазначив, що у зв'язку зі скасуванням згідно Наказу Мінагрополітики від 9 вересня 2013 р. відділи Держкомзему позбавлені можливості самостійно виправляти технічні помилки в державних актах на землю, тому позивач змушена звертатися до суду. Представник відповідача, заступник Теофіпольського селищного голови Федонюк В.М., позовні вимоги визнав та пояснив, що фактично спірні земельні ділянки перебували спочатку у користуванні матері позивача ще з часів УРСР, а потім були передані їй у власність. Невідповідність конфігурації пояснюється тим, що при обмірі ділянок в 1995 р. використовувалося обладнання, яке поступається точності сучасним приладам, які були використані при обмірі в 2014 р. Фактично це ті ж самі ділянки, які точніше обмірена, жодних спорів з суміжними землекористувачами немає. Представник Теофіпольського відділу Держземагенства Бегеш М.М. не заперечує проти задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Статтями 1216, 1225 та 1268 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), належність спадщини спадкоємцю з часу відкриття спадщини незалежно від часу її прийняття, власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Позивачка являється спадкоємцем двох земельних ділянок на території Теофіпольської селищної ради загальною площею 0,26 га, з яких для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд площею 0,25 га і ведення особистого підсобного господарства площею 0,01 га., які були у власності її матері [PERSON], померлої [INFO] року, перебували дві земельні ділянки на території Теофіпольської селищної ради загальною площею 0,26 га, з яких для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд площею 0,25 га і ведення особистого підсобного господарства площею 0,01 га. Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про народження позивачки серії [NUMBER], виданим 25 січня 1951 р. Рижським ЗАГС Ленінського району Латвійської РСР, її свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 25 серпня 1970 р. Теофіпольським райбюро ЗАГС Хмельницької області, свідоцтвом про укладення шлюбу матір'ю позивачки серії [NUMBER], виданим Теофіпольським райвідділом ЗАГС Хмельницької області 5 лютого 1975 року, Державним актом на право приватної власності на землю серії ХМ № 0114, виданим Теофіпольською селищною радою народних депутатів 16 січня 1995 р., який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 57, свідоцтвом про смерть матері позивача серії [NUMBER], виданим 17 вересня 2013 р. відділом держреєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Теофіпольського РУЮ, довідкою Теофіпольської державної нотаріальної контори від 12 березня 2014 р. № 298/02-14. У зв'язку з розбіжністю фактичної площі успадкованої земельної ділянки з площею згідно державного акту позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що вбачається з довідки Теофіпольської держнотконтори від 12 березня 2014 р. № 299/02-14. Статтею 131 ЗК України передбачене право громадян України набувати у власність земельні ділянки на підставі, зокрема, успадкування. Угода про перехід права власності, відповідно до п. «ж» ч. 2 ст. 132 ЗК України, має містити кадастровий номер земельної ділянки, який присвоюється земельній ділянці, згідно ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру. Оскільки відомості про земельну ділянку померлої [PERSON] згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку не відповідають вимогам до відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру щодо характеристик в натурі, позивачка, як спадкоємець даної ділянки позбавлена можливості в позасудовому порядку визнати за собою право власності на дану ділянку через неможливість внесення відомостей до ДЗК та присвоєння кадастрового номеру. З пояснень учасників судового розгляду, опису меж суміжних землекористувачів спірних земельних ділянок згідно державного акту та кадастрових планів земельних ділянок, акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 30 липня 2014 р. вбачається, що частина суміжних землекористувачів залишилися незмінними з 1995 по 2014 рік, вони не мають претензій до існуючих меж земельних ділянок, що підтверджується. Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов переконання, що земельні ділянки, власником яких була покійна [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю, є саме тими земельними ділянками, які успадкувала позивач. Враховуючи положення ч. 2 ст. 328 ЦК України щодо презумпції правомірності набуття права власності, можливість отримання земельних ділянок в селищах міського типу більше 0,15 га, передбачену ч. 2 ст. 67 ЗК України (ред. 1960 р.) в редакції, чинній на момент набуття права власності на землю, суд вбачає за можливе набуття земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селищі міського типу більше максимально можливого розміру 0,15 га.

Outcome: approved