Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

представник позивача [PERSON] адвокат Дуля Тетяна Володимирівна 02.02.2018 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення позики, посилаючись на те, що 26.10.2014 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно якому відповідач позичив 120\~000 гривень під чотири проценти у місяць. Однак відповідач ані борг, ані проценти не повернув, на усні попередження та вимоги про повернення боргу не реагував, тим самим порушив зобов`язання. Сума процентів за користування грошима складає: 120\~000 гривень х 39 місяців (25.10.2014-24.01.2018) х 4% =187 200 гривень. Загальна сума заборгованості відповідача становить: 120\~000 гривень + 187\~200 гривень = 307\~200 гривень. Представник позивача [PERSON] просить: стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] суму заборгованості в розмірі 120\~000 гривень основного боргу; проценти за користування позикою в розмірі 187\~200 гривень, що разом становить 307\~200 гривень. В заяві про зміну позовних вимог від 04.12.2019 року представник позивача [PERSON] адвокат Дуля Тетяна Володимирівна зазначила що 26.10.2014 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно якому відповідач позичив 120\~000 гривень під чотири проценти у місяць. Однак відповідач ані борг, ані проценти не повернув, на усні попередження та вимоги про повернення боргу не реагував, тим самим порушив зобов`язання. Сума процентів за користування грошима складає: 120\~000 гривень х 61 місяців (26.10.2014-24.11.2019) х 4% = 292 800 гривень. Представник позивача [PERSON] просить: стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] суму заборгованості в розмірі 292\~800 гривень (а.с.94, 95). У відзиві на позовну заяву від 22.10.2019 року представник відповідача [PERSON] адвокат Ганенко Р.А. просив застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення процентів за період 26.10.2014 року - 26.01.2015 року, а також відмовити в задоволенні позову про повернення позики, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] не визнає позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Позивачем не доведено порушення ним, відповідачем зобов`язань щодо повернення позики, отриманої ним згідно розписки від 26.10.2014 року. У доданій до позовної заяви копії розписки від 26.10.2014 року відсутня вказівка на строк повернення позики, а тому відповідно до вимог ч.2 ст.530 ЦК України обов`язок повернення отриманих коштів у відповідача виникає лише після отримання відповідної вимоги кредитора. І лише якщо після спливу 7 днів з дня отримання вимоги не будуть повернені отримані кошти, у позивача виникне право на звернення до суду з позовом про повернення коштів. З 2014 року він, відповідач не отримував жодних вимог від позивача щодо повернення суми позики. Матеріали справи також не містять доказів того, що позивач звертався з такою вимогою, а тому у нього не виник обов`язок повернення отриманих коштів. Посилання позивача на порушення ним, відповідачем взятих на себе обов`язків є безпідставним та спростовується наявними в матеріалах справи доказами. Строк виконання зобов`язання на момент пред`явлення позову не настав, тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Також не підлягають задоволенню вимоги про стягнення процентів за період 26.10.2014 року - 26.01.2015 року, оскільки позивачем пропущений трирічний строк позовної давності. Обов`язок сплачувати проценти за користування позикою мав виконуватися щомісячними платежами. А тому строк позовної давності щодо стягнення процентів виникає щодо кожного платежу окремо, який не сплачено у відповідний строк. Оскільки позивач звернувся до суду 02.02.2018 року, вимоги про стягнення процентів за період 26.10.2014 року - 26.01.2015 року задоволенню не підлягають у зв`язку зі спливом позовної давності (а.с.83-85). В заяві від 04.12.2019 року представник позивача [PERSON] адвокат Дуля Т.В. просила визнати поважними причини пропуску позивачем строку позовної давності з 26.10.2014 року по 26.01.2015 року, посилаючись на те, що позовними вимогами є стягнення боргу за договором позики, а саме процентів, починаючи з 26.10.2014 року. Оскільки у договорі позики (розписці) від 26.10.2014 року відповідачем зазначена адреса реєстрації: [ADDRESS] , позивач за захистом своїх прав та інтересів у травні 2017 року звернувся з відповідною позовною заявою до Рокитнянського районного суду Київської області. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 30.06.2017 року встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Рокитнянським районним судом Київської області позовна заява була повернута позивачу. Про зміну свого місця реєстрації відповідач жодного разу не повідомив позивача, а у останнього відсутні можливості дізнатися про зміну місця проживання іншої особи. Про зміну адреси відповідача позивачу стало відомо лише після отримання ухвали Рокитнянського районного суду Київської області. В тексті заяві від 04.12.2019 року представник позивача адвокат Дуля Т.В. зазначаючи про додання до цієї заяви копії позовної заяви до Рокитнянського районного суду Київської області; ухвали Рокитнянського районного суду Київської області, без зазначення додатків, та фактично не додала цих документів (а.с.96, 97). Представник позивача [PERSON] адвокат Дуля Т.В. надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги з урахуванням зміни позовних вимог підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечила проти постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про час, місце розгляду, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №0807200323786, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи у свою відсутність не надав. Відповідно до\~вимог ст.280\~ЦПК України наявні всі умови для проведення заочного розгляду справи. Ухвалою від 04.06.2021 року суд прийняв рішення про прийняття заочного рішення. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що в розписці [PERSON] зазначив, що взяв та отримав 120\~000 гривень під чотири проценти у [PERSON] (а.с.49, 68). При вирішенні спору суд керується вимогами ст.1046 ЦК України, якою передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України,\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.525 ЦК України,\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідач невиконанням зобов`язання порушив майнові права позивача, і ці права підлягають судовому захисту. Відповідно до ст.526 ЦК України, належним є виконання, що відповідає умовам договору, вимогам закону та інших актів цивільного законодавства. Частиною 2 ст.530 ЦК України, яка регламентує строк (термін)\~виконання зобов`язання, передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно вимог ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із статями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може гуртуватися на припущеннях. Оцінюючи надані сторонами докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки згідно вимогам ч.2 ст.530 ЦК України та з врахуванням змісту розписки від 26.10.2014 року, де не зазначений термін повернення боргу, у відповідача не виник обов`язок повернення отриманих коштів. Крім того, позивачем не доведено факт попередження відповідача щодо вимоги про повернення боргу. Крім того, заявлені позовні вимоги не є однозначними, а саме: в позовній заяві від 02.02.2018 року заявлені до стягнення кошти в розмірі 307200 гривень, а в заяві про зміну позовних вимог від 04.12.2019 року заявлена до стягнення сума 292\~000 гривень. Оскільки відповідно до ч.2 ст.1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Обов`язок відповідача сплачувати проценти за користування позикою мав виконуватися щомісячними платежами, і тому строк позовної давності щодо стягнення процентів виникає щодо кожного платежу окремо, який не сплачено у відповідний строк. Встановлено, що позивач звернувся до суду 02.02.2018 року, тому вимоги про стягнення процентів за період з 26.10.2014 року по 26.01.2015 року задоволенню не підлягають у зв`язку зі спливом позовної давності, тому що позивачем належними доказами не доведена поважність пропуску строку позовної давності.

Outcome: dismissed