Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON], якій діє на підставі довіреності, звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за позивачем право власності на 1/4 частку квартири за адресою: [ADDRESS], - у порядку спадкування за законом після смерті його дружини [PERSON], яка померла 08.09.2004р.. В обґрунтування позову зазначено, що після смерті дружини спадщину фактично прийняли позивач та відповідачі, оскільки останні були зареєстровані за місцем проживання померлої. До складу спадщини, зокрема, входить 1/4 частка квартири. Разом з тим, відповідачі фактично не проживали з померлою і не приймали участі у її матеріальному забезпеченні. Тому позивач вважає, що необхідно здійснити перерозподіл спадщини шляхом виділу йому 1/4 частки квартири померлої. Відповідачі не погоджуються на оформлення відповідного перерозподілу у звязку з чим нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді 1/4 частки квартири, тому він звернувся до суду з зазначеним позовом. В судове засідання особи, які беруть участь у справі не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі та зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі надали суду заяви, в яких також просили провести розгляд справи без їх участі та зазначили, що визнають позов у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази і оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 26.04.1974р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб /а.с.8/ та листом Соснівського районного у м. Черкаси відділу ДРАЦС про відсутність зареєстрованого у встановленому законом порядку запису про розірвання шлюбу між цими особами /а.с.36/. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.04.1998р. /а.с.9/ квартира за адресою: [ADDRESS] (далі спірна квартира), - належить на праві спільної сумісної власності позивачу, [PERSON] та відповідачам, що також підтверджується довідкою КП «ЧООБТІ» від 11.08.2016р. /а.с.10/. Відповідно до технічного паспорту спірна квартира складається з чотирьох кімнат житловою площею 49,2кв.м, загальна площа 76,7кв.м /а.с.11-12/. Згідно висновку субєкту оціночної діяльності ТБ «Універсальна» від 26.12.2016р. вартість спірної квартири складає 159383грн без урахування ПДВ /а.с.13/. 08.09.2004р. [PERSON] померла /а.с.6/. На момент смерті вона була зареєстрована у спірній квартирі і, окрім неї, в квартирі були зареєстровані позивач та відповідачі /а.с.7/. Натомість відповідачі фактично не проживали постійно разом з померлою і не приймали участі у її забезпеченні, догляді та лікуванні. Наприкінці 2016р. позивач звернувся до нотаріусу з заявою про отримання свідоцтва про спадщину у вигляді 1/4 частки спірної квартири, яка належала померлій [PERSON], але постановою від 01.12.2016р. йому було відмовлено у звязку з відсутністю угоди між спадкоємцями щодо зміни розміру часток у спадщині /а.с.5/. За таких обставин, позивач вважає, що він належним чином прийняв у спадщину частку спірної квартиру після смерті дружини і має пріоритетне право на виділ йому цієї частки, а тому просить визнати за ним право власності на таку частку. Тож між сторонами існує спір з правовідносин про право власності та спадкування, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК). Вирішуючи спір між сторонами суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 Цивільно-процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Відповідно до положень ст.11 ЦПК цивільне судочинство ґрунтується на принципі диспозитивності, відповідно до якого сторони розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною четвертою статті 174 ЦПК передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінивши обставини справи, суд дійшов висновку, що визнання відповідачами позову не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб та не суперечить вимогам ст.ст.321, 328, 368, 372, 392, 1226, 1267, 1268, 1279 ЦК, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує клопотання представника позивача про відсутність необхідності відшкодування позивачу понесених судових витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved