Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Сафір Ф.О. звернувся в суд із вказаним вище позовом. Посилався на те, що згідно укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 14.12.2012 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 10548,60 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Сторони погодилися на те, що підписання даного договору стало прямою та безумовною згодою щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач, покладені на неї зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 26.05.2016 року, виникла заборгованість у сумі 17337,07 грн., в тому числі 6996,07 грн. - заборгованість за кредитом, 3503,17 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 5316,96 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 1520,87 грн. - штраф. Просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 17337,07 грн. та судовий збір у сумі 1378,00 грн. Представник позивача Сафір Ф.О. в судове засідання не викликався, оскільки подав до суду заяву, в якій позові вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу без його присутності. При цьому, не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, про причину своєї неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи без її присутності не подала. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведені вище норми закону, суд вважає за можливе розглянути справу без присутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. З'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши досліджені письмові докази, які є належними та допустимими, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, з огляду на таке. Судом встановлено, що згідно укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 14.12.2012 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 10548,60 грн. на строк 24 місяці з 14.12.2012 року по 21.12.2014 року шляхом встановленої кредитної лінії на платіжну картку в обмін на зобов'язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно п.1.1.2.5 умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, [PERSON], відповідно до умов укладеного кредитного договору, взяті на себе зобов'язання належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 26.05.2016 року, виникла заборгованість у сумі 10499,24 грн., в тому числі 6996,07 грн. - заборгованість за кредитом, 3503,17 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Згідно п.1.1.7.14 умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язався сплатити комісії та інші плати, встановлені банком. Відповідно до п.2.8 угоди, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, останній зобов'язаний сплатити банку пеню, розмір якої вказаний в умовах та правилах надання банківських послуг, за кожен день прострочки. Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання, відповідно до умов укладеного кредитного договору, належним чином у встановлені строки не виконала, у зв'язку з чим, позивачем правомірно нарахована їй заборгованість за пенею та комісією у сумі 5316,96 грн. Окрім цього, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, відповідачу за неналежне виконання взятих на себе обов'язків за договором було також нараховано штраф, відповідно до генеральної угоди. Разом з тим, ст.61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи викладене та відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вищезазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду України по справі №6-2003цс від 21.10.2015 року та відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України, повинен враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин та враховуючи роз`яснення, викладені в п.36 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно яких пропорційність присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (ч.1 ст.88 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1257,12 грн.

Outcome: partial