Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Представник позивача, за дорученням [PERSON], звернулася з зазначеним позовом до суду до [PERSON], Рівненської сільської ради Тарутинського району Одеської області, відділу Держгеокадастру у Тарутинському районі Одеської області, посилаючись на те, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 3,71 га, що розташована на території Рівненської сільської ради Тарутинського району Одеської області, та яка отримана померлим у власність на підставі розпорядження Тарутинської РДА від 15.03.2004 року за № 90/А-2004, що підтверджується Державним актом серії [NUMBER], виданим Тарутинською РДА 28 квітня 2004 року та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 494. Тож, зазначений державний акт був отриманий позивачем вже після смерті її чоловіка [PERSON] При зверненні до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу було відмовлено у його видачі, оскільки державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 3,71 га, яка розташована на території Рівненської сільської ради Тарутинського району Одеської області та надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданий на ім'я [PERSON] лише 28 квітня 2004 року, тобто після його смерті. На даний час позивач не в змозі належним чином оформити спадщину, тому просить суд визнати недійсним та скасувати вищезазначений державний акт на право приватної власності на землю, а також визнати за нею право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, що належав її чоловіку [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай). Представник позивача до судового засідання не з'явилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, на позові наполягає. Відповідачі Рівненська сільська рада Тарутинського району Одеської області в особі її голови Сєрєк-Басан Я.М. та представник Держгеокадастру у Тарутинському районі Бахчиванжи Є.І. до судового засідання не з'явилися, надали суду заяви про згоду з позовними вимогами позивача та просили розглядати справу у їх відсутності. Ці обставини відповідають вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. В зв'язку з цим в силу положень ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо це не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Так, частиною 2 ст. 158 ЗК України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. За змістом п.п.1.15 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі», затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 червня 1999 року за №354/3647 (далі - Інструкція) розробку технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою здійснюють суб'єкти господарювання, які отримали ліцензії на провадження господарської діяльності щодо проведення землевпорядних робіт, або територіальні органи земельних ресурсів. Вказаною Інструкцією не передбачено можливості внесення змін у Державний акт шляхом його виправлення. Отже, для того щоб внести зміни у Державний акт, його слід визнати недійсним та зобов'язати проектну організацію, яка була первісним розробником технічної документації із землеустрою, повторно провести всі обміри та виготовити нову технічну документацію. Відповідно до п. 3.3. Інструкції порядок ведення книги записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, встановлюється наказом Держкомзему України. Указом Президента України «Про державне агентство земельних ресурсів України» від 08 квітня 2011 року установлено, що Державне агентство земельних ресурсів України є правонаступником Державного комітету України із земельних ресурсів. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно»державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус, як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію права власності та інших речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна. Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно одним з необхідних документів є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер, який скасовується лише у разі скасування її державної реєстрації. У відповідності з п. 60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Тож, судом достовірно встановлено, що відповідно Сертифікату на право на земельну часту (пай) серії [NUMBER] виданого 28 жовтня 1997 року на підставі рішення Тарутинської районної державної адміністрації від 23 жовтня 1997 року № 354/97 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 38 [PERSON] належала земельна частка (пай) розміром 3,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 11). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8). 28 квітня 2004 року на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації від 15 березня 2004 року за № 90/А-2004 на ім'я «[PERSON]» взамін сертифікату було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], про що в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю зроблено запис № 494, тобто вже після його смерті(а.с.9). При зверненні до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу було відмовлено у його видачі, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] був виданий вже після смерті [PERSON] Згідно ст. 25 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання державного акту серії [NUMBER] виданий на ім'я «[PERSON]» недійсними та скасувати його реєстрацію, оскільки позивач фактично позбавлений можливості в інший спосіб поновити своє порушене право задля оформлення спадщини після смерті чоловіка. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Статтею 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.ст. 1233, 1234 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач є дружиною померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу (а.с. 7). Крім позивача, спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] відповідач у справі (а.с. 21-24, 41 відповідно), яка відмовилась від прийняття спадщини після смерті батька на користь позивача (а.с. 20). Таким чином, суд дійшов висновку, що право позивача на отримання спадщини за законом спадкового майна підлягає захисту шляхом визнання за ним права на спадкове майно - земельну частку (пай). Враховуючи викладене,

Outcome: approved