Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Представник комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг, уточнивши та збільшивши який, просив стягнути з [PERSON] заборгованість по оплаті за користування житловим приміщенням та комунальними послугами грошову суму у розмірі - 2002 гривні 58 копійок, стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь КП «ЖКС «Хмельницький» заборгованість по оплаті за користування житловим приміщенням та комунальними послугами у розмірі - 3615 гривень 59 копійок. Свій позов обґрунтовували тим, що будинок [ADDRESS] належить житловому фонду місцевих Рад та значиться на балансі КП ЖКС «Хмельницький». Квартира [ADDRESS] у вказаному будинку є ізольованою, приватизованою, загальною площею 63,70 кв.м., має комунальні зручності: газ, водопровід, каналізацію. Власницею даної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 15.02.2008 року є [PERSON]. У квартири зареєстровані чотири особи, в тому числі з 07.12.2011 року відповідачка - [PERSON] зі своєю малолітньою донькою. За час проживання в даній квартири відповідачі в порушення вимог ст.162 ЖК УРСР, не вносять плату на утримання будинку та прибудинкової території, за надані комунальні послуги, згідно виписки з особового рахунку [NUMBER] заборгованість складає на 01.02.2014 року 5618,17 гривень, яку в добровільному порядку [PERSON] та [PERSON] сплачувати відмовляються, тому вони вимушені звернутися з наступним позовом до суду. В судовому засіданні представник КП ЖКС «Хмельницький» позовні вимоги, викладені в уточненій позовній заяві, підтримав, та показав суду, що у відповідності до Статуту, затвердженого рішенням Одеської міської Ради № 4173- У від 09.04.2009 року, КП ЖКС Хмельницький є комунальним підприємством, яке здійснює технічну експлуатацію житлового фонду комунальної власності Одеської територіальної громади. У відповідності з листом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 12/1-64 від 17.05.2007 року - підприємства - надавачі житлово-комунальних послуг можуть пред'являти вимоги сплати боргу за спожиті житлово-комунальні послуги. Прокуратурою Малиновського району м. Одеси проведена перевірка дотримання чинного законодавства України в КП «ЖКС «Хмельницький» з питань здійснення контролю за використанням і збереженням житлового фонду комунальної власності Одеської територіальної громади. В ході перевірки встановлено, що в порушення ст.162 Житлового Кодексу Української РСР, відповідачі не вносять плату на утримання будинку та прибудинкової території та за надані комунальні послуги, а судовий наказ від 15.07.2011 року, виданий Малиновським районним судом, скасовано 25 серпня 2011 року. В ході судового розгляду було встановлено, що [PERSON] разом з малолітньою донькою зареєстрована з 07.12.2011 року за вказаною адресою, тому вважають кошти з неї можливо стягувати з моменту реєстрації. У зв'язку з вищевикладеним просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість по оплаті за користування житловим приміщенням та комунальними послугами грошову суму у розмірі - 2002 гривні 58 копійок, стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь КП «ЖКС «Хмельницький» заборгованість по оплаті за користування житловим приміщенням та комунальними послугами у розмірі - 3615 гривень 59 копійок. Відповідачка [PERSON] в судові засідання не з'являлася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відповідачка [PERSON] в судових засіданнях позов не визнавала, вказуючи, що власницею квартири [ADDRESS] є [PERSON], а вона разом зі своєю малолітньою донькою тільки зареєстровані за вказаною адресою з 07.12.2011 року, хоча там і не проживають. Заперечуючи проти позову, звернула увагу суду, що позивач хоча і є балансоутримувачем будинку, але ставить питання про стягнення з них заборгованості за житлово-комунальні послуги, всупереч положенням Закону «Про житлово-комунальні послуги», не уклавши з ними договору про надання житлово-комунальних послуг. Відповідачка [PERSON] вважає, що нічого не винна платити КП ЖКС «Хмельницький», тому що послуги відповідачем взагалі не надаються, крім того вона не проживає у вказаному будинку. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні пояснила суду, що її довірителі не погоджуються з заявленими до них позовними вимогами, тому що позивачем не надано договору між Позивачем та Відповідачами, котрий підтверджував би існування між сторонами правовідносин, та зокрема обов'язок Позивача надавати житлово-комунальні послуги, а Відповідача сплачувати надані до Договором послуги. Стосовно обґрунтування позовних вимог, представник відповідачів вказала, що незважаючи на те, що в позові зазначено, що будинок, де проживають відповідачі отримує комунальні послуги, однак стороною позивача не наданий детальний розрахунок послуг по утриманню будинку та прибудинкової території, також невідома площа прибудинкової території, яка прибирається, невідома площа сходових клітин яка прибирається і чи прибирається взагалі, невідома взагалі площа будинку та нежитлових приміщень. Далі представник відповідачів зазначила, що при детальному ознайомленні з розрахунком заборгованості, ними виявлено, що наведені суми у цьому документі не відповідають дійсності. Далі представник відповідачів зазначає, що згідно зі ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Тобто, якщо б сторони спору мали договірні відносини, в такому випадку сума заборгованості повинна була б вираховуватися починаючи з 01.07.2010 року (враховуючи 3 роки з моменту подання позовної заяви , але жодним чином з 01.01.2003 року. Суд, вислухавши представника позивача, відповідачку [PERSON], представника відповідачів, дослідивши інші матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так згідно п.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Статтею 67 Житлового кодексу України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги), береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому законом порядку тарифами. Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і зазначених вище норм Житлового кодексу України власник квартир та повнолітні особи, які проживають в ній, зобов'язані своєчасно сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за житлово-комунальні послуги вноситься щомісячно. Пунктом 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, встановлено, що власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку по договору. Якщо договір не був укладений, власник повинен сплачувати спожиті комунальні послуги, згідно чинного законодавства. Ці платежі вносяться щомісяця не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором чи законом не вставлено інші строки. Згідно ст.156,162 ЖК України, власник та члени його сім'ї зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Відповідно до вимог ст.179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. П.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством України та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до положень ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до вимог п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Ч.3 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено, органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання). Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.02.2008 року є власницею квартири [ADDRESS], яка складається з двох житлових кімнат, житловою площею 35,7 кв.м., загальною 63,7 кв.м. Як вбачається з довідки-витягу з домової книги про стан сім'ї та прописку № 2351 від 01.07.2013 року, у квартирі [ADDRESS] проживають та зареєстровані: [PERSON] з 27.06.2008 року; [PERSON] (онука) з 07.12.2011 року; [PERSON] (донька) з 29.02.2012 року; [PERSON] (донька) з 07.12.2011 року. Згідно матеріалів справи позивач є балансоутримувачем будинку, у якому знаходиться вищезазначена квартира, він утримує цей будинок та прибудинкову територію і надає житлово-комунальні послуги його мешканцям. В судовому засіданні встановлено та не оспорюється всіма учасниками процесу, що договір про надання житлово-комунальних послуг між позивачем та [PERSON], [PERSON] не підписувався, тому що відповідачі мали певні претензії до його змісту та істотних умов, викладених у типовому договорі. [PERSON] зверталася до представника позивача з заявою про згоду укласти договір, але на інших умовах. Що стосується відсутності письмового договору про надання послуг, слід зазначити наступне. Так ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлює обов'язок саме споживача укласти договір про забезпечення житлово-комунальними послугами. Відповідно до ст.11ЦК України однією з підстав цивільних прав та обов'язків є правочин. Пунктом 3 ст.202 ЦК України визначено поняття одностороннього правочину. У відповідності з нормами п.5 ст.202 ЦК України до прав та обов'язків, які випливають з одностороннього правочину застосовуються норми як до договору. Отже, незважаючи на те, що між відповідачами та КП ЖСК «Хмельницький» не має письмового договору, особи, що зареєстровані та проживають в [ADDRESS], здійснюють споживання житлово-комунальних послуг, чим фактично проявляють добровільне виявлення, через що у них в зв'язку з фактичним споживанням житлово-комунальних послуг, тобто одностороннім правочином, виникає зобов'язання з оплати спожитих послуг на користь виконавця цих послуг - КП ЖКС «Хмельницький». До цього зобов'язання застосовуються норми як до договору. Оскільки позивачем надавалися послуги відповідачам, пов'язані з утриманням будинку та прибудинкової території, тому є усі підстави для стягнення з них заборгованості за фактично надані позивачем та отримані відповідачами послуги. В ході судового розгляду встановлено, що після придбання квартири за договором купівлі-продажу, на власницю квартири [PERSON] був переоформлений особовий рахунок № [NUMBER]. За даним особовим рахунком значився зареєстрованим гараж, від користування якого [PERSON] не відмовлялася. Як вбачається з заяви [PERSON] на ім'я начальника дільниці № 1 КП ЖКС «Хмельницький» від 31.07.2012 року, власниця квартир [ADDRESS] повторно просить вийти на місце та засвідчити, що технічне приміщення, яка значиться за квартирою [ADDRESS] вказаного будинку не являється гаражем, так як не має під'їзду, воно заблоковано та за нього не може нараховуватися плата, як за гараж. Представник КП ЖКС «Хмельницький» в судовому засіданні з приводу нарахування плати за гараж, який значився за особовим рахунком № [NUMBER], та відносився до квартири [ADDRESS] вказаного будинку, показав, що при переоформленні особового рахунку на нову власницю квартири [PERSON] вона знала, що за її квартирою значиться в користуванні гараж, та мала можливість відмовитися від користування цим приміщення, однак цього не зробила. Після того, як нею була надіслана заява про те, що приміщення як гараж не використовується, була проведена перевірка, та плата за користування цим приміщенням стала нараховуватися не як за гараж, а як за підсобне приміщення. Як вбачається з тарифів на послуги з утримання будинку та прибудинкової території по КП ЖКС «Хмельницький», визначених у Додатку № 5 до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.10.2008 року № 1212, у будинку [ADDRESS] - вставлено тариф за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 1,63 гривні. Даний тариф застосовується до площі квартири, і не залежить від кількості прописаних в ній осіб. Таким чином, відповідно до наданого позивачем розрахунку, до уточненої позовної заяви, заборгованість відповідачки [PERSON] по оплаті за житлово-комунальні послуги за період з лютого 2008 року по 01.11.2011 року, тобто до реєстрації у даній квартирі [PERSON] становить - 2002 гривні 58 копійок, а солідарна заборгованість відповідачів [PERSON] та [PERSON] за період з 01.11.2011 року по 01.02.2014 року складає - 3615 гривень 59 копійок. Правильність даного розрахунку перевірена в судовому засіданні та не викликає у суду будь-яких сумнівів. Судом не приймаються до уваги пояснення відповідачки [PERSON], що вона та її малолітня донька не проживають в [ADDRESS], тому не повинні сплачувати грошові кошти за вивіз сміття, оскільки [PERSON] та її дочка зареєстровані за вказаною адресою, а вимогами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що у разі зміни адреси житла в межах адміністративно-територіальної одиниці, особа або її законний представник повинні письмово попередити про це орган реєстрації протягом десяти днів. Разом з тим, з матеріалів справи видно, що позивач 03.07.2013 року звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, а саме заборгованості за оплату послуг пов'язаних з утриманням будинку та прибудинкової території, плати за користування гаражем, підсобним приміщенням за період з 01.01.2003 року по 01.05.2013 року у розмірі - 4344,36 гривень. Ці вимоги позивач в процесі розгляду справи уточнив та збільшив, зазначивши, що власниця квартири відповідачка [PERSON] за той період часу коли була зареєстрованою у квартирі одна, повинна нести самостійно майнову відповідальність, тому з неї необхідно стягнути грошову суму у розмірі - 2002 гривні 58 копійок, а після реєстрації відповідачки [PERSON], тобто з 07.12.2011 року вони несуть солідарну відповідальність за несплату заборгованості, сума якої повинна бути присуджена до стягнення з обох відповідачів у розмірі - 3615 гривень 59 копійок. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, у спорі, є підставою для відмові у позові. [PERSON] подала до суду заперечення на позовну заяву, в яких просила застосувати строки позовної давності. Згідно наданого розрахунку заборгованості за спожиті відповідачами житлово-комунальні послуги, в межах строку позовної давності підлягає до стягнення сума - 4619,78 копійок (5618.17 - 998,39= 4619,78 гривень), з яких 1044 гривні 19 копійок повинна бути стягнена з [PERSON], а 3615 гривень,59 копійок повинні бути сплачені солідарно обома відповідачами - [PERSON] та [PERSON].

Outcome: partial