Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом до Малиновської районної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження від 22.11.2016 року № 549/01-06 «Про звільнення громадянки [PERSON] від виконання обовязку піклувальника над неповнолітнім [PERSON], [INFO], та влаштування дитини на повне державне забезпечення до закладу чи установи, в якій проживають діти сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, поновити позивачу права на виконання обовязків піклувальника. Позов мотивовано тим, що розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.08.2003 р. позивача було призначено опікуном [PERSON] [INFO], оскаржуваним розпорядженням її було звільнено від обовязків піклувальника з підстав неналежного виконання позивачем своїх обовязків у звязку із порушенням житлових прав [PERSON], вказане розпорядження позивач вважає необґрунтованим та таким, що прийнято з перевищенням наданих законом повноважень. Представники відповідача та третьої особи проти задоволення позову заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість прийнятого розпорядження, додатково пояснили суду, що внаслідок незаконних дій позивача, неповнолітнього [PERSON] було безпідставно знято з реєстрації місця проживання в квартирі за адресою [ADDRESS], зазначену квартиру в подальшому було приватизовано без участі [PERSON] й продано, повноваження на прийняття відповідного рішення надано Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 866 від 24.09.2008 р. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку дитини [PERSON], який висловив бажання мати за опікуна позивача, суд доходить висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради № 958/01/04 від 29.08.2003 р. позивача призначено опікуном [PERSON] [INFO], що підтверджується копією зазначеного розпорядження (а.с. 17), копією розпорядження № 1003/01-04 від 14.10.2005 р. про внесення змін в частині виправлення помилки в прізвищі (а.с. 18), копією свідоцтва про шлюб позивача в частині зміни прізвища на «Генцар» (а.с. 116). На момент призначення опіки [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується копією відповідної довідки (а.с.63) В лютому 2016 року за заявою позивача [PERSON] було знято з реєстрації місця проживання за вказаною адресою та зареєстровано разом з позивачем за адресою м.Одеса вул. Туристська, 7, що підтверджується копією листа Малиновського районного відділу ГУДМС України в Одеській області від 20.07.2016 р. (а.с. 60). 19 квітня 2016 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради на підставі розпорядження № 260268 в порядку приватизації на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» [PERSON], яка доводиться відповідачу дочкою, було видано свідоцтво про право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] (а.с. 119), й 29 квітня 2016 року зазначену квартиру було відчужено на користь гр. [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстр. № 511, що підтверджується копією вказаного договору (а.с. 95-97), інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.05.2016 р. (а.с. 92-93). Оскаржуваним розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради № 549/01-06 від 22.11.2016 р. позивача звільнено від обовязків піклувальника над неповнолітнім [PERSON], розпорядження мотивовано тим, що позивач грубо порушила свої обовязки як піклувальника, знявши 23.02.2016 р. без згоди органу опіки та піклування [PERSON] з реєстрації місця проживання в квартирі за адресою [ADDRESS], яку в подальшому [PERSON], донька позивача, приватизувала на своє імя. Суд погоджується з доводами відповідача про те, що вчинивши зазначені дії, позивач грубо порушила житлові права [PERSON], позбавивши його самостійного права на житло та можливості отримати безоплатно у власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» частину квартири за адресою [ADDRESS], що, відповідно до ч.3 ст. 75 ЦК України є правовою підставою для звільнення позивача від повноважень піклувальника. Проте, суд погоджується з доводами представника позивача про відсутність у відповідача компетенції щодо звільнення позивача від повноважень піклувальника з зазначених підстав з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок звільнення особи від повноважень опікуна та піклувальника регулюється ст. 75 ЦК України, відповідно до якої орган опіки та піклування має повноваження звільнити особу від обовязків опікуна або піклувальника у разі подання самою такою особою відповідної заяви та в разі, якщо рішення про призначення її опікуном або піклувальником приймалось органом опіки та піклування (ч. 1,2 ст. 75 ЦК України), у разі невиконання такою особою своїх обовязків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров'я або закладу соціального захисту питання щодо звільнення такої особи від повноважень опікуна або піклувальника вирішується судом за заявою органу опіки та піклування (ч. 3 ст. 75 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд має право захистити право позивача у спосіб не передбачений законом, якщо такий спосіб є ефективним в розумінні ст. 13 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, тобто таким, що є адекватним змісту порушеного права, характеру порушення та наслідкам, які це порушення потягло за собою. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про прийняття відповідачем оскаржуваного розпорядження з перевищенням встановленої законом компетенції, й задоволення позову в частині визнання оскаржуваного розпорядження незаконним та його скасування. Доводи представників відповідача про наявність у нього компетенції на прийняття оскаржуваного рішення з посиланням Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, затверджений Постановою Кабінету міністрів України № 866 від 24.09.2008 р., відхиляються судом, оскільки зазначений порядок є підзаконним нормативно-правовим актом, п. 49 зазначеного Порядку визначено загальні правила звільнення від обовязків опікуна або піклування, в т.ч. в інших випадках, зокрема у разі коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню опіки, піклування, а також за наявності обставин, зазначених у статті 212 Сімейного кодексу України, без чіткого визначення компетенції кожного органу з прийняття відповідних рішень; в системному тлумаченні норми зазначеного порядку відповідають положенням ст. 75 ЦК України. Водночас суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог про поновлення прав позивача як піклувальника над [PERSON], оскільки визнання незаконним й скасування оскаржуваного розпорядження є достатнім й ефективним способом захисту прав позивача, застосування судом додаткових засобів для ефективного захисту прав позивача не вимагається. Відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial