Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], про стягнення заборгованості, в якій зазначив, що 01 лютого 2017 року між ТОВ «Арабеск» та [PERSON] укладено договір поставки № 22. Згідно укладеного договору , покупець зобовязується оплачувати товар не пізніше 14 календарних днів з моменту отримання відповідної партії товару від Постачальника. На виконання умов Договору поставки 30 листопада 2017 року позивачем на користь відповідача було здійснено відвантаження товару за наступними видатковими накладними: № АХФ-11/30/004 від 30.11.2017 року на загальну суму 15\~552 грн. 00 коп. в т.ч. ПДВ та № АХФ-11/30/005 від 30.11.2017 року на загальну суму 33\~410 грн. 88 коп. в т.ч.ПДВ. Згідно банківських виписок з особового рахунку 26002560983200 Харківської філії ТОВ «Арабеск» від 19.02.2018 року , на дати проведення операцій: 16.01.2018 року та 19.01.2018 року, відповідачем була здійснена оплата за отриманий товар на загальну суму 8610 грн.88 коп. Таким чином, не зважаючи на виконання позивачем своїх обовязків з поставки товару, відповідач свої зобовязання з оплати товару станом на 22.02.2018 року не виконав. Станом на 22 лютого 2018 року відповідачем не оплачено поставлений за договором поставки товар на загальну суму 40352 грн.00 коп. в т.ч. ПДВ, крім того, пеня за прострочення оплати товару за договором поставки становить 2518 грн.17 коп., а також сума річних за прострочення оплати товару відповідно до договору поставки становить 1678 грн. 59 коп. У звязку з вищезазначеним, представник позивача вимушений був звернутися до суду з позовною заявою про стягнення суми заборгованості та штрафних санкцій за договором поставки. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити . \~ \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON]\~в судовому\~ засіданні\~позовні вимоги\~не визнав\~,\~просив відмовити\~в їх\~задоволені \~та пояснив\~ що\~ні якого\~товару \~у \~ТОВ „Арабеск\~по накладним № АХФ-11/30/004 від 30.11.2017 року на загальну суму 15\~552 грн. 00 коп. та № АХФ-11/30/005 від 30.11.2017 року на загальну суму 33\~410 грн. 88 коп. він не отримував , і підпис в даних накладних особисто не ставив , хто від його імені підписав ці накладні , і хто отримав по цім накладним товар , йому не відомо. Вислухавши пояснення сторін по справі , дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав: Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб. \~ \~ \~ \~ \~При розгляді\~справи судом\~встановлено,\~що між сторонами по справі 01 лютого 2017 року був укладено договір поставки № 22 .(а.с.8-11) Відповідач [PERSON] не є особою зареєстрованою як ФОП у встановленому законом порядку , що здійснює підприємницьку діяльність , він отримував товар ( будівельні та оздоблювальні матеріали , інструменти та комплектуючі) у ТОВ „Арабеск відповідно до договору № 22 поставки від 01 лютого 2017 року , для особистих цілей . Згідно укладеного договору , покупець зобовязується оплачувати товар не пізніше 14 календарних днів з моменту отримання відповідної партії товару від Постачальника. На виконання умов Договору поставки 30 листопада 2017 року позивачем на користь відповідача було здійснено відвантаження товару , що підтверджено видатковими накладними: № АХФ-11/30/004 від 30.11.2017 року на загальну суму 15\~552 грн. 00 коп. в т.ч. ПДВ та № АХФ-11/30/005 від 30.11.2017 року на загальну суму 33\~410 грн. 88 коп. в т.ч.ПДВ.(12-13) Згідно банківських виписок з особового рахунку 26002560983200 Харківської філії ТОВ «Арабеск» від 19.02.2018 року , на дати проведення операцій: 16.01.2018 року та 19.01.2018 року, відповідачем була здійснена оплата за отриманий товар на загальну суму 8610 грн.88 коп.(а.с.14-18) З письмової претензії від 12.01.2018 року № 12/01-2, суд вбачає, що директором Харківської філії ТОВ «Арабеск» було направлено на адресу [PERSON] вимогу про сплату грошових коштів за договором поставки в сумі 48 962 грн.88 коп. (а.с.19-20) Але з висновків судово-почеркознавчої експертизи за № 1078/20229 від 07.09.2018 року , судом встановлено , що підписи від імені відповідача [PERSON] у видаткових накладних , на які посилається представник позивача , за № АХФ-11/30/004 від 30.11.2017 року на загальну суму 15\~552 грн. 00 коп. в т.ч. ПДВ та № АХФ-11/30/005 від 30.11.2017 року на загальну суму 33\~410 грн. 88 коп. в т.ч.ПДВ, в рядку „Отримав підписи виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використанні технічних засобів не відповідачем [PERSON]. (а.с.86-98) Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обовязок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Враховуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає вимоги представника позивача необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed