Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Представник за довіреністю від 31.01.2018 року [PERSON] звернулася в інтересах [PERSON] до [PERSON] районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа комунальне підприємство «Дніпрорудненські теплові мережі», про зняття арешту з майна, в якому просить зняти арешт з майна, що належить [PERSON], який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 2148833, зареєстрований 04.07.2005 року, накладеного на підставі постанови б/н від 05.11.2003 року Виконавчої служби [PERSON] районного управління юстиції, та арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 10609964, зареєстрований 14.12.2010 року, накладеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н від 03.12.2010 року ВДВС [PERSON] РУЮ, державний виконавець Горпинич С.С., та зобовязати [PERSON] районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області внести до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна відомості про зняття арешту з майна. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивач є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11 грудня 2007 року, видане виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради. З отриманого позивачем [PERSON] з реєстру прав власності на нерухоме майно №220772258 від 16.06.2017 року позивач відомо, що на його нерухоме майно накладено арешт. Звернувшись до [PERSON] районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з заявою про зняття арешту, позивачем отримано відповідь, що надати інформацію про надходження виконавчого документу у період 2003 рік не є можливим, оскільки відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить 3 роки, після чого вони підлягають знищенню. У звязку з чим запропоновано звернутися до суд з позовом про зняття арешту з майна в порядку ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження». Крім того, згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні відділу перебував виконавчий документ №2н-558 від 03.11.2010 року, виданий Василівським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь КП «Дніпрорудненські теплові мережі» борг в сумі 2779,32 грн. 03.12.2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 07.03.2011 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. Строк повторного предявлення виконавчого документу 07.03.2014 року. Станом на день розгляду заяви виконавчий документ №2н-558 від 03.11.2010 року, виданий Василівським районним судом повторно не предявлявся, виконавче провадження знищено у звязку зі спливом терміну зберігання. Враховуючи відсутність виконавчих проваджень, відсутні правові підстави для заходів з примусового виконання виконавчого листа, які полягають в арешті майна, є підстави для зняття арешту та заборон на відчуження за рішенням суду. Ухвалою Василівського районного суду від 27 квітня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник за довіреністю від 31.01.2018 року [PERSON]не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не зявився, подавав письмове пояснення, у яких вказав, що незважаючи на те, що виконавчі провадження за 2003 рік та 2010 рік знищені, інформацією про сплату суми боргу, виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій відповідач не володіє, тому відповідач заперечує проти задоволення позову, також просив розгляд справи проводити без участі представника відповідача. Представник третьої особи комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі» в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі третьої особи. Також надав письмові пояснення, у яких не заперечує проти позовних вимог про зняття арешту. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11 грудня 2007 року, видане виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради, є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS]. Крім того, позивач [PERSON] на підставі Витягу про державну реєстрацію прав №31171920 від 02.09.2011 року, виданого РКБ «Василівське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] районної ради, є власником жилого приміщення в гуртожитку за адресою: м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, вул. Леніна, будинок 8, кімната 23. З Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів №220772258 від 16.06.2017 року вбачається наявність в розділі відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна даних про обтяження -арешт за №2148833 від 04.07.2005 року на підставі постанови б/н від 05.11.2003 року виконавчої служби [PERSON] районного управління юстиції, а також про обтяження - арешт нерухомого майна за №10609964 від 14.12.2010 року, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н від 03.12.2010 року Державного виконавця ВДВС [PERSON] РУЮ [PERSON] З відповіді [PERSON] районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, яка надійшла на адресу представника позивача [PERSON], та заяви відповідача до суду повідомлено, що надати інформацію про надходження виконавчого документу у період 2003 рік не є можливим, оскільки відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить 3 роки, після чого вони підлягають знищенню. У звязку з чим запропоновано звернутися до суд з позовом про зняття арешту з майна в порядку ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження». Крім того, згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні відділу перебував виконавчий документ №2н-558 від 03.11.2010 року, виданий Василівським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь КП «Дніпрорудненські теплові мережі» борг в сумі 2779,32 грн. 03.12.2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 07.03.2011 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. Строк повторного предявлення виконавчого документу 07.03.2014 року. Станом на день розгляду заяви виконавчий документ №2н-558 від 03.11.2010 року, виданий Василівським районним судом повторно не предявлявся, виконавче провадження знищено у звязку зі спливом терміну зберігання відповідно до п.9.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом №2274/5 від 25.12.2008 р. Міністерства юстиції України. Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла до 05.10.2016 року) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку nакого майна виявилися безрезультатними. Відповідно до ч.5 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Виконавчий документ №2н-558 від 03.11.2010 року, виданий Василівським районним судом, було повернуто стягувачу 07 лютого 2014 року і з цього часу стягувач КП «Днфпрорудненські теплові мережі» не звертався до ДВС, а постанова про повернення не оскаржувалась. Поновлення виконавчого провадження, виконавчий лист по якому було повернуто, можливе лише у разі скасування такої постанови (ст.51 Закону України «Про виконавче провадження»). З матеріалів справи вбачається, що накладений в межах виконавчого провадження арешт на майно [PERSON], при винесенні постанови про повернення виконавчого листа, знято не було. Зняти арешт після повернення виконавчого листа, державний виконавець не має можливості, оскільки відповідно до п.2 ч.1 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, в тому числі і до повернення виконавчого документа стягувачу, згідно зі статтею 47 цього Закону. З врахуванням того, що при поверненні виконавчого документу стягувачеві арешт з майна боржника [PERSON], накладений постановою про відкриття виконавчого провадження від 03.12.2010 року, знятий не був, що суттєво обмежує права [PERSON], як власника, на розпорядження належним йому майном та свідчить про необхідність його скасування. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а, відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. При цьому суд враховує, що згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України» , яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 р., в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. У п. 168 Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний» «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Якщо хоча б одного із цих критеріїв не додержано, Європейський суд з прав людини констатує у такому випадку порушення статті 1 Першого протоколу. Законність означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон не передбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, що передбачає для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Судом встановлено, що виконавчий лист, на виконання якого винесена постанова б/н від 05.11.2003 року виконавчої служби [PERSON] районного управління юстиції, про накладення арешту на майно боржника, на виконанні не перебуває, і виконавче провадження знищено на спливом строку зберігання, а виконавчий документ №2н-558 від 03.11.2010 року, виданий Василівським районним судом, на виконання якого було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження б/н від 03.12.2010 року Державного виконавця ВДВС [PERSON] РУЮ [PERSON] з накладенням арешту на нерухоме майно, на виконанні не перебуває, виконавчий документ повернуто стягувачу і повторно у встановлені строки до виконання не предявлений, згідно інформації, наданої стягувачем за виконавчим листом, заборгованість відсутня, однак арешт на майно позивача, накладений під час здійснення вказаного виконавчого провадження, не знятий, що перешкоджає позивачеві як власникові майна здійснювати всі повноваження власника. Таким чином, виходячи із встановлених обставин, вбачається невідповідність заходу втручання держави в право власності [PERSON] критеріям втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що є підстави для зняття арешту з належного заявнику майна в судовому порядку, згідно ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень», рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав. Після набрання рішенням суду законної сили заінтересовані особи мають право у встановленому законом порядку звернутися до відповідного органу державної реєстрації прав для державної реєстрації припинення обтяження арештом нерухомого майна. За таких обставин, позовні вимоги в частині зобовязання [PERSON] районного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області внести до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна відомості про зняття арешту з майна, є зайвимидля мети судового захисту і задоволенню не підлягає.

Outcome: partial