Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Представник ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 20002,96 грн за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум») б/н від 15.08.2014 року, а також судового збору в розмірі 1378,00 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що спірна заборгованість виникла через невиконання відповідачкою умов вказаного договору. В судове засідання представник позивача не зявився, але в позовній заяві просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.3). Відповідачка в судове засідання не з'явилася через невручення їй судової повістки, яка була повернена до суду Укрпоштою з причини непроживання її за зазначеною адресою (а.с.48, 51), однак відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України вона вважається повідомленою належним чином (а.с.44). За таких обставин суд на підставі ст.224 ЦПК України визнав можливим розглядати справу заочно у відсутності [PERSON], оскільки в справі достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі матеріали справи, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. 18.08.2014 року між ПАТ «Альфа-банк» та [PERSON] був укладений договір б/н про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум») з копії якого вбачається, що банк відкрив рахунок №26254002400539 у валюті гривня та випустив міжнародну платіжну картку DMC Gold строком дії два роки з моменту її випуску, тобто з 15.08.2014 року по 15.08.2016 року, надавши кредит відповідачці в сумі 11800,00 грн, шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії по рахунку, з процентною ставкою за користування коштами 32 % річних на торгові операції та операції зняття коштів, а остання повинна була сплачувати мінімальний платіж у розмірі 7 % від суми загальної заборгованості, та при цьому його розмір не може бути меншим за 50,00 грн. Дата сплати обовязкового мінімального платежу за кредитом до останнього операційного дня платіжного періоду, який починається з дня наступного за останнім днем попереднього розрахункового періоду і закінчується на 25 день з моменту закінчення попереднього розрахункового періоду (а.с.4 - 27). Однак відповідачкою умови кредитного договору належним чином не виконувались, що засвідчує довідка розрахунку заборгованості (а.с.31), зі змісту якої вбачається, що станом на 11.04.2016 року така становить 20002,96 грн, в тому числі тіло кредиту 9025,52 грн, прострочка по тілу кредиту 8878,43 грн, відсотки за кредитом 53,63 грн, неустойка 2065,38 грн. Позивач намагався вирішити спірне питання в добровільному порядку, про що свідчить копія досудової вимоги про повернення кредиту та процентів за користування ним, а також штрафних санкцій (а.с.32), яка 18.04.2016 року надсилалася відповідачці (а.с.33-34), але останньою дану вимогу виконано не було. Статтями 526 та 530 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися у встановлений строк та належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, яким він і скористався, звернувшись з даним позовом до суду. На підставі ст.88 ЦПК України суд вважає, що оскільки позов підлягає задоволенню, то і судові витрати по справі у сумі 1378,00 грн необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача. На підставі наведеного та ст. 526, 530, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved