Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] у березні 2021 року звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву №б/н від 11.07.2016. При підписанні анкети-заяви відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до виявленого бажання відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшувався. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачці було видано кредитну картку. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі надавши відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та у межах кредитного ліміту. Відповідачка не виконала взяте на себе зобов`язання за договором не надавши кошти для погашення заборгованості розмір якої, згідно розрахунку позивача, станом на 28.02.2021 складає 25521 грн. 92 коп. У зв`язку з наведеним, представник позивача просить суд стягнути з відповідачки на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначену суму боргу та судові витрати. Ухвалою суду від 31.03.2021 було відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.81). Відповідачка про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, але в судове засідання повторно не з`явилась з невідомих причин і не подала відзив. Згідно вимог\~ч.\~1\~ст.\~280\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2)\~відповідач не\~з`явився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести по справі заочний розгляд. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 11.07.2016, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 14). У вказаній Анкеті-Заяві зазначено, що разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, вони складають договір про надання банківських послуг, примірник якого відповідачка погодилася отримати шляхом самостійного роздрукування. Розмір кредитного ліміту неодноразово змінювався, що вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 13). Для користування кредитними коштами відповідачці було видано кредитні картки: № [NUMBER] дата відкриття 20.10.2016 з терміном дії до 07/20; № [NUMBER] дата відкриття 13.12.2019 з терміном дії до 10/22; № [NUMBER] дата відкриття 06.03.2019 з терміном дії до 11/22; № [NUMBER] дата відкриття 23.12.2019 з терміном дії до 12/23 (а.с. 12). Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідачка належним чином не виконує, що створило заборгованість розмір якої, згідно розрахунку позивача, станом на 28.02.2021 складає 25521 грн. 92 коп. Вказаний розмір заборгованості складається з наступного: 20616 грн 71 коп. заборгованість за тілом кредиту; 4905 грн 21 коп. заборгованість за простроченими відсотками (а.с.5-11). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не погоджується з доводами позивача про те, що анкета-заява №б/н від 11.07.2016 разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає договір про надання банківських послуг, з огляду на таке. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Протокольною ухвалою суду було відмовлено позивачу в огляді офіційного веб-сайту АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на положення ст. 85 ЦПК України, відповідно до яких письмові, речові та електронні докази, які не можна доставити до суду, оглядаються за їх місцезнаходженням. У порядку, передбаченому цією статтею, суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста. Отже підставою для огляду, встановлення та фіксування змісту електронних доказів, які знаходяться, зокрема, на веб-сайті є неможливість доставити їх до суду. Зважаючи на те, що позивачем до позовної заяви було долучено роздруковані Умови та правила надання банківських послуг, які були досліджені у судовому засіданні, тому відсутні підстави для огляду веб-сайту. Також суд враховує, що Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг», а також Витяг з «Тарифів», які були додані позивачем до позовної заяви на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11.07.2016 шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та\~Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» при укладенні договору з [PERSON] дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією викладено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом у даному випадку при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. З огляду на зазначене, суд вважає що вимоги позивача про стягнення заборгованості за простроченими відсотками задоволенню не підлягають. Разом з тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, виходячи з вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідачки суми заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 20616 грн 71 коп. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Оскільки позовні вимоги судом задоволені на 80,78 %, отже витрати позивача на оплату судового збору мають бути стягнуті з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що враховуючи сплачену суму судового збору становить 1833 грн 71 коп.

Outcome: partial