Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступне. 16.07.2007 р. між позивачем та ВАТ «ВТЬБ Банк», правонаступником якого є відповідач, було укладено договір поруки .№ 58 П в забезпечення виконання третьою особою [PERSON] кредитного договору №58П від 16.-07.2007 р. Порука за даним договором припинилась відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, з огляду на таке. В договорі поруки не встановлено строку , після якого він припиняється. 06.02.2009 р. [PERSON] порушив свої зобов»язання за кредитним договором, що в свою чергу спричинило виникнення зобов»язаня повністю повернути кредит відповідно до ч. 5 п.п. 4.4. кредитного договору № 58П вд 16.07.2007 р. і тому саме з 06.02.2019 р. починається шестимісячний строк пред»явлення вимоги до поручителя. Беручи до уваги наведене, представник позивача просить суд визнати зобов»язання за договором поруки № 58П від 16.07.2007 р., укладеного між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON], за яким поручитель зобов»язався відповідати за виникнення зобов»язань [PERSON] по кредитному договору № 58П від 16 липня 2007 року, припиненим з 07.08.2009 р. Провадження у справі було відкрито 23.05.2017 р., призначено розгляд справи, в адресу відповідача направлено копію позову з додатками запропоновано подати письмові заперечення проти позовної заяви та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються. Від представника ПАТ «ВТБ Банк» надійшли заперечення на позов разом із відповідними додатками. 15.09.2017 р. на вимогу суду представником ПАТ «ВТБ Банк» було надано детальний розпис розрахунку заборгованості станом на 03.08.2017 р. за кредитним договором № 58П від 16.07.2007 р., копія кредитної справи за кредитним договором № 58П від 16.07.2007 р. У зв»язку із набранням чинності змін до ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) в судовому засіданні 01.02.2018 р. вирішено питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з урахуванням положень ст.ст. 19,274 ЦПК України, з викликом (повідомленням) сторін. В подальшому у зв»язку із запереченнями представника позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. З урахуванням думки представника ПАТ «ВТБ Банк» та третьої особи 02.07.2018 р. вирішено питання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Третьою особою направлено в адресу суду пояснення де зазначив, що кредитний договір не був укладений сторонами 16.07.2007 р., а отже не є укладеним і договір поруки. Так обставини третя особа просить врахувати під час розгляду справи та ухвалення рішення. Представник відповідача ПАТ «ВТБ Банк» пояснив, що відповідачем надавались заперечення на позов, які можливо рахувати як відзив на позов. Представником вказано, що підстави для задоволення позову відсутні. У разі пре»явлення банком вимог до поручителя більше ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов»язання, в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов»язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов»язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов»язань та в частині вимог про дострокове погашення кредитних зобов»язань. Прострочені чергові платежі, допущені за період з 06.10.2009 р. по 02.04.2015 р. були в подальшому погашені самим позивальником , а тому банк не скористався правом на зміну строку виконання основного зобов»язання шляхом направлення позичальнику та поручителю вимог. Однак, у зв»язку із остаточним припиненням зі сторони позичальника виконання зобов»язань за кредитним договором, починаючи з 03.04.2015 р. ПАТ «ВТБ Банк» скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України та направив поручителю лист - вимогу № 8227/1-2.13 від 29.09.2015 р. та у зв»язку із невиконанням такої вимоги звернувся до суду з відповідним позовом 21.10.2015 р. . В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача заперечував щодо задоволення вимог, просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судове засіданні не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки, їх поважність не повідомив. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надавши відповідну оцінку наданим доказам суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. виходячи з наступного. Встановлено,і не заперечується учасниками процесу, що 16 липня 2007 р. між відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», та [PERSON] було укладено договір поруки № 58П з метою забезпечення виконання [PERSON] кредитного договору № 58П, що його укладено третьою особою з банківською установою 16.07.2007 р. За положеннями ч. 1 ст. 546 ЦК України Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. За умовами договору поруки, укладеному між сторонами, поручитель поручається перед банком за виконання [PERSON] зобов»язань в повному обсязі щодо повернення кредиту у розмірі 60 000,00 доларів США, перерахування плати за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення яких встановлюються кредитним договором № 58П від 16.07.2007 р. та будь - якими додатковими угодами до нього (в т.ч. збільшуючи ми основне зобов»язання). В судовому не заперечувалось учасниками процесу - представником позивача та представником відповідача, що боржник за основним зобов»язанням - [PERSON] належним чином не виконував умови кредитного договору та не здійснював погашення заборгованості в розмірі та строки передбачені кредитним договором. При цьому під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що кредитний договір № 58П від 16.07.2007 р. визнано в установленому законом порядку недійсним, не укладеним, розірваним. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних відносин» від 30.03.2012 № 5 у п. 24 зазначив, що ідповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Так, представник позивача зазначає, що рахувати строк з якого виникло право вимоги необхідно з 06.02.2019 р., коли [PERSON] порушив кредитні зобов»язання. Представник же відповідача зазначив, що [PERSON] були погашені прострочені чергові платежі, допущені за період з 06.10.2009 р. по 02.04.2015 р. були в подальшому погашена. Вимога про дострокове погашення кредиту направлена у 29.092015 р., а до Оболонського районного суду м. Києва позов подано 21.10.2015 р. Суд не може погодитись з твердженнями представників сторін, з огляду на таке. Так, як свідчить надана ПАТ «ВТБ Банк» копія кредитної справи, банк, 10.08.2010 р. направив в адресу як позичальника так і поручителя листи вимоги. У листі в адресу позивальника вказано про порушення умов кредитного договору та наявність заборгованості у загальному розмірі 58 016,01 доларів США та висунуто вимогу в порядку п.п. 4.1,4.4.,6.3,9.1 кредитного договору виконати протягом 30 днів з моменту одержання вимоги зобов»язань за кредитним договором, а саме сплатити заборгованість з повернення суми кредиту в повному обсязі, включаючи нараховані проценти за користування кредитом та штрафні санкції за прострочення виконання зобов»язань. В адресу поручителя направлено лист з вимогою на підставі п. 9.1 кредитного договору та п.п. 3 та 4 договору поруки в строк до 20 вересня 2009 р. виконати зобов»язання позичальника, що виникли за кредитним договором, у період з 01 червня 2010 р. по 10 серпня 2010 р., в тому числі повністю повернути кредит та нараховані проценти/відсотки за користування кредитом у розмірі та в порядку встановленому кредитним договором, прострочену заборгованість по сплаті відсотків, а також зобов»язання за нарахованими штрафними санкціями у розмірі 58 016,01 доларів США. Не заперечувалась в судовому засіданні учасниками справи та обставина, що умовами кредитного договору № 58П від 16.07.2007 р. передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків, неустойки, у разі, зокрема, невиконання зобов»язань за договором. Як свідчать матеріали справи, вимоги про дострокове повернення кредиту отримано як боржником так і поручителем 12.08.2010 р. З огляду на вищенаведене, зважаючи на те, що банк скористався правом на дострокове погашення боржником кредиту, повідомив останнього про це, право вимоги до поручителя виникло у відповідача до поручителя після спливу 30 днів одержання позивачем вимоги про повернення кредиту достроково. При цьому твердження представника ПАТ «ВТБ банк», що в подальшому позивальник погасив заборгованість і банк у 2015 році скористався правом вимоги суд не може покласти в основу рішення, зважаючи на те, що відповідачем було сповіщено поручителя про дострокове повернення кредиту у серпні 2010 р. В розумінні приписів ст.ст. 546,547 ЦК України порука є спосіб забезпечення виконання основного зобов»язання і є правочином щодо забезпечення виконання зобов»язання. В свою чергу приписами ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) припинення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання зобов'язання в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення, 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Так, представник позивача просить суд визнати припиненим зобов»язання поруки з 07.08.2009 р.. зважаючи на те, що порушення зобов»язань з боку позичальника [PERSON] відбулось у лютому 2009 р., проте зважаючи на те, що право вимоги у банку виникає, з огляду на вищезазначене з моменту використання права на дострокове повернення кредитних ресурсів, що відбулось у серпні 2010 р., підстави для задоволення позову в частині припинення зобов»язання з вказаної представником [PERSON] 07.08.2009 р. відсутні. Разом з тим, за положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука [PERSON] є припиненою, тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial