Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому зазначив, що 16.04.2013 року між позивачем та відповідачем-1 [PERSON] був укладений кредитний договір за № 50008529, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 103\~099,90 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 12\~658,09 доларів США, строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля. Крім того, відповідно до зазначеного кредитного договору за № 50008529 від 16..04.2013 року відповідачу [PERSON] був наданий додатковий кредит у сумі 31\~536,65 грн. що еквівалентно на дату укладання договору 3\~871,90 доларів США, з цільовим призначенням на оплату страхових платежів, згідно із Договором страхування, укладеного на виконання умов кредитного договору З метою забезпечення виконання зобовязання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, був оформлений договір поруки з відповідачем-2 [PERSON] відповідно до якого Поручитель бере на себе обовязок відповідати по зобовязаннях Боржника. Договір поруки був підписаний відповідачем -2. В позові зазначено, що за умовами укладеного договору, ( а саме положень п.1.3.1 загальних умов кредитування, що становлять невід»ємну частину зазначеного договору) розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку. В позові зазначено, що відповідач, починаючи з липня 2014 року став порушувати свої зобов»язання щодо термінів сплати щомісячних платежів за зазначеним кредитним договором, а з листопада 2014 року взагалі припинив виконувати свої обов»язки за кредитним договором і тому, на виконання умов договору ( а саме п.3.3 щодо дострокового повернення позивачу в повному обсязі суми кредиту, суми додаткового кредиту, плати за кредит, штрафних санкцій ), позивач повідомив відповідача про необхідність повернення відповідних сум , розмістив відповідну вимогу в газеті «Урядовий кур»єр» 25 грудня 2015 року (за № 242), тому що в цей час на території Попаснянського району здійснювалась антитерористична операція і підприємство «Укрпошта» не здійснювало обслуговування населених пунктів на території Луганської області. Представник позивач, в поданому позові(з урахуванням додаткових письмових пояснень) посилається на те, що станом на 25 грудня 2015 р. відповідач-1 порушив умови кредитного договору і має заборгованість у сумі 247\~510,79грн.,яка складається із: - суми несплачених щомісячних платежів за період з листопада 2014року по грудень 2015 року 92\~340,23 грн. - суми заборгованості за невиплаченою сумою кредиту ( за виключенням щомісячної заборгованості за виставленими рахунками за період з листопада 2014р по грудень 2015р) 154\~068,97грн. - суми процентів за користування кредитом ( за процентною ставкою 9,9%) - 1041,62 грн. Також в поданому позову зазначено, що позивач поніс витрати, пов»язані зі зверненням до спеціалізованої організації для підготовки процесуальних документів та представництва інтересів позивача в суді, в зв»язку із чим позивач звернувся до ТОВ «Юридична фірма Вернер», вартість послуг яких склала 5000,00 грн. А оскільки позивач являється платником ПДВ, то його збитки пов»язані із цими послугами склали 6000,00 грн.(станом на момент подання позову). До цього ж, в позові зазначено, що відповідач-1 має сплатити позивачу суму інфляційних втрат за період прострочення у сумі 13\~541,73грн. До цього, в поданому позові зазначено, що разом із відповідачем -1, відповідальність за за порушення зобов»язань перед кредитором несе відповдч-2 поручитель, згідно умов договору поруки . За викладених обставин, в поданому позові, представник позивача просить суд стягнути із Відповідачів в солідарному порядку загальну суму 267\~052,52 грн. Також представник позивача, у поданому позову просить стягнути із відповідачів в солідарному порядку суму судових витрат (складову судових витрат та суму судових витрат не зазначено). Представник позивача до судового засідання не з»являвся, надав суду заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити,, справу розглянути без його участі. Відповідачі надали суду заяви про визнання цього позову, в поданих заявах просили розглядати справу без їх участі у судовому засіданні. Суд, вивчивши письмові матеріали поданої заяви, зазначає наступне. Предметом даного позову являються договірні правовідносини, а саме дострокове повернення кредиту у сумі, яка розраховується компанією, що надала позичальнику кредит і про що повідомляється позивальнику у порядку, передбаченому договором між сторонами, а також вирашенн питання, пов»язані зі відшкодуванням збитків та судових витрат, що регулюється Цивільним Кодексом України та спеціальними законами. Згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, з матеріалів позовної заяви вбачається, що 16.04. 2013 року між сторонами , а саме ТОВ «Порше МобілітІ» («Компанія»)- позивач , яка уповноважена надавати фінансові послуги та [PERSON] (позичальник) відповідач , був укладений договір, згідно якого компанія - позивач зобов»язалась надати позичальнику відповідачу кредит у сумі 103\~099,90 грн. та додатковий кредит у сумі 31\~536,65 грн. строком на 60 місяців. (а.с.9) За умовами зазначеного кредитного договору, договір між сторонами також складають загальні умови кредитування, графік погашення кредиту, а також додаткові угоди, інші документи, які підписані сторонами та поручителем у відношення кредиту. Представник позивача в обґрунтування позову посилається на те, що відповідач з липня 2014 року став порушувати терміни сплати щомісячних платежів, а з листопада 2014 року взагалі припинив свої зобов»язання щодо виплати кредиту за Договором і тому, представник позивача посилається на п.3.2.5., п.3.3 умов Договору, як на підставу звернення до суду із дійсними вимогами до відповідача (а.с.3) Тобто, позивач зазначає, що він ініціює припинення зобов»язання на його вимогу, а підстави і порядок припинення зобов»язання регулюється ст.598 Цивільного Кодексу України , ч.2 якої встановлено, що припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. При цьому ст.599 Цивільного Кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи наведені законодавчі норми, суд зазначає: Так, з п.3.3. загальних умов кредитування, що є додатком до вищезазначеного кредитного договору між сторонами, що встановлює умови дострокового повернення кредиту - вбачається, що позичальник зобовязаний повернути Компанії у повному обсязі Суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню. При цьому сума до повернення Позичальником розраховується Компанією і вказується у повідомленні Компанії) протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу Позичальником (для фізичних осіб). При цьому, представник позивача зазначає, що його право вимагати дострокового розірвання Кредитного Договору є передбаченим п.3.2.5. Кредитного Договору у випадках втрати або погіршення майна, переданого у забезпечення виконання зобов»язання. Однак, позивач зазначає, що він не направляв відповідачу відповідну вимогу, посилаючись на те, що він не мав такої можливості, тому населенні пункти Попаснянського району Луганської області відносяться до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому ДППЗ «Укрпошта» не здійснює пересилання пошти на територію окремих населених пунктів Луганської області в зв»язку із соціально-економічною ситуацією в Донецькій та Луганській областях і тому така Вимога була опублікована у Газеті «Урядовий кур»єр» 25.12.2015 року. Аналізуючи зазначені відомості щодо обґрунтувань представником позивача підстав для звернення до суду із вимогами в частині дострокового повернення кредиту, суд зазначає, що ці вимоги необґрунтовані, тому що позивачем не виконані умови п.3.3. загальних умов кредитування, що укладені між сторонами і відповідачу не направлялось відповідне повідомлення про дострокове повернення кредиту і така вимога на думку суду є порушенням положень ст.599 Цивільного Кодексу України щодо дотримання належного проведення припинення зобов»язання на вимогу позивача. Посилання ж представника на те, що це було неможливо за підстав викладених вище, не відповідає дійсності, тому, що: По перше: Згідно із «Переліком населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження», затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р- населених пунктів Попаснянського району, на території, на яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження не визначено, а навпаки визначено, що територія Попаснянського району збільшилась за рахунок приєднання території Перевальського району Луганської області. -по- друге: згідно листа ДППЗ «Укрпошта» від 08.04.2015 року (на який посилається сам представник позивача) послуги поштового зв»язку тимчасово не надаються в окремих населених пунктах Попаснянського району Луганської області, а саме таких : Гірське-1, Золоте-3,Золоте-4, Золоте-5, Комишуваха-1, Попасна-4, Попасна-5, Нижнє-1, Березівське, Голубівське, Голубівське-1, Катеринівка, Молодіжне, Новозванівка, Оріхове, Троїцьке, Калинове, Калинове-1, Попасна-1, Попасна-2, Новотошківське, Чорнохіне. А так, с.Шипілівка, де проживають відповідачі в зазначеному переліку не визначено, до цього ж представник позивача посилається на лист ДППЗ «Укрпошта» від 08.04.2015 року, а посилається про неможливість направити відповідачу поштове повідомлення у грудні місяці 2015 року. При цьому, суд звертає увагу на те, що процедура повідомлення позичальника про будь-що через засоби масової інформації умовами договору між сторонами не передбачено. Також суд зазначає, що у поданому позові немає обґрунтування щодо будь-якої втрати або пошкодження майна , переданого у забезпечення виконання зобов»язання, в розумінні п.3.2.5. укладеного між сторонами кредитного договору. А тому, з урахуванням аналізу умов договору між сторонами , суд вважає, що вимоги позивача про дострокове повернення кредиту відповідачем -1 необґрунтовані, тому, що такі підстави не передбачені укладеними між сторонами умовами договору, інші підстави в позові необґрунтовані , в зв»язку із чим ці вимоги не підлягають задоволенню. Щодо зазначення суми заборгованості, визначеної у позові, суд зазначає, що у доданій до позову копії графіку погашення кредиту всі суми визначені у доларовому еквіваленті, а сума заборгованості у поданому позові визначена у гривнях і тому немає ніяких підтверджень щодо визначення суми заборгованості, як зазначено у позові 92\~340, 23 грн. При цьому, немає ніяких документів про сплату відповідачем-1 будь-яких платежів з моменту укладання зазначеного кредитного договору, а посилання представника позивача на рахунок-фактуру, які додані в копіях до позову, суд вважає необґрунтованих, тому що в цих рахунках сума визначена у гривнях (проте як у графіку погашення кредиту зазначено тільки доларовий еквівалент а.с.18) і немає ніяких підтверджень щодо отримання відповідачем-1 цих рахунків (а.с.27-40). А так, сума, яка визначена в позові як основна заборгованість в поданому позові необґрунтована та нічим не підтверджена. Що стосується вимог про стягнення збитків у розмірі 6000 грн., суд зазначає, що не можна погодитись із ствердженням представника позивача про те, що позивачу спричинені збитки з боку відповідача, враховуючи наступне: Відповідно до ст.22 ч.2 п.1 Цивільного Кодексу передбачено, що втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); При цьому, суд звертає увагу на те, що , що у позові зазначено, що збитками, які позивач бажає відшкодувати, е витрати, пов»язані із оплатою юридичних послуг ТОВ «Юридичній фірмі «Вернер» щодо супроводження процесу підготовки дійсної позовної заяви та представництва інтересів позивача у суді, що є протиріччям поняттю реальних збитків для відновлення свого порушеного права в розумінні ст.22 ч.2 п.1 ЦК України і в позовній заяві взагалі відсутнє обґрунтування яке саме право позивача порушено в розумінні ст.22 ч.2 п.1 . Зазначення у позові того, що позивач поніс збитки, повязані із оплатою юридичних послуг, на думку суд є завуальованим бажанням стягнути із відповідача \~витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, що передбачено ст.84 Цивільно-процесуального Кодексу України і не може вважатися ніякими збитками. А так, суд зазначає, що в частині стягнення збитків у розмірі 6000 грн. необхідно відмовити а необґрунтованістю. Щодо вимог суми інфляційних втрат у розмірі 13\~541,73 грн., яку позивач просить стягнути із відповідачів, суд також вважає недоведеною, тому що, як вже зазначено вище - сама сума заборгованості з боку позивача недоведена, тому і відповідно сума інфляційних вимог не може бути обґрунтованою в межах даного позову, в звязку із чим вимоги позивача про стягнення із відповідачів суми інфляційних втрат не підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат, суд зазначає, що такі вимоги у позові необґрунтовані, а в прохальній частині позову взагалі не визначена ні із чого такі витрати складаються ні їх сума в розумінні ст.79 Цивільно-процесуального Кодексу України. До цього ж суд звертає увагу на те, що всі документи, які додані до позову, являються копіями (багато копій поганої якості, на деяких відсутні підписи). Копії доданих документів прошиті, але не завірені печаткою, тому суд, незважаючи на їх вивчення не визнає їх належними доказами. Таким чином, суд не приймає визнання позову відповідачами , а позовні вимоги в межах дійсного позову, суд вважає, з боку позивача недоведеними, в зв»язку з чим необхідно відмовити в задоволенні цього позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed