Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

Представник заявника, адвокат Косенко С. С., звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в обґрунтування якої вказував, що [PERSON] проходить службу в Головному управлінні ДПС у Донецькій області та є претендентом на зайняття посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та стосовно якої проводиться спеціальна перевірка відповідно до ст. 56 Закону України «Про запобігання корупції». ГУ ДПС у Донецькій області для проведення спеціальної перевірки щодо освіти, наявності у кандидата наукового ступеня, вченого звання було направлено запит до Департаменту освіти та науки Донецької обласної державної адміністрації від 28 квітня 2021 р., на який надано відповідь, якою підтверджується дійсність диплому бакалавра [NUMBER] від 23 червня 2001 року, виданого Військовим інститутом внутрішніх військ МВС України на ім`я [PERSON] . Проте, дійсність диплому про перепідготовку спеціаліста ДСК [NUMBER] від 19 лютого 2005 року, виданого Регіональним інститутом менеджменту, виявилось неможливо підтвердити через відсутність інформації про нього в Єдиній державній електронній базі з питань освіти та перебуванням вказаного навчального закладу на тимчасово окупованій території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Також було здійснено запит до Департаменту освіти та науки Луганської обласної державної адміністрації 4 червня 2021 року, на який надано відповідь також про неможливість підтвердження факту навчання [PERSON] у Регіональному інституті менеджменту та видачі йому диплому про перепідготовку спеціаліста ДСК [NUMBER] від 19 лютого 2005 року через залишення архіву цього навчального закладу на тимчасово окупованій території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження в м. Луганську. Заявник також самостійно направив електронне звернення на підтвердження навчання у період з 2 червня 2003 року по 19 лютого 2005 року в Регіональному інституті менеджменту та отримання ним диплому про перепідготовку спеціаліста [NUMBER] від 19 лютого 2005 року, на яке 15 липня 2021 року отримав відповідь від Міністерства освіти і науки України, зі змісту якого вбачається, що до 2015 року до Єдиної державної електронної бази з питань освіти не вносилися відомості про видачу дипломів спеціалістів про перепідготовку, а встановлення факту здобуття особою відповідного ступеня (освітньо-кваліфікаційного рівня) вищої освіти в конкретному випадку можливо лише в судовому порядку. Так заявник має оригінал диплому про перепідготовку спеціаліста ДСК [NUMBER] від 19 лютого 2005 року та додаток до диплому про вищу освіту, видані Регіональним інститутом менеджменту про закінчення факультету економіки та управління за спеціальністю 7.050104 «Фінанси», проте він позбавлений можливості підтвердити їх дійсність у позасудовий спосіб, враховуючи, що за відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань діяльність Регіонального інституту менеджменту припинено 24 червня 2008 року. Таким чином вказував, що заклад освіти, який видав диплом про вищу освіту було ліквідовано, правонаступники у закладу освіти відсутні, архіви документації залишилися на тимчасово окупованій території, а вказане відбулось ще до прийняття норми, яка встановлювала обов`язок внесення відомостей до Єдиної державної електронної базі з питань освіти. З огляду на викладене, єдиним документом, що підтвердить факт закінчення [PERSON] 19 лютого 2005 року факультету економіки та управління Регіонального інституту менеджменту за спеціальністю 7.050104 «Фінанси», присвоєння кваліфікації 2441.2 «Економіст з фінансової роботи», видачу диплома про перепідготовку спеціаліста ДСК [NUMBER] від 19 лютого 2005 року та додатку до диплому про вищу освіту [NUMBER] від 19 лютого 2005 року є рішення суду про встановлення такого факту, що має юридичне значення. Таким чином просив суд встановити факт отримання [PERSON] освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліста після перепідготовки на факультеті економіки та управління Регіонального інституту менеджменту за спеціальністю 7.050104 «Фінанси» та присвоєння кваліфікації 2441.2 «Економіст з фінансової роботи» за дипломом про перепідготовку спеціаліста ДСК [NUMBER] від 19 лютого 2005 року та додатку до диплому про вищу освіту [NUMBER] від 19 лютого 2005 року. До судового засідання ані заявник, [PERSON] , ані його представник, адвокат Косенко С. С., не з`явились, надавши заяви з проханням провести розгляд справи за їх відсутності, задовольнивши при цьому заявлені [PERSON] вимоги. Представники зацікавленої особи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явились з невідомих суду причин. За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Таким чином суд розглянув заяву [PERSON] за відсутності учасників процесу та, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 315 ЦПК у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Аналогічний правовий висновок був викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року по справі № 761/16799/15-ц. Суд також зазначає, що ст. 55 Конституції України визначає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У рішенні Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп вказано, що ч. 2 ст. 124 Конституції України необхідно розуміти так, що юрисдикція судів, тобто їх повноваження вирішувати спори про право та інші правові питання, поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Зміни до Конституції України, запроваджені Законом України від 2 червня 2016 року «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», не призводять до втрати значення рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп. Також в рішенні Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002 зазначено, що судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом ч. 2 ст. 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права. За змістом ст. 1 Конвенції існує презумпція, що юрисдикція здійснюється на всій території Договірної держави. Зобов`язання, взяті на себе Договірною державою за ст. 1, включають два аспекти: з одного боку - негативне зобов`язання утримуватися від втручання у здійснення гарантованих прав і свобод, а з іншого боку - позитивні зобов`язання вживати належних заходів для забезпечення дотримання таких прав і свобод на своїй території (рішення ЄСПЛ у справі «Ilaєcu and Others v. Moldova and Russia» від 8 липня 2004 року № 48787/99, § 313; рішення ЄСПЛ у справі «Sargasyan v. Azerbaijan» від 16 червня 2015 року № 40167/06, § 129). У разі наявності виняткових обставин, коли держава позбавлена можливості здійснювати владу на частині своєї території через військову окупацію збройними силами іншої держави, воєнні дії чи повстання, або внаслідок створення сепаратистського режиму на її території, вона не втрачає своєї юрисдикції за змістом ст. 1 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Catan and Others v. the Republic of Moldova and Russia» від 19 жовтня 2012 року № 43370/04, 8252/05 and 18454/06, § 109). При цьому в разі, коли держава позбавлена можливості здійснювати владу на частині своєї території, її відповідальність за Конвенцією обмежується виконанням позитивних зобов`язань. Такі зобов`язання стосуються як заходів, необхідних для відновлення контролю (як вираження своєї юрисдикції) над відповідною територією, так і заходів із забезпечення поваги до особистих прав заявника (рішення ЄСПЛ у справі «Ilaєcu and Others v. Moldova and Russia» від 8 липня 2004 року № 48787/99, § 335, § 339; рішення ЄСПЛ у справі «Sargasyan v. Azerbaijan» від 16 червня 2015 року № 40167/06, § 131). Суд на підставі наведеного врахував, що за довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 2 травня 2018 року [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, який є зареєстрованим у м. Луганську за адресою: [ADDRESS] , а фактично мешкає в [ADDRESS] . Таким чином суд зауважує, що необхідність встановлення факту, що має юридичне значення, для заявника щодо підтвердження факту отримання ним освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліста після перепідготовки на факультеті економіки та управління Регіонального інституту менеджменту за спеціальністю 7.050104 «Фінанси» з присвоєнням кваліфікації 2441.2 «Економіст з фінансової роботи» стало наслідком його вимушеного переселення з окупованих територій Луганської області, внаслідок чого документи, які б могли підтвердити такий факт також залишились на тимчасово непідконтрольній території Луганської області. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що захист прав заявника у даному випадку можливий лише у судовому порядку. Суд вказує, що від встановлення такого факту залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав [PERSON] . При цьому відповідний юридичний факт є індивідуальним, оскільки має правові наслідки лише для заявника. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 12 квітня 2018 року по справі № 243/7029/17. Суд розглядом справи встановив, що відповідно до диплому спеціаліста про перепідготовку ([NUMBER]), виданого 19 лютого 2005 року реєстр № 0235, вбачається, що [PERSON] закінчив факультет економіки та управління Регіонального інституту менеджменту за спеціальністю 7.050104 «фінанси», на підставі чого рішенням державної екзаменаційної комісії від 18 лютого 2005 року [PERSON] присвоєно кваліфікацію 2441.2 «економіст з фінансової роботи». На підставі додатку до диплома про вищу освіту ([NUMBER]), виданого [PERSON] 19 лютого 2005 року, реєстр № 0235, Регіональним інститутом менеджменту Міністерства праці та соціального захисту (ліцензія № 235098, сертифікат № 138191), вбачається, що заявник навчався у такому навчальному закладі з 2 червня 2003 року по 19 лютого 2005 року та отримав спеціальність 7.050104 «фінанси», на підставі чого рішенням державної екзаменаційної комісії від 18 лютого 2005 року [PERSON] присвоєно кваліфікацію 2441.2 «економіст з фінансової роботи». Відповідно до п. 1 Розділу 1 «Порядку замовлення на створення інформації, що відтворюється в документах про вищу освіту, та обліку документів про вищу освіту в Єдиній державній електронній базі з питань освіти», затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України від 6 березня 2015 року № 249 (далі - Порядок), його положення визначали механізм замовлення на створення інформації, що відтворюється в документах про вищу освіту державного зразка за акредитованою освітньою програмою та у власних документах про вищу освіту, виданих вищими навчальними закладами за неакредитованою освітньою програмою (далі - документ про вищу освіту), а також обліку документів про вищу освіту та додатків до них. Так за п. 2 Розділу 1 Порядку відповідальна особа вищого навчального закладу (його відокремленого структурного підрозділу) за створення (формування) замовлень на створення інформації, що відтворюється в документах про вищу освіту та додатках до них, та внесення їх до Єдиної державної електронної бази з питань освіти (далі - відповідальна особа навчального закладу) - особа, яка є штатним працівником вищого навчального закладу і на яку відповідно до наказу керівника вищого навчального закладу покладені обов`язки щодо створення (формування) замовлення на створення інформації, що відтворюється в документах про вищу освіту та додатках до них, та внесення їх до Єдиної державної електронної бази з питань освіти; додаток до документа про вищу освіту - інформація (у тому числі персональні дані) щодо отриманої кваліфікації, відтворена на матеріальному носії, яка є невід`ємною частиною документа про освіту та містить опис характеру, рівня, контексту, змісту і статусу навчання, яке було здійснено та завершено учасником освітнього процесу; документ про вищу освіту - інформація (у тому числі персональні дані), сформована в Єдиній державній електронній базі з питань освіти (далі - ЄДЕБО) згідно з переліком інформації, яка повинна міститися в документах про вищу освіту (наукові ступені) державного зразка, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року № 193 (далі - Перелік), та відтворена на матеріальному носії поліграфічним способом про здобуті особою спеціальність та спеціалізацію. При цьому за пп. 6 п. 1 Розділу 5 Порядку (в чинній редакції) дублікат документа про вищу освіту виготовляє заклад освіти у разі неможливості встановити інформацію, що необхідна, зокрема, для підготовки документа про вищу освіту до міжнародного обігу, проставляння апостилю та/або його легалізації, через втрату, знищення чи недоступність архівів закладу освіти. В той же час суд встановив, що Регіональний інститут менеджменту Міністерства праці та соціальної політики (ЄДРПОУ: 20183066), який розташований в м. Луганськ по вул. Октябрьській 4, припинив свою діяльність 24 червня 2008 року на підставі рішення про припинення, про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб,фізичних осіб-підприємців. Також загально відомим є факт знаходження м. Луганськ на тимчасово непідконтрольній Україні території. За інформацією Департаменту освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації від 8 червня 2021 року на запит Головного управління ДПС у Донецькій області від 28 квітня 2021 р. вбачається, що диплом бакалавра серії [NUMBER] від 23 червня 2001 року, виданий Військовим інститутом внутрішніх військ МВС України [PERSON] , є дійсним. Однак, не має можливості підтвердити або спростувати факт видачі [PERSON] диплома про перепідготовку спеціаліста серії [NUMBER] від 19 лютого 2005 року факультетом економіки та управління Регіонального інституту менеджменту, оскільки інформація про заклад відсутня в Єдиній державній електронні базі питань освіти та у зв`язку з можливим функціонуванням його на тимчасово окупованій території населеного пункту, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. За відомостями з Департаменту освіти і науки Луганської обласної державної адміністрації від 13 липня 2021 року на запит Головного управління ДПС у Донецькій області від 4 червня 2021 р. вбачається, що підтвердити факт видачі Регіональним інститутом менеджменту диплому серії [NUMBER] від 19 лютого 2005 року [PERSON] неможливо, оскільки архів даного закладу освіти залишився на території, яка тимчасово окупована представниками незаконних збройних формувань. Відповідно до інформації Директорату фахової перед вищої, вищої освіти Міністерства освіти і науки України вбачається, що відомості про видані з 2000 року дипломи вносяться закладами вищої освіти, крім вищих військових навчальних закладів, до Єдиної державної електронної бази з питань освіти, яка включає зокрема, Реєстр документів про вищу освіту. Згідно із «Порядком надання доступу фізичним та юридичним особам до Реєстру документів про вищу освіту» (далі - Порядок), затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 6 березня 2015 року № 249, доступ до інформації, що міститься у Реєстрі, є безоплатним і вільним. Натомість, до 2015 року відповідно до законодавства закладами освіти також видавалися дипломи спеціаліста про перепідготовку, які виготовлялися поліграфічним способом, а інформація про їх видачу до Єдиної державної електронної бази з питань освіти не вносилася, оскільки облік виданих документів здійснювався безпосередньо закладами вищої освіти (їх структурними підрозділами), які надавали такі освітні послуги згідно з отриманими ліцензіями та сертифікатами про акредитацію. Тому якщо недоступні, втрачені, знищені архіви закладу вищої освіти, встановити юридичний факт здобуття особою відповідного ступеня (освітньо-кваліфікаційного рівня) вищої освіти можливо лише рішенням суду. Таким чином розглядом справи суд встановив, що відповідно до законодавства України до 2015 року відомості про дипломи спеціаліста про перепідготовку, які виготовлялися поліграфічним способом та видавалися закладами освіти, до Єдиної державної електронної бази з питань освіти не вносились, оскільки облік таких виданих дипломів здійснювався безпосередньо закладами вищої освіти, які надавали такі освітні послуги за отриманими ліцензіями та сертифікатами про акредитацію. При цьому Регіональний інститут менеджменту Міністерства праці та соціальної політики, який видав [PERSON] диплом спеціаліста про перепідготовку 19 лютого 2005 року, вже припинив свою діяльність 24 червня 2008 року, архіви якого також залишились на території тимчасово непідконтрольній Україні. В той же час Регіональний інститут менеджменту мав необхідні ліцензії та сертифікати про акредитацію на момент видачі заявнику диплому спеціаліста про перепідготовку ([NUMBER]), який у свою чергу диплом спеціаліста про перепідготовку виготовляв поліграфічним способом та видавав заявнику, а відомості про нього до Єдиної державної електронної бази з питань освіти не вносив відповідно до діючого на той момент законодавства. Таким чином в судовому засіданні на підставі наведених доказів та оглянутих у судовому засіданні оригіналів диплома ([NUMBER]) та додатку до нього ([NUMBER]), виданих [PERSON] 19 лютого 2005 року за реєстром № 0235 Регіональним інститутом менеджменту Міністерства праці та соціального захисту (ліцензія № 235098, сертифікат № 138191), було підтверджено факт навчання заявника у такому закладі освіти та отримання [PERSON] освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліста після перепідготовки на факультеті економіки та управління Регіонального інституту менеджменту за спеціальністю 7.050104 «Фінанси» з присвоєнням кваліфікації 2441.2 «Економіст з фінансової роботи» за дипломом про перепідготовку спеціаліста ДСК [NUMBER] від 19 лютого 2005 року та додатком до диплому про вищу освіту [NUMBER] від 19 лютого 2005 року. При цьому, враховуючи неможливість для заявника у позасудовому порядку підтвердити вказаний факт, лише рішенням суду наразі для [PERSON] можливо встановити факт здобуття ним відповідного ступеня вищої освіти. На підставі наведеного вмотивування у судовому засіданні було підтверджено факт отримання [PERSON] освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліста після перепідготовки на факультеті економіки та управління Регіонального інституту менеджменту за спеціальністю 7.050104 «Фінанси» з присвоєнням кваліфікації 2441.2 «Економіст з фінансової роботи» за дипломом про перепідготовку спеціаліста ДСК [NUMBER] від 19 лютого 2005 року та додатком до диплому про вищу освіту [NUMBER] від 19 лютого 2005 року, через що заявлені представником [PERSON] вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved