Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувшись до Рівненського міського суду з позовом, просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 01 березня 2006 року в сумі 26210,47 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 01 березня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 48% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк узяті на себе договірні зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши [PERSON] грошові кошти. Відповідач порушила зобов'язання за б/н кредитним договором у результаті чого, рішенням Рівненського міського суду від 12 березня 2007 року із неї стягнуто заборгованість в розмірі 7357,27 грн., із них 4832,31 грн. - сума кредиту. Крім того зазначив, що станом на 20 вересня 2013 року її заборгованість в загальному становить 26210,47 грн., із них заборгованість за кредитом - 4832,31 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 19653,85 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн. та штраф (процентна складова) - 1224,31 грн. А тому її слід стягнути із [PERSON] В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову вказала, що строк позовної давності про стягнення з неї заборгованості до кредитним договором відповідно ст.267 ЦК України минув. В задоволенні позову просила відмовити. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити із наступних підстав. Відповідно до ст.1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом установлено, що 01 березня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 48% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку (далі - умови та правила) складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві. Пунктами 6.5., 9.12. умов та правил передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору він пролонгується на такий самий термін. Згідно ст. ст.526, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом. Таки чином, за неналежне виконання договірних зобов'язань рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 березня 2007 року, яке набрало законної сили на користь позивача із відповідача стягнуто 7357, 27 грн. заборгованості за кредитним договором. А тому, твердження представника позивача про те, що сума заборгованості за договірними зобов'язаннями у розмірі 4832,31 грн. підлягає стягненню з [PERSON] є безпідставним і задоволенню не підлягає. Крім того, ст. ст. 256, 253 ЦК України визначено строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, перебіг якого починається із наступного дня після відповідної календарної дати або настання події з якою пов'язано його початок. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як убачається із досліджених у судовому засіданні матеріалів справи, останній платіж за кредитним договором [PERSON] здійснила в липні 2009 року, тому і перебіг строку звершення з вимогою до суду у позивача почався сама із вищевказаної дати. До Рівненського міського суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 23 жовтня 2013 року. Згідно ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені). В частині 3 ст.267 ЦК України законодавець чітко закріпив, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Із наданої у судовому засіданні та дослідженої судом заяви від 26 серпня 2014 року вбачається, що у зв'язку зі спливом строку позовної давності відповідач просить відмовити у задоволенні позову про стягнення заборгованості. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Про поважність причин пропуску позовної давності у судовому засіданні відповідач не вказував і клопотань таких не заявляв. В п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідачем подано заяву про застосування позовної давності, а судом не визнано поважними причини пропущення позовної давності у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], тому в задоволенні позову слід відмовити за спливом позовної давності.

Outcome: dismissed