Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Представник Підволочиського районного центру зайнятості звернувся в суд з даним позовом та просить стягнути із відповідача незаконно отриману допомогу по безробіттю у розмірі 8723, 34 грн та судовий збір. В обгрунтування позову зазначено, що відповідач [PERSON] 26.12.2011 р., 06.08.2012 р. звертався у Підволочиський районний центр зайнятості за сприянням у працевлаштуванні і 02.01.2012 р. йому було надано статус безробітного. За період з 02.01.2012 р. по 06.03.2012 р. та за період з 13.08.2012 р. по 04.06.2013 р., йому виплачена допомога по безробіттю в сумі 2505, 94 грн та 6217, 40 грн, відповідно. 27.01.2014 р. відповідач втретє звернувся за сприянням у працевлаштуванні і йому було відмовлено у наданні статусу безробітного у звязку із встановленням факту зайнятості особи. В ході перевірки було встановлено, що відповідач отримав статус безробітного та одержав допомогу по безробіттю, тоді як одночасно був зареєстрований як фізична особа підприємець з 28.03.2001 р. по 10.07.2014 р. Обставина зайнятості особи унеможливлює отримання допомоги по безробіттю. 28.02.2014 р. відповідачу направлено претензійний лист про повернення незаконно отриманої допомоги, 17.03.2014 р. позивач отримав відповідь від [PERSON] про відхилення вказаних вимог. За період з 02.01.2012 р. по 06.03.2012 р. і з 13.08.2012 р. по 04.06.2013 р. відповідачу виплачено 8723, 34 грн допомоги по безробіттю, яку представник позивача, посилаючись на ст. ст. 22, 23, 36, 38 Закону України «Про загальнообовязкове соціальне страхування на випадок безробіття», п.6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, просить стягнути із [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала і дала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнав і пояснив: у 2004 році він подав державному реєстратору заяву про припинення підприємницької діяльності і після того вважав, що він уже не являється підприємцем, а тому він нічого не порушив і не повинен повертати отримані кошти. Заслухавши сторони, свідка, дослідивши докази по справі, суд встановив такі факти: 26.12.2011 р., 06.08.2012 р. звертався у Підволочиський районний центр зайнятості за сприянням у працевлаштуванні і 02.01.2012 р. йому було надано статус безробітного. За період з 02.01.2012 р. по 06.03.2012 р. та за період з 13.08.2012 р. по 04.06.2013 р., йому виплачена допомога по безробіттю в сумі 2505, 94 грн. та 6217, 40 грн, відповідно. 27.01.2014 р. відповідач втретє звернувся за сприянням у працевлаштуванні і йому було відмовлено у наданні статусу безробітного у звязку із встановленням факту зайнятості особи. В ході перевірки було встановлено, що відповідач отримав статус безробітного та одержав допомогу по безробіттю і одночасно був зареєстрований як фізична особа підприємець з 28.03.2001 р. по 10.07.2014 р. Обставина зайнятості особи унеможливлює отримання допомоги по безробіттю. 28.02.2014 р. відповідачу направлено претензійний лист про повернення незаконно отриманої допомоги, 17.03.2014 р. позивач отримав відповідь від [PERSON] про відхилення вказаних вимог. За період з 02.01.2012 р. по 06.03.2012 р. і з 13.08.2012 р. по 04.06.2013 р. відповідачу виплачено 8723, 34 грн допомоги по безробіттю. Правове обгрунтування задоволення позовних вимог полягає в тому, що відповідно до частини другої та третьої статті 36 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, передбачено наступне: застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення внаслідок умисного невиконання особою своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Аналогічне положення міститься у п.6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 р. І якщо особа відмовився добровільно повернути отримані кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку. Дослідженими судом доказами установлено, що відповідачем не були повідомлені обставини, внаслідок яких йому не могла бути призначена допомога по безробіттю. Такою обставиною являється те, що на час звернення до позивача за призначенням коштів по безробіттю він являвся зайнятою особою, оскільки був зареєстрований як фізична особа-підприємець. Твердження відповідача про те, що він припинив свою діяльність спростована доказами: Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, сформованим державним реєстратором [PERSON], станом на 04.02.2014 р. - з 25.10.2004 р. [PERSON] як фізична особа-підприємець перебував в стані припинення за власним рішенням, відомості щодо державної реєстрації припинення підприємницької діяльності відсутні. 01.10.2004 р., він звернувся до державного реєстратора Підволочиської районної державної адміністрації [PERSON] із клопотанням про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності. Відповідно до опису документів, сформованого 25.10.2004 р., [PERSON] для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності надав державному реєстратору вищевказану заяву та копію квитанції за публікацію повідомлення про прийняття рішення про припинення підприємницької діяльності. Подання даних документів було передбачено ч.1 ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в ред. від 15.05.2003 р., яка діяла на час звернення до державного реєстратора.) Після того, як передбачено п.9 ст.47 цього ж Закону, для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням фізична особа-підприємець або уповноважена нею особа не раніше двох місяців з дати публікації повідомлення у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації подає державному реєстратору (надсилає рекомендованим листом з описом вкладення) такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням; свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особипідприємця; довідку відповідного органу державної податкової служби про зняття фізичної особи-підприємця з обліку як платника податків; довідку відповідного органу Пенсійного фонду України про зняття з обліку; довідки відповідних органів фондів соціального страхування про зняття з обліку. Всупереч зазначеному, як установлено у судовому засіданні, [PERSON] не були виконані умови, передбачені п.9 ст.47 Закону. Так, 25 березня 2005 року [PERSON] було видано довідку про зняття з обліку форми 12-ОПП для подальшої подачі довідки державному реєстратору Підволочиського району, про що зазначено у довідці Підволочиського відділення Збаразької ОДПІ від 13.02.2014 р., однак ця довідка, як і інші вище перераховані документи, не були надані державному реєстратору. Такий висновок суд зробив із наданих Державним реєстратором матеріалів. Крім того, свідок [PERSON] - державний реєстратор Підволочиської реєстраційної служби, повідомила, що 25.10.2004 р. [PERSON] звернувся із заявою про припинення підприємницької діяльності, надав заяву та квитанцію для публікації, яка була проведена у Бюлетені державного реєстратора. Нею був наданий опис про те, які іще документи слід подати через 2 місяці, однак відповідач більше нічого не додав і його документи лежали не завершеними. 13.03.2014 р. відбулися зміни у Законі «Про державну реєстрацію» і вона власноручно заповнила реєстраційну картку і провела державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності [PERSON] Згідно запису у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, дата та номер запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON] вказана 10.07.2014 р. Таким чином, станом на періоди звернення і отримання [PERSON] державної допомоги по безробіттю, він був таким, що являється фізичною особою-підприємцем, тобто зайнятою особою. Проаналізувавши вищенаведене у сукупності, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не завершив процедуру припинення підприємницької діяльності, чим не дотримав вимог ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в ред. від 15.05.2003 р., до діяла до 31.03.2005 р.). Внаслідок таких дій він незаконно отримав допомогу по безробіттю, оскільки на час здійснення виплат відносився до категорії зайнятого населення, сума незаконно отриманої допомоги по безробіттю відповідача складає 8723, 34 грн, а тому, оскільки відповідач добровільно відмовився повертати отримані кошти, то їх слід стягнути у судовому порядку. Виходячи із наведеного та

Outcome: approved