Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Представник позивача за довіреністю [PERSON] у серпні 2017 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що 27.12.2010 між позивачем та відповідачем було укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00\~грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 30.06.2017 відповідач має заборгованість 42338,67 грн., яка складається з наступного: 3152,77 грн. заборгованість за кредитом; 33493,58 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1992,32 грн. штраф (процентна складова). У\~зв'язку з цим, позивач просить суд стягнути із відповідача всю суму заборгованості за договором та судові витрати, понесені ним при зверненні до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі представника позивача, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 43). Відповідач у судовому засіданні визнав, що користувався кредитною карткою, припинив користуватись карткою у 2014 році, через скрутне матеріальне становище не міг погасити борг, при цьому вважає, що сума боргу за відсотками є занадто значною. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що 27.12.2010 сторони уклали договір, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді установленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Указані кредитні кошти відповідач отримав, підписавши Анкету - заяву позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (далі - Анкета), а також підписавши довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (далі - [PERSON] про умови кредитування) (а.с. 9,10). За умовами договору відповідач зобов'язувався погашати кредит щомісячними платежами, розмір яких у відповідності із вищезазначеною [PERSON] складав 7 % від заборгованості, а строк внесення платежів було встановлено до 25 числа місяця, наступного за звітним. При цьому відповідно до [PERSON] про умови кредитування Базова відсоткова ставка на місяць складає 3 % і відповідно на рік складає - 36 % (а.с.10). З наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач несвоєчасно виконував обов'язки за укладеним договором, тобто із своєчасного погашення суми кредиту та відсотків, у результаті чого утворилась заборгованість. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, непогашена заборгованість за договором б/н від 27.12.2010 станом на станом на 30.06.2017 склала 42338,67 грн., у тому числі: 3152,77 грн. заборгованість за кредитом; 33493,58 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1992,32 грн. штраф (процентна складова) (а.с.6-8). Відповідач не заперечив суму заборгованості за кредитом 3152,77 грн. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно до вимог статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (частина 1 статті 625 ЦК України). Отже, оскільки відповідач не повертає у добровільному порядку суму кредиту заборгованість в сумі 3152,77 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості з процентів за користування кредитом у заявленому позивачем розмірі 33493,58 грн., суд виходить з таких мотивів. З розрахунку розміру заборгованості вбачається, що процентна ставка з грудня 2010 року по грудень 2012 року включно становила 36 %. Указана відсоткова ставка передбачена у [PERSON] про умови кредитування, яка підписана відповідачем, згідно з якою Базова відсоткова ставка на місяць складає 3 % і відповідно на рік складає - 36 % (а.с.10).За період з 01 січня 2013 року по 31.08.2014 року відсоткова ставкастановила 30%, з 01.09.2014 по 31.03.2015 року - 34,8%, а в період з 01.04.2015 по 30.06.2017 рік - 43,2%. Виходячи з таких ставок позивачем розрахована заборгованість за відсотками в сумі 33493,58 грн. Будь-які угоди чи інші документи, які б були підписані позивачем та відповідачем щодо зміни розміру фіксованої процентної ставки з 36 % до 43,2 % у справі відсутні. Позивач у позові посилався на те, що [PERSON] нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Як установлено судом вище зміст укладеного сторонами договору викладено в Анкеті позичальника та [PERSON] про умови кредитування домовленості, які підписано відповідачем. [PERSON] та [PERSON] підписані 27.12.2010 на час коли була установлена Базова відсоткова річна ставка за користування кредитом на рівні 36 %. Домовленості про право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки або про те, що сторони домовились про змінювану відсоткову ставку, підписані відповідачем [PERSON] та [PERSON] не містять. За загальним правилом одностороння зміна умов зобов'язання не допускається, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525, частина 1 статті 651 ЦК України). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року № 661-VI (далі - Закон № 661-VI), який набрав чинності 9 січня 2009 року, положення ЦК України доповнено статтею 1056-1. Відповідно до частин 1 та 3 статті 1056-1 ЦК України (у редакції на час укладення сторонами договору 27.12.2010 року до змін редакції цієї статті згідно із Законом України від 15.11.2016 №1734) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Доказів того, що договором укладеним між сторонами передбачено змінюваний тип процентної ставки і що позивач як кредитодавець відповідно до частини 4 статті 1056-1 ЦК України письмово повідомиввідповідача - позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка, позивачем не надано. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність застосування позивачем при обчисленні суми відсотків за користування кредитом іншої, ніж передбачено [PERSON] про умови кредитування, яка підписана відповідачем ставки(36%), тобто 43,2 %. Нарахована сума заборгованості за відсотками за ставкою, що не перевищує 36% відповідно до наданого позивачем розрахунку складає 2011,46 грн. (за період до 31.03.2015 - до дати одностороннього збільшення процентної ставки). Указану частину заявленої до стягнення позивачем боргу з відсотків суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню з відповідача. За період з 01.04.2015 по 30.06.2017 року сума належної до стягнення з відповідача заборгованості з відсотків, яка підлягає нарахуванню на суму залишку кредиту в розмірі 3152,77 грн. також за ставкою 36 % складає 2562 грн. 54 коп. ((3152,77 грн. х (36%/365 днів=0,099%) х 821дні (кількість днів прострочення за період з 01.04.2015 по 30.06.2017))/100). Отже, сума заборгованості за відсотками, яка підлягає стягненню з відповідача складає 4573 грн. (2011,46 грн. + 2562 грн. 54 коп.). Вирішуючи вимоги позивача про стягнення штрафу в сумі 2492,32 грн., суд виходить з таких мотивів. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову (а.с. 30). Згідно з довідкою про умови кредитування пеня нараховується за прострочення зобовязань, яка розраховується як пеня (1) + пеня (2) = базова процентна ставка за договором)/30 нараховується за кожний день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховуються 1 раз на місяць при наявності прострочення за кредитом і відсотками 5 або більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн. і більше (а.с.10). Позивачем у складі заборгованості нараховано3200,00 грн. пені та комісії. При цьому позивачем також одночасно нараховано 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1992,32 грн. штрафу (процентна складова) за порушення строків платежів. Указане свідчить про те, що позивачем нараховано пеню та штраф за одне й те саме правопорушення. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що неустойка у вигляді штрафу стягненню не підлягає. Такий висновок суду узгоджується з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Отже, позов в частині стягнення з відповідача штрафів в сумі 2492 грн. 32\~коп. задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 10926 грн. 77 коп., тобто на 25,8 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 412 грн. 80 коп. (1600 грн.* 25,8%) судового збору.

Outcome: partial