Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

Представник позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» 04 квітня 2019 рогу звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач є постачальником теплової енергії також й за за адресою проживання та реєстрації відповідачки: [ADDRESS] . Зазначив, що на виконання своїх зобов`язань щодо постачання теплової енергії для потреб опалення і гарячого водопостачання населенню підприємство здійснювало постачання теплової енергії [PERSON] за вказаною вище адресою у період часу з 01 жовтня 2013 року по 01 березня 2019 року, однак через несплату вартості наданих комунальних послуг у [PERSON] виникла заборгованість за вказаний період часу яка станом на 01 березня 2019 року становить 23 435,09 грн., 5 775,79 грн. - індекс інфляції, 11551,51 грн. 3 % річних що в сумі становить 30 362,39 грн. Крім того, просить стягнути з відповідачів понесені судові витрати в сумі 1762,00 грн. Ухвалою суду від 12 квітня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду на 10 травня 2019 року. Через неявку сторін в судове засідання розгляд справи відкладено на 06 червня 2019 року. В судове засідання представник позивача не з`явився, до початку розгляду справи надав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позов до суду не подали. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Державне підприємство «Криворізька теплоцентраль» 16 березня 2017 року перетворено у Публічне акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», про що внесені дані до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до ч. 2 ст. 108 Цивільного Кодексу України, ПАТ «Криворізька теплоцентраль» є правонаступником ДП «Криворізька теплоцентраль». В результаті проведення державної реєстрації змін до Статуту Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», що пов`язані зі зміною типу товариства у відповідності до Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008р. № 514-VI змінено найменування товариства на Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» про що 14 травня 2018 року внесені дані до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. AT «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно до Житлового кодексу України «Про житлово-комунальні послуги», Постанови КМУ від 21.07.2005 року зобов`язане здійснювати оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунку встановлених тарифів. З матеріалів справи видно, що представник позивача раніше звертався до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу із заявою про видачу судового наказу з вимогою щодо стягнення з боржника [PERSON] заборгованості за житлово - комунальні послуги з централізованого опалення, однак Ухвалою суду по справі № 212/4090/18 від 14 червня 2018 року відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених ч.2 ст. 166 Цивільного процесуального кодексу України , п. п. 3-6 ч. 1 ст. 165 Цивільного процесуального кодексу України, що унеможливило повторне звернення з такою самою заявою. На підставі зазначених обставин позивач звернувся до суду з тими самими вимогами у позовному провадженні. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] реєстрована за адресою [ADDRESS] про що свідчить довідка відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради та перебуває на обслуговуванні Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» щодо послуг з централізованого опалення. Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до приписів норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ України № 630 від 21.07.2005 року, - між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по центральному опаленню. Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Згідно пункту 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. АТ «Криворізька теплоцентраль» відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається теплова енергія до житла відповідача, однак відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги здійснюється неналежним чином. Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення квартири за адресою: [ADDRESS] за період з 01 жовтня 2013 року по 01 березня 2019 року становить 23 435,09 грн. Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Беручи до уваги вищевикладене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11). Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України. Таким чином, згідно з розрахунку доданого по позову, з яким погоджується суд, з відповідача підлягають стягненню окрім основної суми боргу також 3% річних у сумі 1151,51 грн. та інфляційні втрати у сумі 5 775,79 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на підставі вищевикладеного та відповідно до документів, які міститься в матеріалах справи, необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 744, 80 згідно платіжного доручення від 22 лютого 2019 року та з урахуванням сплати судового збору раніше при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу у розмірі 176,20 грн. (за ставкою, що обліковувалась протягом 2018 року). Всього підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921 грн.

Outcome: approved