Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Представник Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованості за надані послуги централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачі є власниками та проживають в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] . Концерн «МТМ» по відношенню до відповідачів являється виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води). Концерн «МТМ» у період з 01.01.2009 року по 30.11.2018 року надав послуги з централізованого опалення та підігріву питної води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 62647,61гривень.У вказаний період відповідачі здійснили часткову оплату за надані послуги в сумі 34012,94 грн. та за рахунок державної допомоги (субсидії) в сумі 2558,85 грн., тому станом на 01.12.2018р. сума заборгованості складає 26075,82 грн. Система опалення помешкання відповідачів є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони. Послуга з централізованого опалення надавалась відповідачам в межах опалювального сезону, а послуга з постачання гарячої води (підігріву питної води) постійно. Таким чином, оскільки відповідачі не здійснювали у належному обсязі оплату за використані послуги, утворилась заборгованість перед позивачем на загальну суму 26075,82 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заву про розгляд справи без його участі, на позові наполягав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі та їх представник, адвокат Логінова В.В. в судове засідання не з`явились, надали суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, до якої долучили квитанції про оплату наданих послуг, а також надали суду письмовий відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнали у повному обсязі, та зазначили, що Концерн «МТМ» 17 жовтня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості. 18.10.2016 суддею Ленінського районного суду м. Запоріжжя Колесник С.Г. виданий судових наказ, згідно з яким стягнуто солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води в розмірі 8315,76 гривень, стягнуто солідарно судовий збір в розмірі 689,00 гривень. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2016 судовий наказ скасований. Тому, вони просять суд застосувати строки позовної давності, оскільки частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказ; як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває перебіг строк; позовної давності. За таких обставин перебіг позовної давності почався заново 18 жовтня 2016 року. Також, відповідно до розрахунку суми нарахувань, оплат та накопиченої заборгованості за період з 01.01.2009 по 30.11.2018, за жовтень-місяць 2016 року нараховано 576,65 гривень за опалення, 361,85 гривень - за ГВП. Після переривання позовної давності з 18 жовтня 2016 року її перебіг почався заново. Тобто зазначені до сплати суми мають бути зменшені з урахуванням того, що в позовну давність входить лише 14 днів жовтня 2016 року. Нараховано ГВП в розмірі 361,85 гривень за жовтень. Отже, за один день плата за ГВП становить 11,67 грн (361,85 грн : 31 день), за 14 днів жовтня плата становить 163,38 грн (11,67 грн х 14 днів). Аналогічно розраховуємо плату за опалення (576,65/31x14), яка дорівнює 260,40 грн. У зв`язку з цим розрахунок позивача не є вірним. Також, позивач не взяв до уваги сплату позивачами оплати послуг за листопад 2018 року за опалення в сумі 1480,91 грн., за ГВП - 595,28 грн. До того ж, за весь період заборгованість за надані послуги згідно з наданою копією вихідної форми,заборгованість позивачем за період часу з 2009 по 2018 рік розраховується за формулою: 59700,46 - 33601,76 - 2558,85, та за даним розрахунком становить 23539,85грн. В той час, як заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості згідно з позовною заявою становить 26075,82грн., яка нічим не підтверджена. Тому вони вважають, що надані до позовної заяви розрахунки заборгованості не дають змоги встановити дійсні обставини справи, вони є недостовірними, а позов є необґрунтованим. Представник позивача надав суду письмову відповідь на відзив на позов відповідачів, в якому зазначив, що Відповідачі не бажають в повній мірі виконувати обов`язок по оплаті за надані комунальні послуги, що підтверджується несвоєчасними та не в повній мірі здійсненими оплатами за спожиті послуги, намагаються різними способами ухилитися від виконання власних обов`язків по сплаті спожитих послуг наданих теплопостачальною організацією. Так Відповідачами у даній справі 21.11.2016 було скасовано судовий наказ по справі № 334/6859/16-ц про стягнення заборгованості за спожиті послуги. У зв`язку з чим, наявну заборгованість так і не було стягнуто. Звернення Позивача з заявою про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України (редакції до та після 15.12.2017), перериває перебіг строку позовної давності. Таким чином, Позивач має право звернутись до суду протягом трирічного строку після скасування судового наказу для того щоб стягнути заборгованість за період до переривання строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання Відповідачів щодо застосування строків позовної давності. Згідно тверджень Відповідачів, Концерном МТМ не враховано здійснену оплату при звернені з позовом до суду. При цьому, позивач звернувся до суду з позовною заявою 29.12.2018, а Відповідачами згідно наданою ними квитанцією, оплату здійснено 02.01.2019, тобто після звернення позивача до суду, порушивши терміни здійснення оплати, а також повністю не вказавши призначення платежу, що позбавляє можливості ідентифікувати за який місяць із здійснених нарахувань проведено оплату, що суперечить п. 3.8 Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженою постановою Національного банку України від 21.01.2004 № 22 «Про затвердження інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», яким передбачено, що реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Щодо розбіжності суми боргу у наданому розрахунку та суми нарахувань та накопиченої заборгованості, на які зазначають відповідачі у вихідній формі з програми ПрАТ «Запоріжзв`язоксервіс» про стан нарахувань, то у період з червня 2013 по вересень 2014 років при веденні особових рахунків та здійснення нарахувань, замість програми ПрАТ «Запоріжзв`язоксервіс» Концерном МТМ використовувалася програма «HAS»,у зв`язку з цим, у період з 06.2013 по 09.2014 всі нарахування, оплати та заборгованість на особових рахунках не відображаються в програмі ПрАТ «Запорожзв`язоксервіс» та після укладення нового договору з платіжною організацією ПрАТ «Запорожзв`язоксервіс», з жовтня 2014 Концерн МТМ відновив використання відповідної програми при здійсненні нарахувань. В свою чергу всі нарахування та оплати у певний період відображені в складеному розрахунку суми заборгованості. Докази Відповідачів про здійснені оплати, а саме квитанція № 015701 про здійснену оплату від 28.03.2019 за послуги з холодного водопостачання та послуги з обслуговування відведення холодної та гарячої води, - не має відношення до сплати нарахованих послуг Концерном МТМ, так як, дана оплата проводилася на особовий рахунок № [NUMBER] виділений для проведення розрахунків з постачальником послуг КП «Водоканал». Коли відповідні розрахунки проводилися Концерном МТМ, то вся накопичена заборгованість була оплачена в грудні місяці 2012 року. У зв`язку з чим, долучена Відповідачами квитанція стосується лише їх відносин з постачальником послуг КП «Водоканал»; квитанція № 105702 від 28.03.2019 про оплату послуг за централізоване опалення в сумі 1000 грн. та квитанція № 020096 від 19.04.2019 про оплату послуг за централізоване опалення в сумі 1000 грн., -не є доказом про відношення даних оплат за вказаний у позовній заяві період та суму боргу, оскільки є оплатами на погашення поточної заборгованості, що утворилася за проміжок часу з грудня 2018 по квітень 2019, де нараховано за послугу ЦО та ГВП загальну суму 9296,15 грн., а здійснено оплату на загальну суму 7404,19 грн. Що вказує на те, що і за наступний проміжок часу, який не заявлено в позовній заяві, Відповідачами також не в повній мірі здійснено оплату за надані послуги. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності № [NUMBER] виданого 15.11.2006 року Ленінською районною адміністрацією ЗМР,зареєстровані та проживають за вказаною адресою (а.с.29, 48-50). Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської Ради №25 від 29.01.09 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, з 01.01.2009 виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «Міські теплові мережі» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Згідно п. 4 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Квартира відповідача підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. Позивач у період з 01 січня 2009 року по 30 листопада2018 року надав відповідачам на підставі особового рахунку № [NUMBER] № [NUMBER] з січня 2018р.) послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву води) у житлове приміщення, розташоване у [ADDRESS] на загальну суму 62647,61 грн. без урахуванням здійснених ними оплат в сумі 34012,94 грн. та державної субсидії в сумі 2558,85 грн.(а.с.10-28). Тобто, відповідачі, скориставшись послугами Концерну, не у повному обсязі здійснили оплату за надані позивачем послуги. Отже, станом на 01.12.2018 року заборгованість відповідачів перед позивачем складає 26075,82 гривень. При цьому, 17 жовтня 2016 року Концерн «МТМ» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості. 18.10.2016 суддею Ленінського районного суду м. Запоріжжя було видано судових наказ, яким з відповідачів [PERSON] та [PERSON] стягнуто солідарно заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води в розмірі 8315,76 гривень, та судовий збір в розмірі 689,00 гривень. Однак, за заявою боржників, ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2016 судовий наказ скасований (а.с.64-66). Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Відповідно до ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 24 ЗУ «Про теплопостачання» передбачено обов`язок відповідача, як споживача послуг позивача, своєчасно укласти з ним договір на постачання теплової енергії, а за ст..25 вказаного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку. Згідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року за №630, плата за надані послуги вноситься щомісячно. Відповідно до ст. ст. 67, 68 ЖК УРСР, наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Стаття 543 ЦК України передбачає, що у разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсягу як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. При цьому, відповідно дост.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю - три роки. Згідно до ч. 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказ; як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває перебіг строк; позовної давності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року (справа № 6-214 цс 14). Отже з даним позовом до суду концерн «МТМ» звернувся 29.12.2018 року, але зверненням з заявою в жовтні 2016р. про видачу судового наказу та її задоволенням судом було перервано строк позовної давності. Відповідно до розрахунку суми нарахувань по рахунку № [NUMBER] відкритого на [PERSON] заборгованість виникла станом на січень 2009р. Судовий наказ перериває строк давності лише на наступні 3 роки, а також назад на 3 роки, а не на весь попередній та наступний періоди. Отже, судом враховується, що порушення права у позивача відбулось лише з часу скасування судового наказу 21.11.2016р., оскільки існування судового наказу у періоді з дня його прийняття 18.10.2016р. по 21.11.2016р. вказувало на захищене право позивача на отримання вказаної заборгованості.. Тобто право на позов у позивача виникло лише з 21.11.2016р., а позов подано до суду 29.12.2018р. в межах трирічного строку позовної давності. Ухвала про видачу судового наказу прийнята судом 18.10.2016р., а тому в межі позовної давності вкладається період з жовтня 2013р. по 01.10.2016р., а не весь період з 2009 року, за який визначено заборгованість позивачем. Суд стягує заборгованість з відповідачів за період з жовтня 2013 року по листопад 2018 року включно, яка становить -23 880,04 грн. (нараховано з 01.10.2013 по 01.11.2018 -48009,79 грн., сплачено за даний період - 21570,90 грн. та субсидія - 2558,85 грн.). Разом з тим, відповідачі та їх представник на його спростування не надала суду свого розрахунку в порушення вимог законодавства. При цьому суд не бере до уваги надані відповідачами копії квитанцій про добровільну сплату ними послуг з централізованого опалення та підігріву води, оскільки вказані платежі здійснені після 01.12.2018 року, на них відсутні позначки про призначення платежу «в рахунок погашення заборгованості», як передбачено п. 3.8 Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженою постановою Національного банку України від 21.01.2004 № 22 «Про затвердження інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», а тому вони враховуються судом як поточні платежі за відповідний період після грудня 2018 року. Таким чином, враховуючи та аналізуючи усі надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню в межах позовної давності, шляхом солідарного стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованість за надані послуги за адресою: [ADDRESS] , в розмірі 23 880,04 грн. за період з 01.10.2013 року по 01.12.2018 року на користь позивача, з урахуванням добровільної сплати наданих за вказаний період часу послуг та державної субсидії, що підтверджується Розрахунком заборгованості. (а.с.21-24). У відповідності зі ст. 141 ЦПК України також з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1762 гривні.

Outcome: partial