Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що за кредитним договором №б/н від 16.09.2009 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 1300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних , на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язання по вказаному кредитному договору не виконав. Станом на 10.01.2018 року за відповідачем рахується заборгованість по кредиту в розмірі 128175,86 грн., яка складається з: 2695,69 грн. - заборгованості за кредитом; 113810,07 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 5328,39 грн. - заборгованості за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання батьківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 6091,71 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просив задовольнити позов та стягнути вказану суму боргу і судові витрати з відповідача. В судове засідання представник позивача Ткач Я.О., що діє згідно доручення, подала письмову заяву, в якій підтримав позовні вимоги і просив суд задовольнити позов, та розглядати дану справу без її участі. У разі відсутності відповідача не заперечувала проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову ПАТ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості як недоведеному. Крім того, позивач пропустив строк позовної давності, який відповідно до ст. 257 ЦК України становить три роки. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, доданому до позовної заяви, останній платіж по погашенню кредиту було проведено 12.06.2014 року. Просить відмовити в задоволенні позову у зв»язку із спливом строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В ході розгляду даної справи встановлено, що відповідач [PERSON] отримала кредит у позивача за кредитним договором №б/н від 16.09.2009 року, в розмірі 1300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних , на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З позовом до суду про стягнення суми боргу з відповідача [PERSON] позивач звернувся тільки 28.02.2018 року, пропустивши строк позовної давності визначений статтею 257 ЦК України. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Жодних клопотань про поважність причин пропуску строку позовної давності позивач не заявляв. Відповідно до вимог статті 267 ЦК України - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи обставини викладені вище, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в зв'язку із спливом строку позовної давності, оскільки про її застосування заявив представник відповідача, позивач не звертався до суду про поновлення строку та нічим не обґрунтовує причини пропущеного строку.

Outcome: dismissed