Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 4 - 6). Вимоги мотивовано тим, що на підставі укладеного 17 серпня 2011 року договору позивачем надано [PERSON] кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник грошові зобов'язання (щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, пені та комісії, тощо) за договором належним чином не виконує, у зв'язку із чим виникла заборгованість. За вказаних обставин Банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 19 576,03 грн. (що складається із заборгованості за кредитом в сумі 390,75 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 8 775,88 грн., заборгованості за пенею - 9 001,02 грн., штрафів, передбачених п. 2.1.1.7.6 Умов та правил на дання банківських послуг, - 500 грн. (фіксована частина) та 908,38 грн. (процентна складова). Відзив на позов не надходив. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до змісту якої на задоволенні позову наполягав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, проте в судове засідання не з'явилася вдруге, про причини неявки, їх поважність суд не оповістила; будь-яких заяв чи клопотань від неї не надходило. Судом ухвалено про заочний розгляд справи за відсутності її учасників. Судом встановлено, що 17 серпня 2011 року [PERSON] звернулася до Банку із письмовою анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Заява; а.с. 12, 12 зв.). Згідно зі ст.ст. 634, 638 ЦК України, відповідач, підписавши Заяву, прийняла пропозицію позивача та приєдналася до договору, умови якого викладені в Заяві, Довідці про умови кредитування (далі - Тарифи; а.с. 13) та Умовах та правилах надання банківських послуг (далі - Умови; а.с. 14 - 28). З умовами такого договору відповідач була ознайомлена, на що вказує її підпис в Заяві. Таким чином, 17 серпня 2011 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом (базова процентна ставка в місяць нараховується на залишок заборгованості і становить 1,7 %) з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, із стягненням комісії за обслуговування картки та зняття готівки, сплатою пені (за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів) та штрафів (за порушення строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань). Указаний договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами. Як встановлено ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець), зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до наданих Банком розрахунків (а.с. 7 - 11), відповідач порушив зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати процентів, внаслідок чого станом на 09травня 2018 року допустила заборгованість в розмірі 19 576,03 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 390,75 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 8 775,88 грн., нарахованої пені 9 001,02 грн., заборгованості по судовим штрафам 1 408,38 грн. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, в установлений строк (ст. 526 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України. Умовами (п. 2.1.1.12.6.1) передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов, при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, визначених даним договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій. Суд вважає, що Банк виконав свої зобов'язання за договором, надавши відповідачу платіжну картку із встановленим кредитним лімітом, а відповідач користувався кредитними коштами, проте неналежним чином виконував зобов'язання за кредитним договором, допустив заборгованість. Розмір заборгованості за кредитом, процентами за користування ним, нарахованої пені суд визнає обґрунтованим. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Як встановлено ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року в справі № 347/1910/15-ц. У зв'язку із цим відсутні підстави для стягнення з відповідача штрафів, визначених п. 2.1.1.7.6 Умов, в сумі 500 грн. та 908,38 грн. Таким чином, стягненню з відповідача на користь товариства підлягають 18 167,65 грн. заборгованості за кредитним договором та, згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, - пропорційно розміру задоволених позовних вимог сплачений позивачем судовий збір (а.с. 35).

Outcome: partial