Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Представник позивача 30.03.2020 звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення моральної шкоди у розмірі 400 000 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує на те, що 29.03.2017 [PERSON] , керуючи автомобілем «Mersedes-Benz 1320», номерний знак [NUMBER] рухаючись заднім ходом не переконався, що це буде безпечним і здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка була смертельно травмована. Відповідно до вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.06.2018 у справі №638/13186/17 [PERSON] було визнано винним у кримінальному правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України. Внаслідок смерті [PERSON] моральної шкоди заподіяно позивачу. Відповідно до договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №14-001628-85 страхувальником автомобіля «Mersedes-Benz 1320», номерний знак [NUMBER] є [PERSON] . Згідно із вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.06.2018 засуджений [PERSON] працював водієм ТОВ «Віп груп», тому представник позивача просить стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 400 000 грн. 14.09.2020 в справі №753/5551/20 відкрито провадження. 10.11.2020 від директора ТОВ « Віп груп» надійшов відзив згідно з яким зазначено про те, що [PERSON] дійсно працює у ТОВ «Вип групп», але на роботу його було прийнято 16.03.2018, на момент постановлення вироку [PERSON] працював у ТОВ «Вип групп», але на момент ДТП не працював, тому підставі для відшкодування шкоди з ТОВ «Вип групп» відсутні. 19.11.2020 представник [PERSON] звернулась до суду з відзивом відповідно до якого вказала про те, що [PERSON] 29.03.2017 близько 12 год. 00 хв. керуючи автомобілем «Mersedes-benz 1320», державний номер [NUMBER] рухався заднім ходом по пр-ту Науки в м. Харкові з боку вул. Дерев`янко в напрямі вул. 23-го Серпня та допустив наїзд на пішохода [PERSON] , яка була смертельно травмована. Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.06.2018 [PERSON] було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання. Цим же вироком було встановлено, що потерпілими у кримінальному провадженні, тобто [PERSON] цивільний позов не заявлено, завдану шкоду відшкодовано у добровільному порядку, а при вирішенні питання щодо призначення покарання [PERSON] суд врахував відсутність матеріальних та моральних претензій до нього з боку потерпілих та добровільне відшкодування заподіяної шкоди, тобто в ході розгляду кримінальної справи стосовно [PERSON] . [PERSON] підтвердила та визнала факт повного відшкодування шкоди. В судове засідання сторони не з`явились, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку. Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] , про що 01.04.2017 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області зроблено актовий запис № 4833 ( а.с. 42). Згідно із довідкою про дорожньо-транспортну пригоду, складеного провідним фахівцем ГУ НП в Харківській обл. [PERSON] , 29.03.2017 о 09:01 сталась дорожньо-транспортна пригода - наїзд на пішохода - пішохід переходив дорогу поза межами пішохідного переходу. Автомобіль марки «Mersedes-Benz 1320» належить [PERSON] ( а.с. 50-51). Відповідно до вироку Дзержинського районного суду міста Харкова від 04.06.2018 встановлено, що 29.03.2017 о 12:00 [PERSON] , керуючи автомобілем «Mersedes-Benz 1320», номерний знак [NUMBER] рухався заднім ходом по пр. Науки м. Харкова з боку вул. Дерев`янко м. Харкова до вул. 23-Серпня та порушив п.10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України і допустив наїзд на пішохода [PERSON] , яка рухалась наліво і була смертельно травмована. [PERSON] в судовому засіданні визнав себе винним. [PERSON] було визнано винним та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік, згідно із ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від призначеного покарання і встановлено іспитовий строк тривалістю 3 роки( а.с. 44-45). Згідно із ухвалою Харківського апеляційного суду від 14.03.2019 вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.06.2018 відносно [PERSON] - змінено. Виключено з вироку посилання на застосування додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 рік. В решті вирок залишено без змін ( а.с. 46-49). Згідно із договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №14-001628-85 відповідальність [PERSON] застрахована у ПАТ «ХДІ Страхування» ( а.с. 29-60). Згідно із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 52-54). Відповідно до довідки ТОВ «Вип групп» №34 від 06.11.2020, [PERSON] з 16.03.2018 був прийнятий на посаду машиніста ескаватора, з 02.07.2018 переведений на посаду водія автотранспортних засобів та дійсно працює в ТОВ «Вип групп». Згідно із повідомленням про прийняття працівника на роботу від 16.03.2018 за типом «початкове» [PERSON] на підставі наказу №9-К прийнятий на роботу 16.03.2018 до ТОВ «Вип групп». Згідно із ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно із ч.1,ч.2,ч.5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п.2 ч.1, ч.3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів . Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно із ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 23.12.2015 ( а.с. 38). Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові [PERSON] , [INFO] змінила прізвище на [PERSON] , про що в Книзі реєстрації актів про переміну прізвища, імені, по батькові 26.09.1996 року Московським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова зроблено запис за №151 ( а.с. 43). Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.06.2018 року [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання. При ухваленні вироку судом враховано відсутність матеріальних та моральних претензій до нього з боку потерпілих, обставини, що пом`якшують покарання; при призначенні покарання відповідно до вироку на підставі п.2 ч.1ст. 66 КК України судом враховано добровільне відшкодування заподіяної шкоди. Як вбачається з матеріалами справи власником автомобіля «Mersedes-Benz 1320» був [PERSON] , який передав право керування автомобілем [PERSON] 10.11.2020 представником відповідача ТОВ «Вип групп» надіслано до суду відзив до якого додано документи про прийняття на роботу відповідача - [PERSON] на підставі яких судом встановлено, що дійсно, на момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не перебував у трудових відносинах з відповідачем -3, тому позовні вимоги до ТОВ «Вип групп» задоволенню не підлягають. Враховуючи докази, додані до матеріалів справи позовні вимоги до [PERSON] , [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки транспортний засіб, яким спричинено дорожньо-транспортну пригоду належний [PERSON] , який на момент дорожньо-транспортної пригоди не перебував у віданні власника, оскільки право керування було передано [PERSON] . Відповідно до вироку Дзержинського районного суду м. Харкова [PERSON] було притягнуто до кримінальної відповідальності. Пом`якшуючою обставиною при обчисленні покарання було враховано добровільне відшкодування шкоди потерпілим. Крім того, відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 29.03.2017 [PERSON] переходила дорогу поза пішохідним переходом. Вина [PERSON] встановлена відповідно до вироку, проте судом при вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди потерпілому враховується те, що [PERSON] при переході дороги проігнорувала вимоги розділу 4 Привал дорожнього руху України, поставила своє життя під загрозу переходячи дорогу не у встановленому місці. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: dismissed