Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Представник позивача 24.11.2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи Перший Приморський ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області, Другий Приморський ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області, Відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Одеській області про звільнення майна з-під арешту, за яким просив зняти арешти (обтяження) з іпотечного майна, а саме з квартири 20, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Софіївська (вулиця Короленка), будинок 13, які накладено ухвалою Приморського районного суду міста [PERSON] від 05.11.2010 року № 2-11272/2010 про забезпечення позову по цивільній справі, постановою про арешт майна боржника ВП № 24955934 від 07.04.2011 Підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, постановою АН № 311809 від 31.05.2010 Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження АВ № 972447 від 20.08.2009 Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження АА № 213724 від 28.04.2010 Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. До судового засідання представник позивача з'явився, надав суду заяву про проведення судового засідання без фіксації судового процесу, проти прийняття заочного рішення не заперечував. Інші сторони до судового засідання не з'явились, були сповіщені про дату час та місце судового засідання належним чином, причини неявки суду не повідомили. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач не з'явився в судове засідання, не надав до суду відзиву на позов, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 квітня 2007 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/0049/82/72864. В забезпечення виконання основного зобовязання за вказаним кредитним договором був укладений іпотечний договір від 06 квітня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 822, надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру 20, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська (вулиця Короленка), будинок 13, яка належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 30.11.2006 року за № 5360, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 30.11.2006 року за № 1753189, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 14.03.2007 року за № 14000227. 30 серпня 2017 року між ПАТ «[PERSON] Аваль», ПАТ «Комерційний [PERSON]» та ТОВ «Фінансова Компанія «УКРФІНАНС ГРУП» були укладені договори відступлення права вимоги, а 31 серпня 2017 року укладені договори відступлення права вимоги за договорами іпотеки, згідно яких право вимоги за кредитним договором № 014/0049/82/72864 та іпотечним договором від 06 квітня 2007 року, що його забезпечує, перейшли до ТОВ «Фінансова Компанія «УКРФІНАНС ГРУП» (код ЄДРПОУ 40326297). Вищевказані обставини підтверджуються кредитним договором, іпотечним договором, договорами відступлення, іншими документами. Згідно ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Згідно умов пунктів 1.1, 2.1-2.6. договору відступлення права вимоги до позивача перейшли права вимоги до боржника в повному обсязі. До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесені відповідні записи, які внесли зміни до попереднього запису про іпотеку, а саме додано нового іпотекодержателя ТОВ «Фінансова Компанія «УКРФІНАНС ГРУП». Позичальник належним чином умови кредитного договору не виконав, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором. ТОВ «Фінансова Компанія «УКРФІНАНС ГРУП» звернувся до [PERSON] з вимогою про усунення порушення основного зобовязання та погашення заборгованості за кредитним договором в порядку Закону України «Про іпотеку». У звязку з невиконанням боржником письмової вимоги Іпотекодержателя від 06.09.2017 року № 06-09/17 про усунення порушення основного зобов'язання за Кредитним договором, ТОВ «Фінансова Компанія «УКРФІНАНС ГРУП» вважає за необхідне задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону: у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно умов пункту 5.3. Іпотечного договору, та відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» - зазначений Іпотечний договір від 06 квітня 2007 року вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, який є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом. Згідно інформаційних довідок № 102679270 та № 102682292 від 06.11.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, було зясовано, що існують наступні обтяження (крім запису про іпотеку) на іпотечне майно, а саме: реєстраційний номер обтяження: 10466252; підстава виникнення обтяження: ухвала Приморського районного суду міста [PERSON] від 05.11.2010 року № 2-11272/2010 про забезпечення позову по цивільній справі; тип обтяження: арешт нерухомого майна; підстава обтяження: заява про реєстрацію обтяження об'єкта нерухомого майна, С-12, 05.11.2010, Приморський районний суд м. Одеси; обєкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS]; власник: [PERSON]; додаткові дані: зареєстровано в реєстрі заборон за № 330/2010; Заявник: Перша ОДНК; реєстраційний номер обтяження: 11049441; підстава виникнення обтяження: постанова про арешт майна боржника, ВП № 24955934, 07.04.2011, Підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, головний державний виконавець Козюк О.М.; тип обтяження: арешт нерухомого майна; обєкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS]; власник: [PERSON]; реєстраційний номер обтяження: 9887526; підстава виникнення обтяження: постанова, АН № 311809, 31.05.2010, Другий Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції; тип обтяження: арешт нерухомого майна; обєкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS]; власник: [PERSON]; реєстраційний номер обтяження: 9124166; підстава виникнення обтяження: постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, АВ № 972447, 20.08.2009, Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, [PERSON]; тип обтяження: арешт нерухомого майна; обєкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS]; Власник: [PERSON]; реєстраційний номер обтяження: 9922721; підстава виникнення обтяження: постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, АА № 213724, 28.04.2010, Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, [PERSON]; тип обтяження: арешт нерухомого майна; обєкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS]; власник: [PERSON] Наявність вищезазначених арештів доводить, що відповідач, виступаючи на момент накладання арештів іпотекодавцем, не виконав взятих на себе зобов'язань щодо вжиття заходів для належного збереження предмета іпотеки від вимог інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст.ст. 1, 3, 4 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду; іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності; зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації; обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». На підставі ухвали Приморського районного суду міста [PERSON] від 05.11.2010 року по справі № 2-11272/2010 в порядку вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, був накладений арешт на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки вже після укладання іпотечного договору від 06 квітня 2007 року. Арешти та заборону відчуження було накладено на майно, яке перебуває в іпотеці позивача, що підтверджується відповідними документами та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Існування арештів, накладених на вищевказане іпотечне майно, унеможливлює реалізацію позивачем свого права іпотекодержателя звернути на нього стягнення шляхом набуття права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 Цивільного Процесуального Кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, які розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Згідно правової позиції Верховного суду України (лист від 01.02.2015 року), викладеній у Аналізі судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. Виходячи із суті іпотеки, визначення якої міститься в статті 1 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, установленому цим Законом, позов про зняття арешту, накладеного державним виконавцем, підлягає задоволенню, крім випадків, визначених ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження». Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту частин 6 та 7 статті 3 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна. При цьому не має підстав відмовляти у звільненні з-під арешту зазначеного майна у звязку з відсутністю факту реального порушення забезпеченого іпотекою зобовязання боржником на момент предявлення відповідної вимоги. Факт порушення основного зобовязання, забезпеченого іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя й не повязується з його існуванням, а отже, і порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.\~ Такі правові позиції висловлені в Розділі VIII Аналізу Верховного Суду України судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна за 2015 рік. Положеннями ст. 15 ЦК України передбачено право особи звернутися до суду на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом своїх прав. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «УКРФІНАНС ГРУП» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1600 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved