Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] в інтересах позивача [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача приватне акціонерне товариство «Весна», в якому,посилаючись на ч.1 ст.17 Закону України «Про власність» в редакції Закону, чинного на час виникнення спірних правовідносин, ч.2 ст.112 ЦК УРСР 1963 року, просить встановити факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період з 24 квітня 1980 року до 11 лютого 1999 року; визнати за [PERSON] право власності на 199\~908 шт. акцій [PERSON] «Весна», які обліковуються на рахунку в цінних паперах №300772-UA10340015, відкритому на імя [PERSON] в ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик». На обгрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що 11 квітня 2014 року помер [PERSON], з яким [PERSON] перебувала у шлюбі до 1980 року та спільно проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу до січня 1999 року. Відповідно до виписки про стан рахунку в цінних паперах №300772-UA10340015, відкритому на імя [PERSON] в ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик», станом на 22.05.2014 року останньому належало 1\~324\~910 акцій [PERSON] «Весна», яке є правонаступником ЗАТ «Весна», при цьому, в період спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу до січня 1999 року ними були придбані акції ЗАТ «Весна» в кількості 399\~817 шт., що становить 24, 0307% статутного фонду. Закрите акціонерне товариство «Весна» було зареєстровано 01.08.1994 року, реєстраційний №01096-АТ-1 та відповідно до установчих документів товариства статутний фонд товариства складав 455\~160\~000 крб., який було поділено на 45\~516 акцій між організацією орендарів 99, 99% та [PERSON] 0, 01% акцій. Перший випуск акцій було зареєстровано фінансовим управлінням Кіровоградської обласної державної адміністрації, свідоцтво №46-У від 18.11.1994 року, яке було замінено на свідоцтво Кіровоградського територіального управління ДКЦПФР від 09.07.2004 року №10/11/1/04. Відповідно до змін до установчих документів, затверджених рішенням зборів акціонерів та зареєстрованих 28.06.1996 року, реєстраційний номер №01096-АТ-1, було збільшено статутний фонд товариства за рахунок внесків засновників. Другий випуск акцій на суму 69\~650 грн., який поділено на 696\~500 акцій було зареєстровано Кіровоградським територіальним управлінням ДКЦПФР , свідоцтво №39/11/1/98 від 13.04.1998 року, яке було замінено на свідоцтво Кіровоградського територіального управління ДКЦПФР від 09.07.2004 року №12/11/1/04. За результатом вказаних двох випусків акцій статутний фонд ЗАТ «Весна» було поділено на 742\~016 акцій, з яких [PERSON] станом на 05.07.1999 року належало 510\~355 акцій, що підтверджується реєстром власників іменних цінних паперів від 05.07.1999 року; на 21.11.2002 року належало 511\~120 акцій, що підтверджується реєстром власників іменних цінних паперів від 21.11.2002 року. Згідно з договором дарування від 03.11.2003 року [PERSON] подаровано [PERSON] 111\~303 акції ЗАТ «Весна», після чого [PERSON] належало 399\~817 акцій, що підтверджується реєстром власників іменних цінних паперів від 23.12.2003 року та від 25.11.2004 року. Рішенням загальних зборів акціонерів ЗАТ «Весна» від 06.04.2005 року було збільшено статутний фонд ЗАТ «Весна» до 166\~334, 00 грн. за рахунок внесків засновників та відповідні зміни до статуту ЗАТ «Весна» були зареєстровані державним реєстратором 07.09.2005 року. Третій випуск акцій на суму 96\~684, 00 грн., який поділено на 966\~840 акцій, з яких [PERSON] належало 921\~324 акції, було зареєстровано Кіровоградським територіальним управлінням ДКЦПФР, свідоцтво №4/11/1/06 від 26.04.2006 року. Таким чином, на момент смерті [PERSON] йому належало 1\~324\~910 акцій [PERSON] «Весна», що підтверджується випискою про стан рахунку в цінних паперах, з яких 399\~817 акцій були придбані в період 1994-1998 років, тобто в період спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] Представник позивача також зазначив, що вказані вище акції були придбані за рахунок спільних коштів, зокрема, джерелом коштів для придбання акцій були позики у валюті на загальну суму еквівалентну близько 4\~945\~010\~000 крб., отримані сімєю [PERSON] в квітні-травні 1996 року від [PERSON] (Німеччина, Дортмунд, вул.Бушай, 14а) та [PERSON] (Ізраїль, [ADDRESS]), які(кошти) були внесені до каси ЗАТ «Весна» в якості оплати за акції, про що свідчать квитанції до прибуткових касових ордерів №4 від 16.04.1996 року, №6 від 17.04.1996 року, №8 від 22.04.1996 року, №14 та №17 від 07.05.1996 року, №18 від 14.05.1996 року, №19 від 17.05.1996 року, №22 від 20.05.1996 року та №23 від 22.05.1996 року, та про вказані обставини, як і обставини спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] підтверджується письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], копії яких додано до позову, а оригінали письмових пояснень містяться в матеріалах цивільної справи №404/4973/14-ц. Представник позивача також зазначив, що про порушення свого права [PERSON] дізналася з листа Державного нотаріуса Кіровоградської міської державної нотаріальної контори №889/02-14 від 05.06.2014 року, в якому нотаріус повідомив про те, що [PERSON] звернулася із заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, зокрема, на ? частину акцій [PERSON] «Весна», тобто акцій, частина яких є спільною власністю [PERSON] та [PERSON] 22 травня 2017 року представником позивача [PERSON] [PERSON] подано заяву про зміну предмета позову, яка прийнята судом до судового розгляду, та за якою позивач [PERSON] просила встановити факт спільного проживання її ([PERSON]) та [PERSON] без реєстрації шлюбу між собою в період з 24 квітня 1980 року до 11 лютого 1999 року та визнати їх спільною сумісною власністю 399\~817 штук акцій приватного акціонерного товариства «Весна», які обліковуються на рахунку в цінних паперах №300772-UA10340015, відкритому на імя [PERSON] в публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Хрещатик»; визнати за [PERSON] право власності на 199\~908 шт. акцій приватного акціонерного товариства «Весна», які обліковуються на рахунку в цінних паперах №300772-UA10340015, відкритому на імя [PERSON] в публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Хрещатик». Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набрав чинності 15.12.2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, суд продовжив розгляд даної справи за правилами Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року. Представники позивача [PERSON] [PERSON] ( діє на підставі нотаріально посвідчених довіреностей від 07.05.2014 року, від 06.04.2017 року), [PERSON] (діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 06.04.2017 року) під час судового розгляду справи позовні вимоги із зміненим предметом позову підтримали, посилаючись на підстави, зазначені в позові, просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] ( діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 15 січня 2018 року) позовні вимоги не визнала, просила відмовити позивачу в задоволенні позову з підстав його необгрунтованості та безпідставності. Обгрунтовуючи заперечення проти позову представник відповідача зазначила, що вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період з 24.04.1980 року до 11.02.1999 року не грунтуються на законі, оскільки факт спільного проживання однією сімєю відповідно до ст.ст.234, 256 ЦПК України, ст.74 СК України стосується правовідносин, які виникли з моменту набрання чинності Сімейним кодексом України після 01 січня 2004 року, можливість визнання факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу не передбачалось законодавством, що діяло до 01.01.2004 року. Крім того, станом на момент розгляду справи, акції (їх частина, яка є предметом спору), які обліковувались на рахунку [PERSON] вже фактично розподілено між спадкоємцями: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тим самим дане майно, що є предметом спору, - відсутнє. Також зазначено, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами придбання [PERSON] спільно з [PERSON] внаслідок спільної праці акцій [PERSON] «Весна» на обгрунтування позовних вимог, зокрема, квитанції до прибуткового касового ордеру не свідчать про придбання акцій ЗАТ «Весна», так як в самих квитанціях зазначено підставу внесення коштів «за приватизацію будівлі ресторану «Весна»; письмові пояснення позивача [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON] не свідчать ні про отримання в позику [PERSON] та [PERSON] коштів, ні про їх подальшого повернення [PERSON] спільно з [PERSON]; також позивачем конкретно не зазначено чому саме 399\~817 акцій було придбано в період з 1994-1998р.р. Відповідач також вважає, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, про що подано заяву про застосування строку позовної давності, та є підставою для відмови в позові. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] «Весна» в судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце судового розгляду справи, причини не явки суду не відомі, заяв, клопотань, заперечень на адресу суду не надходило. Заслухавши пояснення представників позивача [PERSON] [PERSON] та [PERSON], представника відповідача [PERSON] [PERSON], свідків, зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, враховуючи заперечення відповідача проти позову, дослідивши докази по справі в їх сукупності, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що в задоволенні позову позивачу [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 11 грудня 1967 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії VІІІ-УР №234591, актовий запис в Книзі записів актів громадянського стану про одруження за №423. 24 квітня 1980 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ОЛ №450575, актовий запис в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу за №282. Судом також встановлено, що [PERSON] помер 11 квітня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОЛ № 189291, актовий запис за №1016 та після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка була предметом судових розглядів у спорах між спадкоємцями. Зокрема, судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда (справа №404/4973/14-ц) від 24 березня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON], в інтересах якої діє законний представник [PERSON], Служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільним майном чоловіка та жінки, що проживали однією сім'єю та визнання права власності на майно, задоволено частково. Встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 13 жовтня 2001 року по 01 жовтня 2011 року. Визнано спільним майном [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та жінки які проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою, наступне майно: Автомобіль TOYOTA Rav 4, 2005року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 (одну другу) частину автомобіля TOYOTA Rav 4, 2005року випуску, державний номерний знак [NUMBER].\~В іншій частині вимог [PERSON] відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON], діючої як законний представник малолітньої [PERSON], служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, державний нотаріус Кіровоградської міської державної нотаріальної контори №1 [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, задоволено частково. Визнано\~\~особистим майном [PERSON]: квартиру №23, що знаходиться по вул.Комарова, буд.5 у м.Кіровограді; автомобіль TOYOTA Rav 4 (V=2000),\~\~1999 року випуску, державний номерний знак 53303 ОН;1 324 910 шт. акцій Приватного акціонерного товариства «Весна» (код ЄДРПОУ 13743004) загальною номінальною вартістю 132\~491грн., що складає 79,6536 % статутного фонду ПАТ «Весна», які обліковуються на рахунку в цінних паперах № 300772-UA10340015 в публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Хрещатик»; 64\~600грн.\~\~ дивідендів від діяльності приватного акціонерного товариства «Весна». В іншій частині вимог [PERSON], - відмовлено. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], в інтересах якої діє [PERSON] про визнання за нею права на частину будинку\~\~відмовлено в повному обсязі. Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2015 року в задоволенні апеляційних скарг [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] відмовлено. Апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 24 березня 2015 року в частині відмови в позові [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності, за винятком вимоги щодо автомобіля TOYOTA Rav 4 (V=2000), 1999 року випуску, та в частині зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] скасовано. Позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності задоволено частково. Визнано спільним майном [PERSON] та [PERSON], як жінки та чоловіка, які проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою, а саме:квартиру [ADDRESS]; 925 093 (дев'ятсот двадцять п'ять тисяч дев'яносто три) акції приватного акціонерного товариства «Весна» (код ЄДРПОУ 13743004) загальною номінальною вартістю 925 093 (дев'ятсот двадцять п'ять тисяч дев'яносто три) грн., що обліковуються на рахунку у цінних паперах №300772-UA10340015 в публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Хрещатик»» (МФО 300670, вул. Хрещатик, 8а, м. Київ, 01001), який відкрито на ім'я [PERSON];нараховані [PERSON], як акціонеру [PERSON] «Весна», дивіденди в сумі 64\~600 грн. Визнано за [PERSON] право власності на:? (одну другу) частку квартири [ADDRESS]; 462 546 ( чотириста шістдесят дві тисячі п'ятсот сорок шість ) шт. акцій приватного акціонерного товариства «Весна» (код ЄДРПОУ 13743004) загальною номінальною вартістю 462 546 ( чотириста шістдесят дві тисячі п'ятсот сорок шість )грн.;1/2 частину нарахованих [PERSON], як акціонеру [PERSON] «Весна», дивідендів на суму 32\~300 грн. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково. Визнано\~\~особистим майном [PERSON]: 339 817 (триста тридцять дев'ять тисяч вісімсот сімнадцять) шт. акцій приватного акціонерного товариства «Весна» (код ЄДРПОУ 13743004) загальною номінальною вартістю 339 817 (триста тридцять дев'ять тисяч вісімсот сімнадцять) грн.00 коп., що обліковуються на рахунку у цінних паперах №300772-UA10340015 в публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Хрещатик»» (МФО 300670, вул. Хрещатик, 8а, м. Київ, 01001), який відкрито на ім'я [PERSON] В задоволенні позову про визнання особистим майном [PERSON] нарахованих [PERSON], як акціонеру [PERSON] «Весна», дивідендів, квартири [ADDRESS] та грошових вкладів відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 07 травня 2015 року виправлена описка в резолютивній частині рішення, а саме: загальну номінальну вартість акцій 925093 грн. виправлено на 92\~509 грн. 30 коп.; 462\~546 грн. виправлено на 46\~254 грн. 60 коп.4 339817 акцій номінальною вартістю 0339817 грн. виправлено на 399817 акцій номінальною вартістю 39981 грн. 70 коп. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 23 квітня\~\~2015 року скасовано у частині вирішення позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період із 13 жовтня 2001 року по 01 січня 2004 року та\~\~у частині вирішення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю [PERSON], справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2015 року залишено без змін. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 26 січня 2016 року прийнято відмову [PERSON] від частини позовних вимог, рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда ві 24 березня 2015 року в частині встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 13.10.2001 року по 01.01.2004 року скасовано і провадження в цій частині закрито. Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 26 січня 2016 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 24 березня 2015 року в частині вирішення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю [PERSON] скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особистим майном [PERSON] квартири №23, що знаходиться по вул.Комарова, 5 у місті Кіровограді; автомобіля TOYOTA Rav 4 (V=2000),\~\~1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]; 1 324 910 шт. акцій приватного акціонерного товариства «Весна» (код ЄДРПОУ 13743004) загальною номінальною вартістю 132\~491 грн., що складає 79,6536 % статутного фонду ПАТ «Весна», які обліковуються на рахунку в цінних паперах № 300772-UA10340015 в публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Хрещатик» та 64\~600 грн.\~\~ дивідендів від діяльності приватного акціонерного товариства «Весна», - відмовлено. Крім того, відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 23 квітня 2015 року та від 18 травня 2015 року, посвідчених державним нотаріусом Кіровоградської міської державної нотаріальної контори №1 [PERSON], спадкоємцями зазначеного у свідоцтвах майна [PERSON], [INFO], який помер 11 квітня 2014 року, є його: дружина [PERSON] на ? частку у спадщині; дочка [PERSON] на ? частку у спадщині; син [PERSON] на ? частку у спадщині, у т.ч. з урахуванням ? частки у спадщині, від якої відмовився син спадкодавця [PERSON] на його користь. Спадщина, на яку видано свідоцтва, складається, серед іншого, з 862\~364 простих іменних акцій ПРАТ «Весна», що обліковуються на рахунку у цінних паперах №300772- UA10340015 у ПАТ «Хрещатик», які належали [PERSON], що підтверджується випискою про стан рахунку в цінних паперах, виданою ПАТ «Хрещатик» 22 травня 2014 року. Свідоцтво про право на спадщину на ? частку простих іменних акцій видано [PERSON] та [PERSON], що становить відповідно по 215\~591 простих іменних акцій кожному спадкоємцю. Свідоцтво про право на спадщину на 2/8 частки вказаного майна [PERSON] ще не видано. Під час судового розгляду справи представник позивача [PERSON] [PERSON] зазначив про отримання ним на даний час свідоцтва про право на спадщину за законом. Враховуючи норми ч.2 ст.11, ст.ст.27, 31 ЦПК України ( в редакції Закону, чинного на час звернення позивача з позовом до суду) та норми ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України в редакції Закону №2147- VІІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності 15.12.2017 року, позивач, який вважає, що його субєктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Підставу позову складають власне не норми матеріального права, які просить застосувати позивач, а зазначення фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та докази, на підтвердження зазначених позивачем обставин. Звертаючись до суду з позовом представник позивача [PERSON] [PERSON], зазначив як на підстави позовних вимог про придбання [PERSON] в період 1994-98 років акцій [PERSON] «Весна» в кількості 399 817 шт., вказуючи, при цьому, про придбання такого майна в період спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON] та позивача [PERSON], зазначаючи також, що зазначене майно було придбане [PERSON] та [PERSON] за рахунок спільних коштів та джерелом для його (майна) придбання були позики, отримані сімєю [PERSON] в квітні-травні 1996 року від [PERSON] та [PERSON], які (кошти) були внесені в якості оплати за акції,про що свідчать квитанції до прибуткових касових ордерів за період квітня-травня 1996 року. Крім того, під час судового розгляду справи представники позивача зазначили, що обставини спільного проживання [PERSON] та [PERSON], як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період з 1980 року по січень 1999 року можуть підтвердити свідки, а обставини придбання акцій [PERSON] «Весна» за спільні сумісні кошти як подружжя в період з 1994 року по січень 1999 року та факт спільного проживання підтверджуються письмовими поясненнями [PERSON] та [PERSON], оригінали яких знаходяться в матеріалах цивільної справи № 404/4973/14-ц, яка розглядалася Кіровським районним судом м. Кіровограда. Під час розгляду справи, судом в порядку п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України за клопотанням представників позивача було допитано в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], витребувано з Державного архіву Кіровоградської області документи щодо емісії акцій ЗАТ «Весна» та їх перерозподіл серед акціонерів в період з 1994 року по січень 1999 року, частково досліджено цивільну справу № 404/4973/14-ц в частині дослідження письмових пояснень позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також, на підтвердження факту спільного проживання, залучено до матеріалів справи надані представником позивача [PERSON] фотоматеріали та відеозапис. В свою чергу, судом відзначається, що спірні правовідносини щодо яких заявлений позов про встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу позивача [PERSON] та [PERSON] стосуються періоду з 24.04.1980 р. до 11.02.1999 р., а визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] 399 817 шт. акцій [PERSON] «Весна» та визнання за позивачем права власності на 199 908 шт. акцій [PERSON] «Весна» стосуються періоду їх набуття [PERSON] у період 1994-1998 років. При цьому, сімейні правовідносини, які виникли до 01 січня 2004 року, регулюються положеннями Кодексу про шлюб та сімю України (в редакції 1969 року), а створення спільної власності особами, які не перебували у зареєстрованому шлюбі, - Законом України «Про власність» від 07.02.1991\~року №697-XII, який був чинним на час спірних правовідносин. Згідно з частиною першою статті 22 КпШС України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. При цьому, до правовідносин, які виникли до 01 січня 2004 року, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім'ю України, яким, в свою чергу, не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.17 Закону України «Про власність», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними; майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними, розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. За приписами сімейного законодавства сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом,мають взаємні права та обовязки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 року №5-рп/99 установлено, що до членів сімї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обовязковою умовою для визнання їх членами сімї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Таким чином, розглядаючи позови про визнання спільною власністю майна, набутого до 01 січня 2004 року особами, які не перебували у зареєстрованому шлюбі, слід виходити з того, що таке майно є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, за умови, якщо: 1) майно придбано внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними, - на підставі чого під час вирішення спору підлягають встановленню не лише обставини щодо факту спільного проживання позивача [PERSON] та [PERSON], а й ті обставини, що спірне майно - акції [PERSON] «Весна»в кількості 399 817 шт. було придбане ними внаслідок спільної праці. Зазначений висновок ґрунтується на положеннях статті 17 Закону України «Про власність», пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» та відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-135 цс 13 та від 11 березня 2015 року № 6-211 цс 14. Крім того, відповідно до роз'яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення. Встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу може мати правове значення і від нього може залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян в контексті доведеності обставин, що майно придбано внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї, як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю. Разом з тим, визнання лише факту спільного проживання без реєстрації шлюбу до правовідносин, які виникли до 1 січня 2004 року, не дає підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю, оскільки до таких правовідносин, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім'ю України, яким не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю. Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, і не мають зворотньої дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. \~\~\~\~ До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України. До\~\~01 січня 2004 року діяв Кодекс\~\~про шлюб та сім'ю України (в редакції 1969 року), нормами якого було чітко передбачено, що\~\~шлюб\~\~ укладається\~\~ в\~\~державних\~\~органах\~\~реєстрації актів громадянського стану (стаття 12). Зазначений Кодекс не передбачав права встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Таким чином, з зазначеного вище вбачається, що встановлення фактів проживання однією сім'єю у період до 1 січня 2004 року законодавством не передбачено. Крім того, допитані під час судового розгляду справи за клопотанням представників позивача свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], пояснили, зокрема, свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] та [PERSON] проживали як одна сімя і то того часу, як він (свідок) виїхав за кордон у 1999 році, так і до того періоду часу, як Фаіна Романівна виїхала за кордон, при цьому,спочатку вони проживали в [INFO], а потім в будинку на Лелеківці, проживали як одна сімя. Свідок також пояснив, що йому відомо, що [PERSON], яких він знає з моменту весілля, розлучилися, але вважає, що розлучення було фіктивним, що було повязано з тим, що [PERSON] після перенесеного інфаркту необхідно було виїжджати на лікування за кордон в Ізраїль для отримання медичної допомоги, та для того, щоб він виїхав сам необхідно було розлучення, однак як такого розлучення не було, так як вони продовжували проживати разом як одна сімя, і фактично вони розсталися, коли Фаіна Романівна виїхала за кордон, а це приблизно 1999-2000 рр., та навіть після виїзду Фаіни Романівни за кордон [PERSON] їздив до неї та провідував її. Стосовно ведення [PERSON] та А.С. спільного бізнесу, зайняття комерційною діяльністю, придбання комерційної нерухомості йому (свідку) нічого не відомо, однак знає, що у [PERSON] була робота, був ресторан «Весна». Свідок [PERSON] пояснила, що з [PERSON] знайома з 1985 року, їй також відомо, що [PERSON] спочатку проживали в квартирі по вул.Яновського, а потім придбали будинок на Лелеківці, який разом будували. Фаіна Романівна особисто позичала у неї гроші на бізнес в розмірі 10\~000 доларів США, на який саме, їй не відомо, і гроші віддавала уже в Ізраїлі. Зазначила, що вона проживала в Ізраїлі з 1984 року, а Фаіна Романівна, - з 1999 року, та після 1999 року [PERSON] приїжджав в гості до Фаіни Романівни в Ізраїль, вона, в свою чергу, по можливості приїжджала в Україну, бо тут діти та онуки. Свідок [PERSON] зазначила, що з 1992 року вона перейшла працювати в ресторан «Весна» - підприємство громадського харчування, займала посаду головного бухгалтера та начальника фінансового відділу, та працювала до 2009 року, вона (свідок) також займалася приватизацією підприємства, так як в цей період часу (1992 рік) [PERSON] хворів, то документи привозила та забирала [PERSON], яка в ресторані «Весна» не працювала. З приводу акцій свідок повідомила, що пройшла приватизація, акції номінальною вартістю по 10 коп. кожна були розподілені між акціонерами підприємства, якими були лише працівники підприємства, при цьому, при розподілі акцій між акціонерами враховувалися стаж роботи, розмір заробітної плати, інші факти, було приблизно 111 акціонерів. [PERSON] був акціонером товариства, Фаіна Романівна акціонером товариства не була. Вказала, що в період часу з 1992 рік по 1999 рік [PERSON] придбавав акції у інших акціонерів ЗАТ «Весна». Свідок також зазначила, що до 1999 році Фаіна Романівна проживала в Україні, в будинку на Лелеківці разом з [PERSON], вони були як одна сімя, Фаіна Романівна була господинею, займалася домашнім господарством, доглядала за оранжереєю з квітів. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON], [INFO], є її рідним молодшим братом, який приблизно у 1963-1964 роках одружився з Фаіною Романівною, та спочатку їх сімя проживала в [INFO], потім вони побудували на Лелеківці два будинки та переїхали туди проживати, в лютому, 1999 року [PERSON] виїхала в Ізраїль та до цього моменту вони завжди проживали як одна сімя в одному будинку, вели спільне господарство, Фаіна Романівна займалася домашнім господарством, причини для розірвання між ним шлюбу їй (свідку) не відомі, вони розійшлися, ще коли жили на квартирі, однак продовжували проживати разом. Зазначила, що в період часу з 1980 року по 1999 рік [PERSON] та [PERSON] проживали як одна сімя, Фаіна Романівна також працювала, вона була провізором, спільно придбавали меблі, обговорювали спільно майбутні покупки, та після того, як [PERSON] виїхала в Ізраїль [PERSON] допомагав їй матеріально. Свідок також зазначила, що їй відомо, що у матері [PERSON] в Києві була квартира, яку продали за 9\~000 доларів США, а кошти по 4\~500 доларів США розподілили між Фаіною Романівною та її рідною сестрою, і саме при ній (свідку) [PERSON] передавалися зазначені кошти. Також свідок зазначила, що про те, хто займався бізнесовими справами, - їй не відомо, знає, що [PERSON] був директором ресторана «Весна», також, коли відбувалася приватизація ресторана «Весна», то вони позичали гроші в [PERSON] в [PERSON] та в [PERSON] в Ізраїлі, крім того, [PERSON] також позичав кошти в [PERSON] на прізвище «Молдаван». Як саме відбувалася приватизація ресторана «Весна», за які кошти та в якій кількості їй (свідку) не відомо. Аналізуючи покази зазначених свідків, судом відзначається, що допитані в судовому засіданні свідки зазначили про обставину спільного проживання [PERSON] та [PERSON] до виїзду [PERSON] у 1999 році в Ізраїль, зазначали також про проживання [PERSON] та [PERSON] в одній квартирі по вул.Яновського, 157а в м.Кіровограді,та в подальшому, - в житловому будинку в районі Лелеківки, та про сприйняття їх свідками як сімї, як чоловіка та дружини, разом з тим, обставини такого спільного проживання позивача [PERSON] з [PERSON] не доводять факту створення останніми майна за рахунок спільної праці або спільних коштів, ведення спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сімї, а так само прийняття позивачем [PERSON] участі у придбанні акцій ЗАТ «Весна», при цьому, судом також відзначається, що покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON], оскільки, сам по собі факт спільного проживання двох осіб, які не перебували у шлюбі, - безпосередньо не породжує виникнення права спільної сумісної власності. Більш того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] жодних обставин щодо участі позивача [PERSON] за рахунок праці чи коштів останньої в придбанні спірного майна не повідомив, крім того, на запитання представника позивача свідку щодо «спільного ведення бізнесу, придбання підприємств, нерухомості, коли вони проживали разом» та уточнюючого запитання про «придбання разом комерційної нерухомості чи ведення якогось бізнесу» свідок повідомив, що йому про «це невідомо», вказуючи також про те, що у [PERSON] була робота, був ресторан «Весна». Свідок [PERSON] зазначила, що надавала Фаіні ([PERSON]Р.) в борг кошти, які вона віддала в Ізраїлі, при цьому, свідок, вказуючи, що надавала 10 тисяч доларів на бізнес, не змогла пояснити, що вона має на увазі, вказуючи, що не знає, та, більш того, обставини надання позивачу у борг грошових коштів на бізнес, на переконання суду, достеменно не свідчать про те, що кошти, які бралися в борг [PERSON], бралися саме для придбання акцій та що в подальшому були використані саме з цією метою. Свідок [PERSON], яка зазначила, що працювала на посаді головного бухгалтера ЗАТ «Весна» в період 1992 по 2009 роки та займалася приватизацією ресторану, також обставин щодо участі позивача за рахунок праці чи коштів в придбанні спірного майна не повідомила, вказавши, що позивач [PERSON] у 1992 році привозила на підпис документи та забирала їх, коли [PERSON] хворів, позивач в ПАТ «Весна» не працювала, була господинею та займалася домашнім господарством. Свідок [PERSON] повідомила про відомі їй обставини, що позивач при ній отримала 4500 доларів від своєї матері після продажу її (матері) квартири в Києві, також зазначила, «що знає, що коли приватизувався ресторан, то позивач давала туди кошти, також кошти бралися в позику в [PERSON] та [PERSON], а [PERSON] також брав кошти в позику в [PERSON] якого називали «Молдован», однак як саме приватизувався ресторан «Весна», за яку суму коштів, та хто займався бізнесовими справами їй (свідку) не відомо. Крім того, згідно з письмовими поясненнями [PERSON], оригінали яких містяться в цивільній справі №404/4973/14-ц, [PERSON] зазначила, що вона проживає в Ізраїлі, місто Ашдод, з [PERSON] познайомилася влітку, 1967 року, та 11.12.1967 року вони одружилися та спочатку проживали в [INFO] в належній їй 3-ох кімнатній квартирі, яка дісталася їй у спадок від батьків, в подальшому, продавши квартиру та все майно в м.Коломия, переїхали в м.Кіровоград, де відразу почали працювати, вона придбала квартиру по вул.Яновського, 157а, у них народилося двоє синів [PERSON] та [PERSON]. 13 серпня 1985 року у [PERSON] стався обширний інфаркт, вона була поруч, доглядала його в лікарні та навідувала в санаторії, працювала на трьох роботах, щоб забезпечити сімю. В подальшому, вони придбали будинок в районі Лелеківки, який в подальшому перепланували та перебудували, вона в цей період часу пішла з роботи в аптеці, та всі свої сили вкладала в будівництво будинку. В цей же період часу виникло питання з приватизацією ресторану «Весна», де [PERSON] працював директором та на той період часу були фінансові труднощі, у звязку з чим у друзів під її відповідальність позичалися кошти та в приватизації ресторану вони ([PERSON] та [PERSON]С.) були компаньйонами. В січні 1999 року вона поїхала в Ізраїль на операцію, після якої був тривалий період реабілітації, в 2001 році до неї приїхав син [PERSON] з дружиною, та в Ізраїлі народився [PERSON]. Всі ці роки [PERSON] приїжджав до неї в гості по декілька разів на рік, привозив також їй частину прибутку від ресторану «Весна», їх відносини продовжували бути подружніми. Коли діти повернулися в м.Кіровоград, вона також приїжджала в гості та зупинялась в будинку [PERSON]. Відповідно до письмових пояснень [PERSON], оригінали яких містяться в цивільній справі №404/4973/14-ц (Т.4) остання пояснила, що з 1994 року проживає в [PERSON]. З [PERSON] та [PERSON] вона знайома з 1989 року, ще в Україні з ними дружили. Може також підтвердити той факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом до 1999 року. У шлюбі в них народилося двоє дітей - сини [PERSON] та [PERSON]. Їй також повідомили, що [PERSON] та А.С. розірвали шлюб, але в якому році, - їй не відомо, так як це не відобразилось на їх відносинах та до 1999 року вони проживали разом, спочатку в квартирі по вул.Яновського, 157а, а потім в будинку на Лелеківці, вели спільне господарство, були як сімя. У 1999 році [PERSON] у звязку з необхідністю термінової операції та послідуючого лікування переїхала в Ізраїль до своєї матері, де проживає і на даний час та після відїзду [PERSON] та [PERSON] продовжували спілкуватися, приїжджали один до одного в гості. [PERSON] працював директором ресторану «Весна» та в 1996 році [PERSON] звернулася до неї з проханням позичити гроші строком до 1999 року, які необхідні були для приватизації ресторану «Весна», на що вона дала в борг [PERSON] кошти в розмірі 15\~000 доларів США строком на 1 рік, про що отримала розписку. Гроші були повернуті [PERSON] менш чим через рік до кінця 1996 року, після чого оригінал розписки вона знищила. Відповідно до письмових пояснень [PERSON],оригінали яких містяться в цивільній справі №404/4973/14-ц (Т.4), остання пояснила, що вона проживає в Ізраїлі з 1991 року. З [PERSON] та [PERSON] знайома з 1976 року. Її покійний чоловік [PERSON], [INFO], який помер у 2001 році, був найкращим другом [PERSON] ще з дитинства, будучи в Україні, - вони дружили сімями. Може також підтвердити той факт, що [PERSON] познайомилися в 1967 році, в цьому ж році одружилися. До 1999 року проживали разом в [INFO], потім проживали у власному будинку по вул.Комунальна, 1 у м.Кіровограді. Їй також відомо, що [PERSON] та [PERSON] були розлучені фіктивно. До 1999 року [PERSON] проживали як одна сімя, у них був спільний побут та спільне господарство. Зі слів її чоловіка таке розлучення потрібно було [PERSON] У 1999 році [PERSON] переїхала на постійне місце проживання в Ізраїль, де проживає і по теперішній час. У 2001 році в Ізраїль переїхали і діти з сімями. В 2003 році [PERSON] разом з сімєю повернувся в Україну, [PERSON] повернувся пізніше (приблизно у 2005 році). Після переїзду Фаіни Романівни в Ізраїль [PERSON] продовжували спілкуватися, [PERSON] декілька раз на рік відвідував сімю в Ізраїлі, зупинявся у Фаіни Романівни та допомагав їй фінансово. З 1986 року [PERSON] працював директором ресторану «Весна», в 1996 році [PERSON] звернулися до них з проханням позичити гроші, які були необхідні [PERSON] для купівлі акцій ресторану «Весна», на що вони позичили в борг [PERSON] гроші в розмірі 30\~000 доларів США та отримали від нього розписку, гроші були повернуті повністю, та частину з зазначеної суми повернула Фаіна Романівна в Ізраїлі. При цьому, судом також відзначається, що досліджені судом частково матеріали справи № 404/4973/14-ц, в яких містяться письмові пояснення позивача [PERSON] та гр. [PERSON], гр. [PERSON], не є достатніми доказами ні отримання в позику [PERSON] спільно із [PERSON] коштів, ні їх подальшого повернення [PERSON] спільно із [PERSON], не свідчать про те, що кошти бралися в борг саме в інтересах сім'ї, для придбання акцій, та що використані були саме з цією метою. Крім того, суд погоджується з позицією представника відповідача про те, що «письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON]М.» не є поясненнями свідка в розумінні норм ЦПК України, більш того, зазначені письмові пояснення не є борговими чи іншими документами, що за своїм фактичним та правовим змістом можуть свідчити про обставини, викладені в них, зокрема, про обставини надання коштів в борг та їх повернення. При цьому, за клопотанням представника відповідача про особисту участь позивачаЗолотарьової Ф.Р. в судовому розгляді, представники позивача заперечували, гр. [PERSON] та гр. [PERSON] для допиту в якості свідків не заявляли. Крім того, надані представником позивача в якості доказів фотографії, на яких зображені, як зазначив представник позивача [PERSON] - [PERSON], їх діти, онуки, знайомі, та кожний із фотознімків підписано безпосередньо представником позивача із зазначенням дати знімку та хто на знімку зображений, на переконання суду, самі по собі не\~\~ можуть бути беззаперечними\~\~доказами проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю в період з 1980 по 1999 роки, оскільки не можуть підтвердити факт саме спільного господарства, побуту та бюджету, проведення спільних витрат та придбання майна в інтересах сімї, та, на переконання суду, свідчать, перш за все, про наявність родинних відносин, наявність у [PERSON] та Ф.Р. спільних дітей, онуків, їх спілкування між собою, підтримання саме родинних звязків та можливість у звязку з цим проживання за однією адресою. Окрім того, наявні в матеріалах справи та витребувані за клопотанням представників позивача з Державного архіву Кіровоградської області документи щодо емісії акцій ЗАТ «Весна» та їх перерозподіл серед акціонерів в період з 1994 року по січень 1999 року жодних відомостей про участь позивача [PERSON] в емісії акцій ЗАТ «Весна» та їх перерозподіл серед акціонерів в період з 1994 року по січень 1999 року не містять. Більш того, надані представником позивача копії квитанцій до прибуткових касових ордерів №4 від 16.04.1996 року, №6 від 17.04.1996 року, №8 від 22.04.1996 року, №14 та №17 від 07.05.1996 року, №18 від 14.05.1996 року, №19 від 17.05.1996 року, №22 від 20.05.1996 року та №23 від 22.05.1996 року, надані на підтвердження тих обставин, що кошти були внесені в якості оплати за акції, не свідчать про придбання акцій ЗАТ «Весна», так як в самих квитанціях зазначено підставу внесення коштів «за приватизацію будівлі ресторану «Весна», та, крім того, в квитанціях платником зазначено [PERSON] від якого прийнято власні кошти. Будь-яких інших доказів, що спірне майно акції в кількості 399\~817 шт [PERSON] «Весна» було придбано внаслідок спільної праці позивача [PERSON] та [PERSON], зокрема, їх спільних, або індивідуальних трудових зусиль, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету, позивачем надано не було. Поряд з цим, судом відзначається, що відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Відповідачем [PERSON] подана також заява про застосування у зазначеній справі строку позовної давності, яка підтримана в судовому засіданні представником відповідача, та яка мотивована тим, що в даній справі позивач посилається на порушення свого права власності в період 1994-98 р.р., коли [PERSON] придбав акції, оформивши їх в приватну власність, разом з тим, до суду про встановлення факту спільного проживання у відповідний період, визнання спільної власності та визнання приватної власності позивач звернулась у 2015 році, тобто більш ніж через 17 років після того, як її право було порушене. Крім того, представником відповідача зазначено, що з пояснень представника позивача в судових засіданнях 21.06.2017р. та 08.02.2018р., позивач не знала, що акції оформлені не на неї, про порушення своїх прав дізналася 21.06.2016р.,коли остаточно прийняте рішення в справі № 404/4973/14-ц, при цьому, представник позивача також зазначив, що позивач дізналася, що 199 тисяч акцій, які мали їй належати, розподілені між спадкоємцями і що для доведення того, що ці акції належать їй, потрібно звертатися до суду, вважала, що ці акції не ввійдуть в спадкову масу. Разом з тим, стаття 261 ЦК України визначає, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права. Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.Також норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. При цьому, за всіма обставинами, придбання майна за спільні кошти двох осіб, що може бути підставою виникнення спільної власності, та оформлення такого майна лише на одну особу, свідчитиме про порушення права іншого співвласника з моменту вчинення відповідного правочину. Саме з такого моменту особа повинна була дізнатися про порушення свого права.Позивач, посилаючись на порушення свого права власності в період 1994-98 р.р., коли [PERSON] придбав акції за спільні кошти та оформив їх в приватну власність, зважаючи, що не перебувала в шлюбі з [PERSON], за всіма обставинами повинна була дізнатися про це порушення з моменту їх оформлення.Доводи представника позивача, що позивач не знала, що акції оформлені не на неї суперечать його ж доводам про те, що позивач брала безпосередню фінансову та фактичну участь в приватизації та придбанні акцій.Звернення позивача до суду після прийнятого рішення в справі № 404/4973/14-ц свідчить не про момент, коли позивач дізналась про порушення свого права, а, виключно, про незгоду позивача з розподіленням спадкового майна після смерті [PERSON] Тобто позивач, за всіма обставинами повинна була знати про порушення свого права з моменту оформлення акцій у власність [PERSON] (1994-98 р.р.) і тому до суду позивач звернулася (2015р.) з пропуском визначеного законом загального трирічного строку. Представники позивача заперечили щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, зазначивши на обгрунтування заперечень, що позивачем не пропущено строк звернення з позовом до суду, так як про порушення свого права позивач [PERSON] дізналася лише, коли було прийнято остаточне рішення у справі №404/4973/14-ц. Крім того, в позові представник позивача також зазначив, що про порушення свого права [PERSON] дізналася з листа Державного нотаріуса Кіровоградської міської державної нотаріальної контори №889/02-14 від 05.06.2014 року, в якому нотаріус повідомив про те, що [PERSON] звернулася із заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, зокрема, на ? частину акцій [PERSON] «Весна», тобто акцій, частина яких є спільною власністю [PERSON] та [PERSON] Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до ч.ч.2, 3, 4, 5 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В свою чергу, як розяснив в п.11 Постанови «Про судове рішення в цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 Пленум Верховного Суду України, - встановивши, що строк для звернення з заявою пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом за клопотанням представників позивача,оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог позивача [PERSON], в інтересах якої позов подано представником [PERSON] та відмовою у звязку з цим в задоволенні позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed