Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

Представник позивача Вуйко Віктор Анатолійович в інтересах позивача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» звернувся із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову посилався на ту обставину, що 29.01.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №011/0023/117269, згідно з умовами якого банк зобов`язувався надати позивачу кредит з максимальним розміром ліміту: 100\~000,00 грн строком до 29.01.2015 року, а позичальник зобов`язався сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 30% річних, комісії, тощо. За умовами договору позичальник щомісяця повинен здійснювати обов`язковий платіж в сумі не менше 15 (п`ятнадцяти) відсотків від залишку заборгованості за кредитом на дату розрахунку процентних платежів, але не менше фіксованої суми, встановленої відповідними тарифами кредитора. Однак, у порушення умов договору, відповідачем чергові платежі здійсненими не були, станом на 12.02.2019 року утворилася заборгованість у розмірі 56\~411,53 грн, яка складається з наступного: 43 000,00 заборгованість за дозволеним овердрафтом, 13\~411,53 грн заборгованість за недозволеним овердрафтом. Оскільки у добровільному порядку відповідач врегулювати вказаній спір відмовився, тому представник позивача просив стягнути достроково заборгованість у розмірі 56\~411,53 грн та судовий збір у розмірі 1\~921,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував. Надав відзив, згідно з яким у розрахунках заборгованості датою закінчення угоди значиться 29.01.2021 року. Оскільки з розрахунку заборгованості неможливо встановити, коли виникла заборгованість, просив у задоволенні позову відмовити. Також у судовому засіданні пояснив, що з розрахунку заборгованості неможливо встановити дати зарахованих коштів, тому вимоги є необґрунтованими. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що між 29.01.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №011/0023/117269, згідно з умовами якого банк зобов`язувався надати позивачу кредит з максимальним розміром ліміту: 100\~000,00 грн строком до 29.01.2015 року, а позичальник зобов`язався сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 30% річних, комісії, тощо. За п. 1.3 Договору, без укладення додаткових угод до Договору, Кредитор має право продовжити строк дії кредиту на 24 (двадцять чотири) календарних місяці. Використання позичальником за рахунок кредиту будь-якої суми коштів, розглядається сторонами як згода позичальника на продовження строку дії кредиту. За умовами укладеного договору, позичальник зобов`язаний до 10 (десятого) числа включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за першою датою розрахунку процентних платежів, забезпечити на рахунку наявність коштів для сплати щомісячного обов`язкового платежу в сумі не менше 15 (п`ятнадцяти) відсотків від залишку заборгованості за кредитом на дату розрахунку процентних платежів, але не менше фіксованої суми, встановленої відповідними тарифами кредитора. При цьому, залишок заборгованості за кредитом, що береться до розрахунку щомісячного обов`язкового платежу, включає використану суму кредиту, суму нарахованих процентів, комісій та штрафів за всіма видами заборгованості, зменшену на суму не внесеного позичальником щомісячного обов`язкового платежу попередніх періодів (п.5.2 кредитного договору). У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 12.02.2019 року виникла заборгованість в сумі 56\~411,53 грн, яка складається з наступного: - 43\~000,00 грн - заборгованість за дозволеним овердрафтом; - 13\~411,53 грн - заборгованість за недозволеним овердрафтом. Вказані обставини підтверджуються наданими доказами, зокрема: -кредитним договором №011/0023/117269 від 29.01.2013 року (а.с.10-14); -розрахунком заборгованості ( (а.с.5-9); -умовами та правилами надання батьківських послуг в ПриватБанку (16-21); З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з вимогою про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором від 08.02.2019 року, яке відповідачем у справі отримано 22.02.2018 року (а.с.16-17). Згідно статуту АТ «Райффайзен Банк Аваль», за рішенням загальних зборів акціонерів від 27.04.2018 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.20-23). Таким чином, між сторонами на підставі договору №011/0023/117269 від 29.01.2013 року, виникли кредитні правовідносини, про що сторони й не заперечували, тому суд при вирішенні даного спору застосував нормами права, що безпосередньо регулюють такі відносини. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням ним умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Указані положення регламентовані ст.ст. 610-612 ЦК України. За умовами договору, укладеного сторонами, відповідач зобов`язувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Однак, в порушення вказаних умов, не здійснив щомісячне обов`язкового платежу в сумі не менше 15 (п`ятнадцяти) відсотків від залишку заборгованості за кредитом на дату розрахунку процентних платежів. Заперечуючи проти вказаної обставини, відповідач свої доводи належними та допустимими доказами не підтвердив, платіжних документів, з яких би вбачалося погашення щомісячних платежів також не надав. Тому, суд вважає вимоги позивача щодо дострокового стягнення заборгованості у розмірі 56\~411,53 грн, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а також на підставі ст.141 ЦПК України підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення судових витрат у розмірі 1921,00 грн.

Outcome: approved