Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Представник АТ КБ «Приватбанк», яке на підставі державної реєстрації 14.06.2018 року змінило свою назву з ПАТ КБ «Приватбанк», звернувся до суду з позовною заявою, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 23.07.2016 року та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 23.07.2016 року до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулася відповідач з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим нею було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно умов якої [PERSON] було отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку викладеними на банківському сайті складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Проте, відповідач протягом тривалого часу ухилялася від виконання умов зазначеного кредитного договору, зокрема не сплачувала банку кредитні кошти та інші передбачені кредитним договором платежі, у зв`язку з чим станом на 12.08.2020 року у відповідача перед банком виникла заборгованість у розмірі 13 223,65 грн., яка до теперішнього часу не погашена, що і стало підставою для звернення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з даним позовом до суду. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та розгляд справи просить провести без участі представника позивача (а.с. 71, 72). Відповідач у судові засідання не з`явилася, про дату судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. 20.11.2020 року, до суду надіслала відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовує відзив тим, що позивачем не було надано до суду Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку, щ відмітною про її ознайомлення. У зв`язку з відсутністю підтвердження в матеріалах справи про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських посагу в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, лише Анкета-заява не може відчити про укладення кредитного договору. Розрахунок заборгованості не є та не може бути належним доказом, який доводить обставину та є достатнім для її встановлення, так як її складання залежить виключного від волі позивача, існує сумнів в достовірності виписки по рахунку., оскільки такий документ може зробити будь-яка особа на комп`ютері. Позивачем не надано доказів про надання відповідачем заявки про збільшення кредитного ліміту, анкета-заявка не містить відмітки, який саме вид картки було видано позичальнику. Крім того, списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього або без його схвалення не може вважатися добровільним погашенням боргу (а.с.85-92). 01.12.2020 року, позивачем було подано відповідь на відзив, відповідно до якого, відповідач при підписані анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Крім того, відповідач ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві. Відповідач прийняв умови договору та погодився з ними. До матеріалів позовної заяви долучено «Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,6 % (43,2% на рік), вказано розмір комісії та штрафів, розмір щомісячного платежу, тощо. Вищезазначені умови і правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділенням банку та на офіційному сайті Банку. З виписки по картковому рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувалася грошима. Виписка банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача - баланс станом на дату укладання договору, всі операції за картковим рахунком. Клієнт не звертався до Банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціював розірвання договору, більш того активно користувався карткою, що говорить про прийняття Клієнтом діючих умов банківського обслуговування. Відповідач не надала доказів про те, що саме поведінка банку унеможливила виконання ним своїх зобов`язань, що призвело до збільшення обсягу загальної заборгованості за кредитним договором. Щодо порядку нарахування відсотків пояснив, що нарахування за відповідною ставкою проводиться на максимальних залишок відповідної заборгованості по тілу/простроченому тілу кредиту за період. Згідно розрахунку заборгованості за наданим кредитним договором, який долучено до матеріалів справи, процентна ставка не змінювалася. Банком не заявлено вимог про стягнення неустойки, а тому заперечення відповідача стосовно нарахування штрафу та пені не повинні прийматися судом. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 94-113). 15.01.2021 року, відповідачем було надіслано до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому вона зазначила, що позивачем не було надано до суду Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку, щ відмітною про її ознайомлення. Крім того, вони не можуть розцінюватися к стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, вони не є належним та допустимим доказом повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з споживачем саме таких умов, про які вважав узгодженими банк. Складання розрахунку заборгованості залежить виключно від волі позивача, а тому не може бути належним та достатнім доказом. Виписка по рахунку не містить обов`язкових реквізитів, іншого належного розрахунку позивач не надав. В анкеті-заяві при приєднання до умов банківських послуг, [PERSON] не зазначила про бажаний кредитний ліміт, а також позивачем не надано доказів про подання відповідачем заявки про збільшення кредитного ліміту. Додаткові докази подані разом з відповіддю на відзив, подані з порушенням норм ЦПК України, оскільки у позовній заяві позивачем не було зазначено про наявність доказів, які він не може подати разом з позовною заявою. Недоведеним є обставини того, що на момент підписання анкети-заяви позичальником та протягом всієї дії договору діями саме Умови та правила надання банком послуг у редакції, затверджені наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, а також той факт, що на момент підписання анкети-заяви на офіційному сайті банку була розміщена чинна редакція Умов та правил подальшої редакції, з якому позивальник був ознайомлений перед підписанням анкети-заяви. Позивачем не надано до суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредитна та його часткового погашення, тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Позивачем не надано доказів виконання умов договору та закону про повідомлення відповідача про підвищення/зміну процентної ставки. Списання коштів х рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення не може вважатися добровільним погашенням боргу. АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, лише 19.04.2019 року, нарахувавши за період з дати порушення виконання зобов`язання до дати звернення з позовною заявою до суду відсотки та пеню. На момент подання позовної заяви, термін дії картки вже закінчився, оскільки термін дії картки до грудень 2019 року. АТ КБ «Приватбанк» незаконно нарахував проценти за користування кредитними коштами за період, коли строк дії кредитного договору закінчився. Точну суму заборгованості по процентам банківських документів та неможливості використання розрахунку заборгованості, наданого позивачем, у зв`язку з допущеними порушеннями при розрахунку. (а.с. 170-176). Крім того, до суду надіслала клопотання, в якому просить застосувати строк позовної давності, оскільки термін дії картки закінчився у грудні 2019 року (а.с. 179-180). 04.02.2021 року позивачем було надіслано пояснення. Згідно вказаних пояснень, сторони досягли згоди щодо всіх умов, що засвідчили власним відписом. Відповідач протягом тривалого часу належним чином виконувала зобов`язання за кредитним договором, що свідчить про згоду з вказаними умовами. Умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Крім того, виписка по рахунку формується банківськими комплексами та підписується представником Банку, довіреність якого міститься в матеріалах справи, якою передбачено право працівника підписувати виписки по рахунку. Відповідачем були вчинені дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед банком. Так, згідно виписки Клієнт несвоєчасно здійснювала погашення заборгованості останнє з яких було внесено 24.10.2019 року, підтвердженням є виписка з рахунку. Відповідач звертався в Банк з заявою про перевипуск карти, тобто надання карти з новим строком дії. Під перевипуском карти розуміється ВИПУСК та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого Клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипушеній картці. Перевипуск карти Відповідачем підтверджується банківською випискою по картковому рахунку. Відповідач здійснював погашення заборгованості вже на перевипушену карту, шо ще раз підтверджує її отримання Відповідачем. Оскільки перевипуск карти не являється укладенням нового кредитного договору в заповненні додаткових документів для перевипуску картки не мало необхідності, шо не суперечить ЧИННОМУ законодавству України. Щодо позовної давності: позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 26.08.2020 року - до спливу строку позовної давності. Отже, строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду (а.с. 181-191). Згідно доповнення до відзиву, які надійшли 20.04.2021 року, відповідач зазначила, позивач вказує, що у відповідача виникла заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 10000,00 грн., проте, з матеріалів справи вбачається, що 03.04.2020 року, кредитний ліміт [PERSON] було зменшено, та встановлено ліміт у розмірі 0,00 грн. Так, оскільки станом на 03.04.2020 року, кредитний ліміт Відповідача становив 0,00 грн., а Позивач звернувся до суду 14.08.2021 року з вимогою сплатити заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 13223,65 грн., то виникає питання, на підставі якої суми Позивачем було нараховано заборгованість за простроченим тілом кредиту. Таким чином, Позивачем неправомірно здійснюється стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 13223,65 грн., тоді як, на час звернення з позовною заявою, сума кредитного ліміту, становила 0,00 грн. Крім цього, в Розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.07.2016 року зазначено, що погашено заборгованості за тілом кредиту у розмірі 123741,07 грн. грн., а також, з іншого Розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.07.2016 року зазначено, що погашено заборгованості за тілом кредиту у розмірі 18006,16 грн. тоді, як максимальний розмір кредитного ліміту Клієнта, за наданими документами Банку становив 12000,00 грн. гривень 00 копійок. Також, позивачем не враховано у розрахунку заборгованості, збільшення та зменшення кредитного ліміту Відповідача, що свідчить про наданий недостовірний розрахунок заборгованості, який містить неправдиві дані (а.с. 207-209). Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, дослідивши відзив, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив та пояснення, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулася відповідач з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим відповідачем було підписано анкету-заяву б/н від 23.07.2016 року, згідно умов якої рішенням банку відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 12). Статтею 1055 ЦК України, встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Згідно ст. 633 ЦК України - публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяв на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором б/н від 23.07.2016 року виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Однак у встановлений кредитним договором термін відповідач свої зобов`язання не виконувала - не погасила кредит, що призвело до виникнення перед установою банку заборгованості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З розрахунку заборгованості, складеного позивачем, вбачається, що станом на 23.07.2020 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 13 223,65 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 10 000,00 грн., в тому числі з: заборгованості за поточним тілом кредиту - 0, 00 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 10 000,00 грн., заборгованості за нарахованими відсотками - 0,00 грн., заборгованості за простроченими відсотками - 3 223,65 грн., заборгованості за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 0,00 грн., нарахованої пені - 0,00 грн., нарахованої комісії - 0,00 грн. (а.с. 5-10). Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] надіслала до суду клопотання, в якому просить застосувати строки позовної давності до заявлених АТ КБ «Приватбанк» позовних вимог. За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Як зазначалося, позичальник був обізнаний з умовами кредитного договору з моменту його укладення, протягом шести років виконувала його умови. Суд не погоджується з доводами відповідача про строки позовної давності, передбачених ст. 256-258 ЦК України, оскільки як вбачається з виписки за договором б/н станом на 14.08.2020 року, 18.11.2019 року відповідачем було здійснено переказ зі своєї картки, а 28.12.2019 року було здійснено зарахування переказу на картку, що підтверджує факт користування відповідачем кредитними коштами. Крім того, оскільки остання операція по вказаній кредитній картці була здійснена 28.12.2019 року, а представник позивача звернувся до суду 03.09.2020 року, отже строк позовної давності при звернення до суду пропущений не був. Позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розмір заборгованості, подавши до суду належні та допустимі докази. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. На підтвердження своїх позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» надало суду для дослідження анкету - заяву б/н від 23.07.2016 року, розрахунок заборгованості за договором б/н від 23.07.2016 року, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] станом на 30.06.2019 року, розрахунок заборгованості за договором б/н від 23.07.2016 року, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] станом на 12.08.2020 року, Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, виконанні у формі витягу з веб-сайту, довідку про виданні [PERSON] кредитні картки, довідку про зміну кредитного ліміту, виписку за договором б/н від 23.07.2016 року станом на 30.04.2020 р. (а.с. 5-69). Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що в анкеті - заяві позичальника від 23.07.2016 року відсутні істотні умови укладення кредитного договору, оскільки заява не містить інформації, яку саме картку бажав оформити боржник, не визначено встановленого кредитного ліміту, заява не містить будь-яких даних про строк дії кредитної картки, строку повернення кредиту, також в заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору щодо визначеного розміру процентної ставки за користування кредитом, попередження про стягнення неустойки у формі пені чи штрафу, у разі порушення умов користування кредитом, що в свою чергу є порушенням ст. 628 ЦК України, відповідно якої зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (а.с. 12). Позивач, при визначенні із сумою боргу, посилається на те, що зазначений договір є договором приєднання і відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку викладеними на банківському сайті складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, з якими він начебто ознайомився шляхом самостійного роздрукування із сайту банку. При цьому, 03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду також вказала, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Всупереч вищевказаному, позивачем не надано до суду копії витягу з умов та правил надання банківських послуг, а також витягу з Тарифів обслуговування кредитної картки, які б містили особистий підпис боржника станом на момент підписання заяви. Таким чином суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь АТ «КБ «Приватбанк» заборгованості за простроченими відсотками, оскільки позивачем не доведено погодження їх розміру із [PERSON] за користування кредитними коштами. Однак оскільки, в заяві не визначено строку повернення кредиту, підстав вважати, що боржник несвоєчасно повертає суму позики немає. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Таким, чином умови (пункти) договору, якими позивач обґрунтовує нарахування відповідачу боргу, в тому числі встановлення кредитного ліміту, суд не приймає до уваги. Таким чином неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені в мережі інтернет (https://privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (23.07.2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (03.09.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. У даному випадку відповідач є споживачем банківських послуг. Згідно з пунктом 22 ч. 1 ст. 1 ЗУ Про захист прав споживачів - споживач є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема - верховенство права. Згідно ст. 42 Конституції України - Держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту та строків повернення (погашення) кредиту, надані банком Умови та Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, позивач дотримав вимоги, передбачені ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими позивач. Своїми діями позивач поклав на відповідача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19. У відповідності ч. 6 ст. 13 ЗУ Про судоустрій і статус суддів, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Правовий висновок Верховного Суду у постанові 28.03.2019 р. у справі 428/2873/17 визначає, що саме по собі посилання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеним кредитних правовідносин, з чим також погоджується суд першої інстанції при винесенні рішення по справі. Враховуючи, що факт укладання кредитного договору підтверджено підписом відповідача у анкеті-заяві, до матеріалів справи також надано виписки згідно якої [PERSON] користувалася кредитними послугами шляхом знаття коштів та погашення боргу (а.с. 60-69), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму фактично отриманих кредитних коштів у розмірі 10 000,00 грн., які визначені позивачем, як тіло кредиту, а в решті позовних вимог слід відмовити оскільки позивачем не доведено законність їх нарахування. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Outcome: partial