Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Канівського нотаріального округу Лагутінська Є.П. та [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу недійсним, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 09.04.2008 року між [PERSON] та [PERSON] (надалі Позивач) було укладено договір дарування квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Канівського нотаріального округу Лагутінською Є.П. Тобто до [PERSON] перейшла власність на вищевказану квартиру. Даний факт підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.04.2008 року. 23.04.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CSW0GA0000000006, відповідно до якого банк надав позивачу кредит у розмірі 48240,00 доларів США. 23.04.2008 року було укладено договір іпотеки між сторонами. Позивач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 48,70 кв.м., житлова площа 27.60 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 25.11.2008 року позивач уповноважив банк представляти його інтереси і зокрема підписувати та укладати від його імені попередні договори та договори купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 29.07.2009 року до Єдиного реєстру довіреностей внесено реєстраційний запис параметрами якого є припинення дії довіреності від 25.11.2008 року. 21.02.2011 року рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області по цивільній справі № 2-4/2011 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме двокімнатну квартиру по [ADDRESS]. 14.12.2015 року з Шевченківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області надійшла відомість з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суму виплачених доходів в якій вказано, що в 2014 році він отримав дохід 213000,00 грн. (продаж нерухомості). Оскільки позивач ніякої реалізації нерухомого майна не проводив то цілком зрозуміло, що за 213000,00 грн. банк за рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області по цивільній справі № 2-4/2011 від 21.02.2011 року реалізував двокімнатну квартиру по [ADDRESS]. В даному рішенні заборгованість за кредитом вказана 41188,47 дол. США, що еквівалентно у гривні 317151,22 грн. 17.08.2015 року представник позивача [PERSON] звернувся із запитом до приватного нотаріуса Канівського нотаріального округу Лагутінської Є.П. про надання відомостей відносно проведення торгів та договору купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], серія та номер: 1200, виданий 14.10.2014, видавник приватний нотаріус Канівського міського нотаріального округу. 28.08.2015 року Нотаріус згідно відповіді відмовив надавати зазначену інформацію, оскільки вказав, що позивач не є стороною у договорі. 17.08.2015 року позивач в особі свого представника звернувся до банку із запитом про надання інформації відносно договору купівлі-продажу даної квартири (оцінка, сума реалізації, повноваження особи, яка підписала договір). 02.09.2015 року надійшла відповідь до представника, з якої вбачається, що нерухомість реалізовано 14.10.2014 року за ціною 16446,02 дол. США, іншу інформацію не надав. 01.02.2016 року позивач в особі свого представника знову звернувся із запитом до банку про надання інформації відносно договору купівлі-продажу квартири (копію договору, спосіб реалізації, оцінка, сума реалізації в доларах та гривнях, повноваження особи, яка підписала договір). Однак відповіді на даний запит представник позивача не отримав. Згідно рішення Канівського міськрайонного суду від 21.02.2011 року для погашення заборгованості за кредитним договором суд надав право банку звернути стягнення на двокімнатну квартиру загальною площею 48,70 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншим покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також надання всіх повноважень, необхідних для продажу. З даного твердження можна зробити висновок, що [PERSON] є стороною договору купівлі-продажу. Отже нотаріус незаконно відмовив надавати інформацію про укладення договору, пославшись на те, що позивач не є стороною в договорі та його дії порушують права та законні інтереси позивача. Відповідач не дотримався умов ЗУ «Про іпотеку» перед та під час укладення договору купівлі-продажу квартири. Насамперед не повідомив позивача за 30 днів про укладення договору квартири. У зв'язку з цим порушив законне право [PERSON] на інформацію про час та місце укладення договору. Відповідач не мав повноваження (довіреність) від імені позивача продавати дану квартиру, оскільки до Єдиного реєстру довіреностей внесено реєстраційний запис, параметрами якого є припинення дії довіреності від 25.11.2008 року. Тобто довіреність в якому уповноважується банк продавати квартиру припинило свою дію. Ціна квартири не була погоджена сторонами, а оцінку суб'єкта оціночної діяльності позивач не бачив, тому і оспорити її не міг. Однак із ціни квартири він бачить, що вартість її менша за звичайну ціну на цей вид майна. Просить суд визнати договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не дійсним та судові витрати стягнути з відповідача. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилися, представник позивача направив до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» Попельнюх Т.І. в судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву про розгляд справи без представника банку, проти задоволення позову [PERSON] заперечує та просить відмовити в його задоволенні, подані представником банку заперечення підтримує в повному обсязі, в яких стверджує, що при укладенні оспорюваного правочину сторонами було дотримано всі вимоги закону, а не повідомлення позивача про намір відчужити предмет іпотеки не є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, у задоволенні позову просила відмовити. Приватний нотаріус Канівського міського нотаріального округу Лагутінська Є.П. в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, вивчивши матеріали справи, заперечення, оцінивши наявні докази, встановив наступне. Згідно кредитного договору № CSW0GA0000000006 від 23.04.2008 року «Приватбанк» надав кредит [PERSON] в розмірі 48240,00 дол. США зі щомісячною сплатою 557,71 дол. США з кінцевим терміном повернення 23.04.2023 року (т.1, а.с.156-161). Того ж дня було укладено договір іпотеки між [PERSON] та «Приватбанк» - у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором та передано в іпотеку банку 2-кімнатну квартиру загальною площею 48,70 кв.м., житлова площа 27,60 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.10-12,164). Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області № 2-4/2011 від 21.02.2011 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CSW0GA0000000006 від 23.04.2008р., яка складається з: - заборгованості за кредитом - 41188,47 доларів США (Сорок одна тисяча сто вісімдесят вісім доларів США 47 центів, що еквівалентно у гривні 317151,22 грн. (триста сімнадцять тисяч сто п'ятдесят одна гривня 22 коп.); - заборгованості по відсоткам - 1982,14 долара США (Одна тисяча дев'ятсот вісімдесят два долара США 14 центів, що еквівалентно у гривні 15262,48 грн. (П'ятнадцять тисяч двісті шістдесят дві гривні 48 коп.); - заборгованості по комісії - 134,83 долара США (Сто тридцять чотири долари США 83 центи, що еквівалентно у гривні 1038,19 (Одна тисяча тридцять вісім гривень 19 коп.); - пені - 158,62 долара США (Сто п'ятдесят вісім доларів 62 центи, що еквівалентно у гривні 1221,37грн. (Одна тисяча двісті двадцять одна гривня 37 коп.); - простроченої комісії - 10,26 доларів США (Десять доларів США 26 центів, що еквівалентно у гривні 79.00грн. (Сімдесят дев'ять гривень); - заборгованості з пені - 168.88 долара США (Сто шістдесят вісім доларів 88 центів, що еквівалентно у гривні 1300,38грн. (Одна тисяча триста гривень 38 коп.), а всього в розмірі 43474.32 доларів США за курсом 7.70 відповідно до службового розпорядження НБУ № 417/85 від 04.02.2009р. - звернути стягнення на двокімнатну квартиру загальною площею 48.70 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № CSW0GA0000000006 від 23.04.2008р.) публічним акціонерним товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (49094 м.Дніпропетровськ вул.Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (т.1, а.с.15-16, 107). Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 04.08.2011 року апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21.02.2017 року по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення - відхилено, а рішення Канівського міськрайонного суду від 21.02.2011 року залишено без змін (т.1, а.с.108-109). 14.10.2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» в особі провідного економіста філії «Черкаське головне регіональне управління» ПАТ КБ «Приватбанк» Литвина Сергія Васильовича, який діє на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С., 11.02.2014 року, за реєстровим № 591, який є іпотекодержателем за договором іпотеки, посвідченим нотаріусом Канівського міського нотаріального округу, Лагутінською Є.П., 23.04.2008 року за реєстровим № 1604 від імені [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER]), зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], та на підставі рішення виданого Канівським міськрайонним судом Черкаської області, 21.02.2011 року, справа № 2-4/2011 року та [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER]), зареєстрована за адресою: [ADDRESS] уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], яка має наступні характеристики: двокімнатна розташована на восьмому поверсі дев'ятиповерхового будинку, загальною площею - 48,7 кв.м., житловою площею - 27,6 кв.м., матеріали стін цегла. Продаж зазначеної квартири за домовленістю сторін вчиняється за 213000,00 грн. Договір посвідчений приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Лагутінською Є.П., зареєстровано в реєстрі за № 1200 (т.1, а.с.66-69). Відповідно до звіту про оцінку майна від 22.05.2014 року вартість квартири за адресою: [ADDRESS], складає 291383,00 грн. (т.2, а.с.20-26). Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи суд виходить з наступного. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (позикодавцем) права одержати задоволення за рахунок переданого іпотекодавцем в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами останнього. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги позикодавця у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, у порядку встановленому іпотечним договором та/або законом. Відповідно до ч.1 ст. 589, ст. 590 ЦК України, ч.1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно п. 27 Іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: 1) переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодавець зобовязаний письмово повідомити іпотекодавця; 2) продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, у т.ч. отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Статтею 38 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Поряд з цим, згідно ст. 655 ЦК Україниза договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 658 ЦК України передбачено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Частиною 5 ст. 11 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Згідно вимог ч.5 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Крім цього, правочин може бути визнаний судом недійсним лише з підстав, передбачених законом частини 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, якою встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, підставою для звернення особи за захистом свого права є порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права із застосуванням відповідного способу захисту. Оскільки згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, то саме позивачеві при подачі позовної заяви належало право визначити які саме свої права він вважає порушеними, невизнаними або оспорюваними і у який спосіб він вважає за можливе їх захистити. При цьому згідно до ст. 60 ЦПК України на нього також законом покладено обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Фактичні обставини справи у світлі вище наведених норм права свідчать, що ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі зазначеного рішення суду та іпотечного договору здобуло право укласти договір купівлі-продажу предмету іпотеки. Укладений між сторонами договір купівлі-продажу не суперечить нормам цивільного законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, спрямований на реальне настання правових наслідків. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до статті 38 ЗУ «Про іпотеки», є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За таких обставин, оспорюваний правочин вчинений у відповідності до вимог діючого законодавства, тому не має підстав для визнання його недійсним. Право власності на спірне нерухоме майно перейшло до [PERSON] правомірно. Крім цього, законодавчі приписи, сформульовані у ЗУ «Про іпотеку», переконливо свідчать, що неповідомлення банком позивача та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір не є підставою для визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу предмета іпотеки. Суд вважає, що в судовому засіданні позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення відповідачем його прав на спірне нерухоме майно, а тому позов є безпідставним, недоведеним і задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed