Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Представник ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № R53100240969В від 20.04.2012 року у загальній сумі 113289 грн. 34 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.04.2012 року між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № R53100240969В, згідно якого ПАТ «ВТБ Банк» надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 50000 грн., строком повернення до 20.04.2015 року з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 32% річних. Кредитні кошти, які були надані відповідачу, призначались на споживчі потреби. Відповідач [PERSON] взяв на себе зобовязання повернути ПАТ «ВТБ Банк» отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, виконувати інші зобовязання в порядку та в строки встановлені Кредитним договором. Проте всупереч вимогам, встановленим ст.ст. 525, 526, 530, 629, 1054 Цивільного кодексу України, [PERSON] не виконує свої зобовязання, передбачені кредитним договором, чим не тільки порушує умови договору, але й майнові права та інтереси позивача. Внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем передбачених кредитним договором зобовязань за ним утворилась заборгованість в розмірі 113289 грн. 34 коп. В судове засідання представник позивача ПАТ «ВТБ Банк» не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав частково, а саме в частині стягнення з [PERSON] основної суми заборгованості за кредитом в розмірі 28238 грн. 30 коп., та просив відмовити позивачу в задоволенні решти позовних вимоги, посилаючись на те, що нарахована сума простроченої заборгованості за кредитом, за відсотками та пеня значно перевищує дозволені діючим законодавством нарахування. Також, як було зазначено представником відповідача в письмових запереченнях існує явна невідповідність і суперечливість сум, зазначених у позовній заяві та у додатках до копії претензії. А саме, у довідці, яка датується 13.01.2014 р., сума заборгованості за відсотками включаючи прострочену, становить 17998 грн. 43 коп., а у претензії, яка датується датою більш ранньою, а саме 09.01.2014 р., сума значно вища - 18165 грн. 22 коп. та безпосередньо зазначені претензії направлялись «[PERSON]М.», тоді як кредитний договір укладав [PERSON] Більш того, як зазначає представник відповідача в позовній заяві, позивачем порушено вимогу статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», а саме, порядку встановлення розміру пені, яка згідно Закону не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Облікова ставка НБУ становила: з 10.06.2012 року 7,0% річних; з 13.08.2012 року 6,5% річних; з 15.04.2013 року 9,5% річних; з 17.07.2013 року 12,5% річних; з 13.11.2014 року 14,0% річних, таким чином у середньому подвійна облікова ставка за вказаний період не перевищила 20% річних, а позивач намагається отримати з відповідача суму нарахованої пені, яка перевищує майже 180% річних. Крім цього, представник відповідача наголосив на тому, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення пені неустойки (штрафу пені), та просить суд застосувати строки позовної давності, а також прийняти до уваги, що деякий час з моменту підписання кредитного договору відповідач сумлінно виконував прийняті на себе за договором обовязки, та сплачував усі регулярні платежі згідно з умовами договору та повернув кредитору майже 50 відсотків отриманих кредитних коштів і нарахованих на той час процентів, однак в подальшому фінансовий стан відповідача дуже різко погіршився і це повязано із загальним економічним погіршенням в державі. Відповідач є інвалідом другої групи з дитинства за діагнозом: дитячий церебральний параліч і постійно приймає коштовні ліки, які на час укладання кредиту частково отримував у державних аптечних установах безкоштовно. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що 20.04.2012 року між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № R53100240969В, згідно якого ПАТ «ВТБ Банк» надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 50000 грн. строком повернення до 20.04.2015 року з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 32% річних. До вищезазначених відносин підлягають застосуванню норми ст.ст.1046-1057 ЦК України, якщо інше не випливає із суті кредитного договору і Закону України «Про кредитні спілки», який визначає особливості правового статусу сторін цих правовідносин та Закон України «Про захист прав споживачів». У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 1.1 кредитного договору № R53100240969В від 20.04.2012 року, передбачено, що банк зобовязується надати позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах зазначених в цьому Договорі, а позичальник зобовязується прийняти Кредит використати його за цільовим призначенням, повернути банку Кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, що встановлені цим Договором. Відповідно до п. 3.9 кредитного договору, кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника операції, за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобі № 26253000955970 у відділені «Одеська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк». Днем видачі кредиту вважається день безготівкового перерахування коштів. Пунктом 4.10 вищевказаного кредитного договору встановлено, що за наявності прострочення виконання зобовязань позичальником за Кредитним договором, розмір платежу збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів (якщо такі мають/або матимуть місце) у тому числі відшкодування витрат та збитків Банку, повязаних з неналежним виконанням позичальником умов Кредитного договору. Згідно п. 5.1 кредитного договору № R53100240969В від 20.04.2012 року банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки, комісійної винагороди у випадку порушення Позичальником зобовязань за Кредитним договором, невиконання (неналежне виконання) зобовязань щодо сплати платежів, а також комісійної винагороди, частини кредити та/або процентів по кредиту щонайменше на один календарний місяць. Згідно п. 4.1 вищезазначеного кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти у розмірі, зазначеному п. 3.3 цього договору або у розмірі, який змінений відповідно до п. 3.3. та п. 5.2.7 цього Договору. Відповідно до п. 7.1 договору кредиту у разі прострочення Позичальником зобовязань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів, згідно з у мовами Кредитного договору, Позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобовязань за кожен день порушення виконання зобовязань, включаючи день погашення. Із даними умовами споживчого кредитування позивача [PERSON] було повідомлено письмово, про що свідчить підпис останнього на всіх аркушах кредитного договору. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною першою ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обовязковими для виконання сторонами. Зобовязання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 11.01.2014 року заборгованість відповідача [PERSON] становить 113289 грн. 34 коп., яка складається з: - суми заборгованості за кредитом 28238 грн. 30 коп.; - суми простроченої заборгованості за кредитом 20377 грн. 68 коп.; - суми заборгованості за відсотками 166 грн. 79 коп.; - суми простроченої заборгованості за відсотками 14216 грн. 87 коп. - суми простроченої заборгованості за відсотками понад 31 день 3781 грн. 56 коп.; - суми пені 45556 грн. 50 коп.; - суми 3 (трьох) процентів річних від прострочення платежів зі сплати кредиту за період з 03.07.2012 року по 11.01.2014 року згідно ст. 625 ЦК України 419 грн. 58 коп.; - суми (трьох) процентів річних від прострочених платежів зі сплати відсотків за період з 03.07.2012 року по 11.01.2014 року згідно ст. 625 ЦК України 329 грн. 15 коп.; - суми інфляційних нарахувань за несвоєчасне повернення кредиту за період з 03.07.2012 року по 11.01.2014 року згідно ст. 625 ЦК України 111 грн. 54 коп.; - суми інфляційних нарахувань за несвоєчасну сплату процентів за період з 03.07.2012 року по 11.01.2014 року згідно ст. 625 ЦК України 91 грн. 37 коп. Разом з тим, приймаючи до уваги, що у письмових запереченнях та в судовому засіданні представник відповідача просив застосувати позовну давність в один рік щодо стягнення неустойки (пені), суд приходить до наступного. Так, цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення заставлене майно, тощо). Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується у межах строку позовної давності за основною вимогою. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Як вбачається з матеріалів справи, публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» звернулось до суду з зазначеним позовом 24.09.2014 року, разом з тим до позовної заяви надано розрахунок штрафних санкцій, а саме пені у розмірі 0,5% за кожен день прострочення, нарахованих на суму заборгованості з повернення Кредиту за період з 03.07.2012 року по 11.01.2014 року та становить 25531 грн. 89 коп., а також, розрахунок суми штрафних санкцій, а саме пені у розмірі 0,5% за кожен день прострочення нарахованих на суму заборгованості зі сплати відсотків наданий за період з 03.07.2012 року по 11.01.2014 року та складає 20024 грн. 61 коп. Разом з тим, суд, враховуючи положення ст. ст. 258, 266 ЦК України про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується у межах строку позовної давності за основною вимогою, вважає за можливе застосувати спеціальну позовну давність до нарахованої пені, яка становить 45556 грн. 50 коп. і стягнути з [PERSON] пеню в розмірі 17385 грн. 19 коп., яка розраховується відповідно до вищевказаного розрахунку штрафних санкцій і стягується з 01.10.2013 року по 11.01.2014 року, оскільки подальшого розрахунку пені після 11.01.2014 року банком надано не було, не дивлячись на направлення судом письмових заперечень відповідача з вимогою застосувати позовну давність в один рік щодо стягнення неустойки (пені). В свою чергу, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, ч.3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно є інвалідом другої групи з дитинства, що з урахуванням вимог ч.3 ст. 551 ЦК України є також підставою для звільнення відповідача від сплати суми 3 (трьох) процентів річних від прострочення платежів зі сплати нарахованої пені за період з 03.07.2012 року по 11.01.2014 року згідно ст.625 ЦК України 419 грн. 58 коп. та суми (трьох) процентів річних від прострочених платежів зі сплати нарахованої пені за період з 03.07.2012 року по 11.01.2014 року згідно ст. 625 ЦК України 329 грн. 15 коп. Враховуючи вищевикладене, суд прийняв до уваги решту розрахунків позивача, з якими погоджується і вважає, що позов публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню та з [PERSON] стягується на користь публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором №R53100240969В від 20.04.2012 року в розмірі 84369 грн. 03 коп., в звязку з застосуванням позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) та звільнення відповідача від сплати суми 3 (трьох) процентів річних від прострочення платежів зі сплати нарахованої пені. За правилами ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 843 грн. 70 коп.

Outcome: partial