Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Представник позивача 09.07.2014 року звернувся з позовом до відповідача про відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, мотивуючи тим, що ним було виплачено страхове відшкодування за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів серія АМ №048997 від 23.01.2013 року автомобіля марки «Volkswagen Passat», д/н [NUMBER]. Зазначає, що застрахований автомобіль був пошкоджений з вини відповідача, вина якого підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.06.2013 року за результатами розгляду адміністративної справи відносно відповідача за ст. 124 КУпАП. Позивачем на підставі страхового акту №UA201303160001/L01/01 від 16.04.2013 та страхового акту №UA201303160001/L01/02 від 29.05.2013 року було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 100756,01 грн. Посилається в позові, що на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України до нього як страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів переходить право вимоги до відповідача. Тому позивач, скориставшись наданим йому законом правом, звернувся до відповідача із даною вимогою та просить суд стягнути з відповідача суму витрат, понесених у зв'язку із виконанням зобов'язань по виплаті страхового відшкодування, у розмірі 100756,01 грн., а також судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак у позовній заяві просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про місце та час судового засідання, причини неявки суду не повідомив. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, врахувавши письмову згоду представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У відповідності до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страхової організації, яка сплатила страхове відшкодування за майновим страхуванням, переходить в межах цієї суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Судом встановлено, що 23.01.2013 року між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON], власником автомобіля «Volkswagen Passat», д/н [NUMBER], було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №048997, строком дії з 23.01.2013 року до 23.01.2014 року. Після настання страхового випадку [PERSON] звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування у зв'язку із пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка відбулась 16.03.2013 року. Відповідно до ст. 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Позивачем з урахуванням актуалізованого звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу, №1276/КВ2 від 15.04.2013 року було складено страховий акт №UA201303160001/L01/01 від 16.04.2013 року та страховий акт №UA201303160001/L01/02 від 29.05.2013 року та розрахунки до них, на підставі яких було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 70053,11 грн. та 30702,90 грн., що склало суму в розмірі 100756,01 грн. Свідченням того, що страхове відшкодування було виплачено вигодонабувачу, є платіжне доручення №11889 від 18.04.2013 року на суму 70053,11 грн. та платіжне доручення №13010 від 31.05.2013 року на суму 30702,90 грн., копії яких міститься в матеріалах справи. Таким чином, підставою для даної виплати стало пошкодження автомобіля марки автомобіля «Volkswagen Passat», д/н [NUMBER], внаслідок того, що 05.06.2013 року в м. Києві на вул. Грінченка, 18 [PERSON], керуючи автомобілем марки «Лексус», д/н [NUMBER], порушив п.12.1,12.3 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Passat», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів. За обставинами вказаного ДТП відносно відповідача [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення, за наслідками розгляду якого постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.06.20132 року останнього було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в сумі 340 грн. Отже, внаслідок даного ДТП з вини відповідача [PERSON] через порушення ним правил дорожнього руху було завдано пошкодження автомобілю марки «Volkswagen Passat», д/н [NUMBER], який був застрахований власником у позивача на підставі Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №048997 від 23.01.2013 року. Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, судом встановлено, що відповідно до відомостей про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 16.03.2013 року, не було встановлено наявність полісу, яким би було застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача [PERSON] на час ДТП. Тому, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що за відсутності даних про наявність страхування цивільно-правової відповідальності відповідача [PERSON] як власника (володільця на законних підставах) транспортного засобу перед третіми особами на час ДТП, яка мала місце16.03.2013 року, саме останній є відповідальним за завдану шкоду внаслідок ДТП, а тому пред'явлений позов до нього про відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, є обґрунтованим. За таких обставин, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що відповідач є відповідальним за завдану шкоду, пред'явлений позов позивачем до нього є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Також згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: approved