Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним вище позовом, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до Закону України «Про реструктуризацію заборгованості квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» між відповідачем [PERSON] та Торецьким ВУВКГ 06.10.2018 року було укладено Договір про погашення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення. Згідно з п. 1.2. вказаного Договору, відповідач зобов`язалася своєчасно рівними частинами здійснювати виплату заборгованості. Однак [PERSON] ухиляється від сплати боргу згідно Договору, в результаті чого вона має заборгованість, яка відповідно до даних особового рахунку станом на 01.05.2020 року складає 5623,99 грн. У зв`язку з викладеним в позові ставиться питання про стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості та судового збору. 29.07.2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій він просить збільшити суму позовних вимог до суми 6176,88 грн. Представник позивача до судового засідання не з`явився, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не прибула з невідомих причин, про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена шляхом надіслання судових повісток разом з копіями відповідних документів та шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У судовому засіданні 26.08.2020 судом постановлено ухвалу про прийняття до розгляду заяви від 29.07.2020 про збільшення позовних вимог. Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав: Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем холодного та гарячого водопостачання. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані, зокрема своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Судом встановлено, що між Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» в особі Торецького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства та [PERSON] було укладено договір про погашення заборгованості № 1751 від 06.10.2018 року, відповідно до умов якого відповідач зобов`язалася своєчасно погашати заборгованість згідно з умовами договору. Однак, відповідач тривалий час ухиляється від сплати суми боргу, внаслідок чого, станом на 01 травня 2020 року утворилась заборгованість в сумі 5623,99 грн., що підтверджено матеріалами справи, а саме, випискою з особового рахунку за період з серпня 2017 року по травень 2020 року включно. Отже, вказана сума боргу є обгрунтованою, а тому такою що підлягає стягненню з відповідача. Щодо позовних вимог в частині стягнення суми боргу в розмірі 6176,88 грн., суд вважає, що така вимога не підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які підтердження (розрахунки) в обгрунтування того, що станом на 29.07.2020 року сума забогнованості відповідача перед позивачем збільшилась до 6176,88 грн. Статтею 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги є частково доведеними, а тому підлягають частковому задоволенню. З відповідача на кристь позивача слід стягнути заборгованість в сумі 5623,99 грн. Крім цього суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в матеріалах справи наявна квитанція про сплату судового збору в розмірі 2102,00 грн., раніше, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі грн. 1913,85 грн(( 5623,99:6176,88)*2102,00).

Outcome: partial