Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] від імені та в інтересах позивача [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеній квартирі разом з позивачем зареєстровані відповідачі [PERSON] і [PERSON] - її доньки, [PERSON] - її онука. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в зазначеній квартирі не проживають з 2012 року і відсутні без поважних причин, переїхали проживати до іншого місця проживання до Російської Федерації. Вони виїхали з вказаної квартири, забравши свої речі. Відповідачі добровільно не бажають знятися з реєстрації. Наявність реєстрації відповідачів у квартирі порушують права та інтереси позивача, як власника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування вказаною квартирою. Оскільки відповідачі відсутні за місцем реєстрації більше ніж один рік, позивач вважає їх такими, що втратили право користування вказаною квартирою. Позивач звернулася з позовною заявою до суду і просить визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , та зняти їх з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце судового засідання справи повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористалися. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.06.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Глаговською О.В. та зареєстрованому в реєстрі за №677, та копіями витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 22.06.2018 року №52389456 і від 22.06.2018 року №48510036. Відповідно до копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 05.03.2019 року №5686, виданої відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради Луганської області, за адресою: [ADDRESS] , станом на 05.03.2019 року зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії домової книги для реєстрації громадян, що проживають за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно з копіями актів про встановлення факту проживання /не проживання/ від 01.011.2016 року, від 16.06.2017 року №1017, від 13.12.2017 року №2709, засвідчених директором КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька», за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає [PERSON] , окрім вказаної особи з 2012 року по теперішній час ніхто не проживає. Як вбачається з позовної заяви, відповідачі [PERSON] , [PERSON] та неповнолітня [PERSON] не проживають у вищевказаній квартирі з 2012 року, оскільки переїхали проживати до іншого місця проживання до Російської Федерації, забравши при цьому свої речі. Зазначена обставина підтверджується матеріалами справи. Згідно з копією паспорта громадянина Російської Федерації, серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , є громадянкою Російської Федерації та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією паспорта громадянина Російської Федерації, серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , є громадянкою Російської Федерації та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію за місцем проживання №[NUMBER] від 17.05.2018 року, виданого ВПМ ВМВС Росії по району Западне Дєгуніно м. Москви, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] перешкоджає проживанню відповідачів [PERSON] , [PERSON] та неповнолітній [PERSON] в спірній квартирі. Суд вважає, що відповідачі не проживають в спірній квартирі і покинули її без поважних причин. До спірного житлового приміщення вони не ставляться як до постійного місця проживання. Судом встановлено, що відповідачі мають інше постійне місце проживання на території Російської Федерації. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. А отже, виходячи з аналізу вказаних положень законів, обов`язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім`ю, тобто в вказаному випадку на її матір. Згідно з ч. 2-3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Таким чином, неповнолітня [PERSON] , якій на момент реєстрації у спірній квартирі виповнилося один місяць, відповідно не мала права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набула право користування житлом за місцем проживання з матір`ю, з ким вона проживала. В силу положень ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня [PERSON] була зареєстрована у спірній квартирі як за місцем проживання своєї матері [PERSON] . Таким чином, право користування житловим приміщенням неповнолітньої [PERSON] на момент реєстрації в спірній квартирі є похідним від права її матері. Отже, позовна вимога щодо визнання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. Застосовуючи вищевказані норми матеріального права, суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Оскільки відповідачі [PERSON] , [PERSON] та неповнолітня [PERSON] не проживають за місцем їх реєстрації понад один рік і переїхали проживати до іншого місця проживання до Російської Федерації, то, відповідно, вони втратили право користування спірною квартирою. Таким чином, реєстрація відповідачів у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить позивачу [PERSON] , створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, оскільки вона змушена сплачувати комунальні послуги за зареєстрованих відповідачів. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності та враховуючи, що відповідачі не проживають в спірній квартирі без поважних причин понад один рік і не приймають участі в витратах по утриманню і оплаті комунальних послуг житлового приміщення, а отже втратили інтерес до вказаного житлового приміщення. Щодо позовної вимоги [PERSON] про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою суд відзначає наступне. Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації за місцем проживання здійснюється в день звернення особи, зокрема, на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, відповідачі підлягають зняттю з реєстрації за місцем проживання на підставі рішення суду про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у зв`язку із чим необхідно відмовити у задоволенні позовної вимоги стосовно примусового зняття відповідачів з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню на користь держави судові витрати по оплаті судового збору з відповідача [PERSON] у сумі 256,13 грн. та [PERSON] у сумі 512,26 грн., у зв`язку з тим, що позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору.

Outcome: partial