Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Представник позивача за дорученням звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що відповідно укладеного договору № без номера від 10.10.2007 року [PERSON], отримала кредит в розмірі 6000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення зазначених норм відповідач належним чином не виконує умови договору. У звязку з зазначеним порушенням зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 10.03.2015 року має заборгованість в розмірі 15814 грн.20 коп. Просить стягнути з [PERSON], заборгованість за кредитним договором, відповідно до розрахунку, що додається до матеріалів справи, та стягнути судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, але надіслав листа на адресу суду яким позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить стягнути заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. Суд вважає встановленими слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно з кредитним договором № без номера від 10.10.2007 року [PERSON], отримала кредит в розмірі 6000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення зазначених норм відповідач належним чином не виконує умови договору. У звязку з зазначеним порушенням зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 10.03.2015 року має заборгованість в розмірі 15814 грн.20 коп. До відношень встановлених по кредитному договору застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлене цим параграфом та не випливає з положень кредитного договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) -п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Частиною п'ятою статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Відповідно правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної у п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», з урахуванням положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв`язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Також відповідно до ст.ст. 611, 615 ЦК України у випадку порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved