Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Представник позивача Гаренко Н.В. звернулась з позовом до суду в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за укладеним кредитним договором № б/н від 22.04.2010 та просить стягнути із відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у загальному розмірі 43 885,51 грн, а також судові витрати у розмірі суми сплаченого судового збору при подачі позову до суду у розмірі 1 921,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 22.04.2010 між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 15 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява на отримання кредиту разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», що викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та банком договір, що також свідчить про її згоду з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку, відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Проте, відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 15.08.2019 становить 43 885,51 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту - 22 522,38 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту - 7 335,62 грн, нарахованої пені за прострочене зобов?язання - 10 975,02 грн, нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - 486,51 грн, штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн, штрафу (процентна складова) - 2 065,98 грн. Представником позивача до суду разом із позовною заявою подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Ухвалою від 18 жовтня 2019 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу [PERSON] було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. Відповідачем, яка 24.10.2019 отримала копію ухвали про відкриття провадження в справі та копію позовної заяви з додатками, що підтверджується розпискою в матеріалах справи, 08.11.2019 надано відзив на позов. Відповідач позовні вимоги не визнала, просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наступні обставини. Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 22.04.2010, що підписана нею, не містить будь-яких умов, які є істотними для кредитного зобов?язання, зокрема: не зазначено про суму отриманого кредиту, що не можна ототожнювати з кредитним лімітом; відсутня умова про надання позивачем тієї чи іншої суми; про обов?язок повернення цих коштів відповідачем; відсутні дані про вид договору; реквізити розрахункових операцій, номер платіжної картки; відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов?язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, не зазначена процентна ставка. Тому анкету-заяву не можна прийняти як належний та допустимий доказ існування між банком та нею кредитних відносин із чітко визначеними істотними умовами договору. Доданий до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт в ПриватБанку має чотири різних види тарифів та не має будь-яких позначок, які б вказували, який саме вид тарифу був обраний нею та чи була вона ознайомлена саме із цими тарифами. Розрахунок заборгованості наданий позивачем також не є доказом існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом та не може підтверджувати існування тих чи інших операцій. Також він не є доказом наявності або відсутності договірних зобов?язань між сторонами, а є доповненням до позовної заяви. Розрахунок заборгованості не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових операцій чи виду та номера платіжної картки, на якій виникла заборгованість. Не містить даних про наявність на день підписання анкети-заяви кредитного ліміту в розмірі, що зазначений у позові 15 000,00 грн. Не містить підпису відповідальних осіб та не скріплений печаткою банку. Виписок із особового рахунку боржника про рух коштів на ньому позивачем суду також не надано. Таким чином, розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом існування боргу. Позивачем не доведено фактичне отримання та використання нею коштів в межах суми кредитного ліміту у розмірі 15 000,00 грн. Також відповідач просить застосувати наслідки пропуску позовної давності для позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представником позивача відповідь на відзив на адресу суду не направлено. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, встановив наступне. 22.04.2010 [PERSON] була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, у якій вона зазначила, що ознайомлена з Умовами і Правилами надання банківських послуг у Приватбанку та підтвердила свою згоду на те, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1 Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ «ПриватБанк», Пам?ятка клієнта, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт, а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «Приватбанку», встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт банку. Дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов?язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт. Пунктом 2.1.1.2 Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг врегульовано, що для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам?ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору являється дата отримання картки зазначена у заяві. За правилами статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до положень ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв?язку та, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України врегульовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право кредитора вимагати повернення кредиту наступає у разі прострочення позичальником повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, тому позивач повинен був надати суду докази у підтвердження даних обставин, а також довести розмір заборгованості, яку просить стягнути з відповідача. Як передбачено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» від 22.04.2010 вбачається, що в ній зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім?я, по батькові, серію та номер паспорта, дату народження, ідентифікаційний код, адресу проживання, номери засобів зв?язку. Також у анкеті-заяві зазначено, що відповідач виявила бажання оформити на своє ім`я пенсійну платіжну картку та платіжну картку кредитка «Універсальна» з зазначенням кредитного ліміту у розмірі 250,00 грн. Проте, анкета-заява не містить відомостей про строк дії банківської картки кредитка «Універсальна», яка була нею оформлена. Окрім того, анкета-заява не містить істотні умови договору, в зв`язку з чим відповідач не має можливості свідомо здійснити своє волевиявлення при укладенні договору та дотримуватися його умов, тобто визначити свою поведінку за цими правилами, що є необхідною умовою для вільного волевиявлення особи при укладенні правочину, передбаченого ч. 3 ст. 203 ЦК України. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов?язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку ? в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана [PERSON] і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Окрім того, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, який доданий позивачем до матеріалів справи, не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору укладеного між сторонами 22.04.2010 шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати заборгованості за простроченим тілом кредиту, а також відповідальність у вигляді пені та штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов?язань. Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Частинами першою та третьою статті 509 ЦК України врегульовано, що зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку. Зобов?язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою ? споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів»). З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд приходить до висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримало вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22.04.2010, укладеного між сторонами, в тексті позовної заяви станом на 15.08.2019 загальна заборгованість становить 43 885,51 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту - 22 522,38 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту - 7 335,62 грн, нарахованої пені за прострочене зобов?язання - 10 975,02 грн, нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - 486,51 грн, штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн, штрафу (процентна складова) - 2 065,98 грн. Проте, надані позивачем в додатку до позовної заяви розрахунки заборгованості не містять відомостей про отримання кредитних коштів відповідачем та не є підтвердженням наявності заборгованості. З розрахунків неможливо встановити чи користувалась відповідач кредитними коштами та вносила власні грошові кошти саме на погашення заборгованості. Будь-яких належних доказів на підтвердження видачі банком відповідачу кредитної картки чи будь-якої іншої картки, зарахування на цю картку суми кредиту, зняття таких коштів відповідачем, відкриття рахунків на ім?я відповідача (виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо), так як за нормами п. 2 ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1054 ЦК України кредитний договір є укладений з моменту передання грошей, позивачем не надано. Поданий позивачем розрахунок суми заборгованості не відповідає змісту позовних вимог в частині нарахованої заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені за прострочене зобов?язання, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн та штрафів. Окрім того, позивач не обґрунтував застосування процентної ставки та коефіцієнта, які постійно змінювались. Дані обставини унеможливлюють здійснення судом правильності нарахування позивачем суми заборгованості за тілом кредиту та за простроченим тілом кредиту, пені тощо, що є предметом позовних вимог, оскільки також неможливо встановити надходження та витрати з банківського рахунку клієнта. Відповідно до Правил користування платіжною карткою, строк дії кредитного договору, кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки. Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитної картки з певним терміном дії. Разом з тим, вимога позивача про стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Зі змісту позовної заяви вбачається, що за порушення грошових зобов?язань за один і той самий період позивачем відповідачу нараховано як пеню, так і штрафи. Так, цивільно-правова відповідальність ? це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов?язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов?язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов?язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов?язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов?язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов?язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення стане подвійним притягненням відповідача до одного і того ж виду відповідальності. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки позивачем не надано будь-яких належних доказів на підтвердження видачі банком відповідачу кредитної картки, зарахування на цю картку суми кредиту, зняття таких коштів відповідачем, відкриття рахунків на ім?я відповідача. Окрім того, із розрахунків заборгованості, наданих позивачем, не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум. Ніяких роз`яснень та доказів щодо принципу складення даних розрахунків справа не містить. Незрозуміло, на яких підставах позивачем нараховано заборгованість за простроченим тілом кредиту. Також позивачем не надано належних та допустимих доказів виникнення заборгованості у відповідача в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Щодо застосування наслідків пропуску позовної давності для позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», про які заявила відповідач, суд зазначає наступне. За змістом положень ст. 256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за простроченим тілом кредиту, пеню та штрафів за час дії договору кредиту, вказує на те, що вимоги кредитора щодо стягнення зазначених сум не узгоджуються з нормами матеріального права, а відтак не дають підстав для висновку про порушене право позивача в цій частині вимог та застосування до спірних правовідносин сторін правил позовної давності. Такі вимоги слід вважати недоведеними, що є самостійною підставою для відмови в позові в цій частині вимог. Судовий збір у розмірі 1 921,00 грн, сплачений позивачем при подачі позову до суду, в силу ст. 141 ЦПК України в разі відмови в позові відшкодуванню не підлягає. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed