Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

\~ \~ \~Представник позивача\~[PERSON], яка діє\~в інтересах\~позивача [PERSON], звернулась до суду з позовом до Першої\~Бахмутської державної\~нотаріальної контори,\~третя особа\~ [PERSON],\~[PERSON] про зняття\~нерухомого майна\~з-під\~арешту, та в якому просить зняти арешт із нерухомого майна з об'єктів обтяження: житлового будинку з надвірними спорудами та забудовами за адресою: вул.Щорса,42, м.Бахмут Донецької області, що належить позивачу на праві особистої власності на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом 19.04.1996 року, що зареєстрований Першою бахмутською державною нотаріальною конторою 19.07.2005 року за №2196892, на підставі постанови народного судді Пролетарського районного суду м. Донецька від 31.05.1995 року про арешт на рухоме та нерухоме майно [PERSON] і [PERSON], виключивши вказаний реєстраційний запис №2196892 від 19.07.2005 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником житлового будинку з надвірними спорудами та забудовами за адресою: вул. Щорса, 42 м. Бахмут Донецької області на підставі договору дарування,посвідченого державним нотаріусом 19.04.1996 року. На теперішній час у позивача виникла необхідність розпорядитися своїм особистим майном через продаж. Але на початку жовтня 2018 року, коли вона звернулася до державного нотаріуса Першої Бахмутської державної нотаріальної контори щодо оформлення правочину купівлі-прродажу, їй стало відомо про наявність арешту на житловий будинок з надвірними спорудами на підставі постанови народного судді Пролетарського районного суду м. Донецька від 31.05.1995 року в рамках забезпечення позову по цивільній справі стороною якої була відповідач. Даний вид заборони нерухомого майна внесено до реєстру 19.07.2005 року за №2196892, реєстратором: Перша бахмутська державна нотаріальна контора. Обтяження перенесено із архівного номеру: 3391667DONETSK1001, архівна дата:09.10.2001, дата виникнення: 31.05,1995. Відповідач відмовив зняти заборону за відсутності підстав. Отже, ще до набуття позивачем у власність житлового будинку з надвірними спорудами та забудовами за адресою: вул..Щорса,42 м.Бахмут Донецької області на підставі договору дарування,посвідченого державним нотаріусом 19.04.1996 року було накладено обтяження, чим в теперішній час порушує її майнові права щодо вільного розпорядження власністю. Сам [PERSON], колишній чоловік позивача, який до укладення договору купівлі-продажу був власником спірного майна, помер 05 лютого 2009 року. Позивач вважає себе належним власником майна на яке є заборона на відчуження і тому звертається до суду за захистом своїх законних прав і вважає свої вимоги законними та обґрунтованими. У судове засідання позивач та її представник не зявилися, про час розгляду справи були повідомлені належним чином відповідно до ст.ст.128,129 ЦПК України, представник позивача надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просить справу розглянути у її відсутність та відсутність позивача, тому, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та її представника. Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час розгляду справи, відповідно до ст.ст.128,129 ЦПК України. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю та прийняти рішення на розсуд суду, тому, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача. Треті особи у судове засідання не зявилися, про час розгляду справи були повідомлені належним чином відповідно до ст.ст.128,129 ЦПК України, тому, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність третіх осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування від 19.04.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Першої артемівської державної нотаріальної контори, громадянин [PERSON] подарував, а громадянка [PERSON] прийняла у дар житловий будинок з усіма надвірними спорудами та забудовами, який міститься у місті Артемівську, вулиця Щорса, номер сорок два та розташований на земельній ділянці розміром 467 кв.м. (а.с.9-10). Постановою народного судді Пролетарського районного суду м. Донецька від 31.05.1995 року в порядку забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про витребування майна належного на праві власності, та позову до тієї ж особи та до [PERSON] про визнання договору купівлі продажу недійсним, накладено арешт на майно громадянина [PERSON] та [PERSON], як рухомого, так і не рухомого, належне на праві власності, так і на те, яким вони є власниками, до вирішення спору по суті, заборонивши здійснення будь-яких угод по виявленому та описаному майну (а.с.13). 05 лютого 2009 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НО №395826, виданого 02 липня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції Донецької області (а.с.7). Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, 19.07.2005 року Першою бахмутською державною нотаріальною конторою, зареєстровано обтяження арешт (архівний запис) на жилий будинок, розташований за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Щорса, 42, власником якого є [PERSON]. Дата виникнення обтяження 31.05.1995 р. (а.с.8). Відповідно до статті 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 року (Закону № 475/97- ВР), визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстр речових прав на нерухоме майно - це єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єкти цих прав. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Частиною 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, що передбачений цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних та оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому відповідно до ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обовязки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки їх порушення. Перелік способів захисту прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. У силу положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії,\~які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ \~ \~ \~ \~ \~Таким чином,\~з матеріалів\~справи вбачається,\~що накладений\~арешт у\~1995\~році на\~вказане в\~позовній заяві\~майно не\~є актуальним.\~При \~цьому,\~судом не\~встановлено будь-якого\~рішення по\~справі,\~яке б\~не було\~не виконано.\~ Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідності задоволення позову [PERSON], яка через накладений арешт на квартиру позбавлена права оформити договір купівлі-продажу. Судові витрати покласти на позивача.

Outcome: approved