Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Представник позивача 25 грудня 2013 року звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 13 травня 2008 року ПАТ «Дельта Банк», яке є правонаступником ТОВ «КБ «Дельта», та [PERSON] уклали кредитний договір № 004-27985-130508, відповідно до п. 1.2. якого позивач відкриває відповідачу картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України та надає платіжну картку, здійснюючи обслуговування на умовах, викладених в тарифному пакеті «Visa» Класичний, що міститься в додатку № 1 до кредитного договору. Банк при цьому надає відповідачу кредит шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії, що передбачена п. 1.3 кредитного договору, за яким банк відкриває держателю кредитну лінію на загальну суму 30000 грн. та на день укладання кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 3000 грн. Банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах кредитної лінії, при цьому сторони погодили, що у даному випадку додаткова угода не складається. За п. 1.5 кредитного договору кредитні кошти та власні кошти держателя використовуються для розрахунків за товари чи послуги, зняття готівки, виконання зобов'язань перед банком за договором та інше. За п. 2.1. договору моментом надання банком держателю кредиту є день здійснення операції за допомогою картки або день утримання платежів за умови відсутності на рахунку власних коштів держателя. У відповідності до договору відповідач зобов'язаний щомісяця в строки здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, що виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, сплачувати суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та овердрафтом, а також за попередній звітний місяць, пеню, що нарахована за попередній звітний місяць. Однак станом на 23 листопада 2013 року відповідач не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Відповідач повідомлявся про виникненням заборгованості по оплаті передбачених договором платежів перед позивачем, однак на даний час кредитна заборгованість позичальником погашена не була. Станом на 23 листопада 2013 року відповідач по укладеному з ТОВ «КБ «Дельта» кредитному договору від 13 травня 2008 року заборгував 4229,45 грн. На підставі переліченого просить стягнути суд повністю суму боргу на користь позивача з відповідача разом із судовими витратами. Представник позивача, який діє на підставі довіреності, Романченко А. С., у судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву, за якою просила суд розглянути вказану справу без участі представника позивача, підтримуючи при цьому заявлені позовні вимоги у повному обсязі, та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин повторно, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Факт укладення договору про відкриття кредитної лінії між ТОВ «КБ «Дельта» та [PERSON] на суму кредитної лінії 30000 грн., яка складає на день укладення угоди - 3000 грн., підтверджується копією анкети позичальника та копією договору від 13 травня 2008 року № 004-27985-130508 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки «Visa Класичний». За умовами вказаного договору банк здійснює обслуговування позичальника на умовах, викладених у Тарифному пакеті «Visa Класичний», що міститься у додатку № 1 до цього договору. При цьому за п. 1.4 договору кредитування відкритого рахунку здійснюється протягом 364 календарних днів та кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої на раніше погоджених умовах. За п. 2.3 держатель сплачує банку проценти за користування кредитною лінією та овердрафтом, що встановлюється тарифами банку. Відповідно до п. 2.4 договору відсотки за користування кредитною лінією нараховуються щомісячно. На підставі п. п. 3.3, 3.6 договору держатель зобов'язаний здійснювати оплату вартості послуг, що надаються банком, у строки та порядку, визначені тарифами банку, щомісяця (а. с. 5-6, 7, 8, 9). Інші умови відкриття кредитної лінії відповідачу банком, що викладені у п. п. 1.2, 1.3, 1.5, 2.1 кредитного договору від 13 травня 2008 року, підтверджують вмотивування поданого позову ПАТ «Дельта Банк». Згідно до тарифів на обслуговування платіжних карток «Visa» Класичний, з якими був ознайомлений відповідач, вбачається, що процент за користування кредитною лінією складає 0,00001 % річних, а плата за обслуговування кредитного залишку від суми використання кредитних коштів складає 3,5 %, що також складає розмір плати у місяць за обслуговування кредитного ліміту в разі наявності заборгованості за рахунком (а. с. 7). При цьому відповідно до тарифів на обслуговування платіжних карток вбачається, що держатель платіжної картки зобов'язаний щомісяця погашати частину заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу, який складається з погашення тіла кредиту, нарахованих відсотків, плати за обслуговування, овердрафту, плати за прострочення заборгованості (а. с.7). Зміна назви юридичної особи ПАТ «Дельта Банк» підтверджується свідоцтвом про реєстрацію юридичної особи. За ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Суд на підставі переліченого погоджується із доводами представника позивача, що договір кредитування між сторонами є діючим, тому зобовязання, що виникло за ним повинно виконуватись сторонами згідно діючого законодавства. Довідкою-розрахунком заборгованості станом на 23 листопада 2013 року, наданою ПАТ «Дельта Банк», вбачається, що за кредитним договором від 13 травня 2008 року заборгованість відповідача перед позивачем складає по тілу кредиту 4229,45 грн. (а. с. 12-13). З огляду на вказаний розрахунок, договір про відкриття кредитної лінії та тарифи банку, суд дійшов висновку, що нарахована сума, як заборгованість відповідача за договором від 13 травня 2008 року по тілу відкритої кредитної лінії, по відсоткам за користування кредитом та по комісії відповідають умовам договору кредитування № 004-27985-130508, та яка складає загальний розмір 4229,45 грн., що є обсягом невиконаних зобов'язань [PERSON] за кредитним договором від 13 травня 2008 року. Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» кошти, які надані кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом. Таким чином суд дійшов висновку з огляду на дослідженні письмові докази, що відкрита 13 травня 2008 року позивачем кредитна лінія відповідачу є споживчим кредитуванням. Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року (далі за текстом - Закон), яка містить перелік прав споживача в разі придбання ним продукції у кредит, зазначає, що кредитодавцю заборонено вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув (п. 7 ст. 11 Закону). На підставі ч. 3 ст. 5 та ч. 1 ст. 22 Закону захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюють суди. В п. 31 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наголошено, що враховуючи положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), то положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку або іншої фінансової установи. За положеннями ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. На підставі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст. 264 ЦК України позовна давність переривається при пред'явленні особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач. Відповідно до ст. 266 ЦК України за минуванням позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла й до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно та інше). За ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 ЦК України, за ст. 253 якого перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Верховним Судом України у справі № 6-116цс13 було надано правовий висновок, на підставі якого відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Таким чином суд робить висновок, що згідно до кредитного договору від 13 травня 2008 року та Тарифів банку [PERSON] повинен був погасити борг по кредиту в повному обсязі не пізніше останнього місяця, вказаного у платіжній картці, яка видається на термін 12 місяців. Враховуючи, що договір було пролонговано після 13 травня 2009 року між сторонами, який у подальшому не було розірвано або визнано недійсним, то договір залишається чинним. В свою чергу останній платіж відповідачем було проведено за договором в квітні 2009 року, що підтверджується розрахунком банку. З огляду на перелічене суд виходить з того, що позичальник повинен був сплачувати суму боргу за вказаним договором щомісячними платежами за відкритою кредитною лінією, що однак ним не було виконано, починаючи з травня 2009 року. Таким чином з метою поновлення порушеного права за вказаним кредитним договором право для звернення до суду в представників банку виникло з моменту ненадходження чергового платежу від позичальника у момент, коли той повинен був здійснити відповідний черговий платіж, тому саме з відповідної дати необхідно обраховувати початок перебігу позовної давності за заявленими позовними вимогами окремо щодо кожної суми платежу, який повинен був внести на картковий рахунок банку відповідач. З переліченого суд вбачає, що оскільки останній платіж було здійснено відповідачем в квітні 2009 року, то, починаючи з вказаного часу, слід обраховувати за вказаним позовом початок перебігу строку позовної давності для наступного щомісячного платежу за договором. Таким чином суд дійшов того, що трирічний строк позовної давності для чергового платежу закінчився за вказаним договором від 13 травня 2008 року саме в червні 2012 року. Оскільки представники позивача звернулись до суду із вимогами до відповідача лише 25 грудня 2013 року, то вимоги банку підлягають задоволенню в межах позовної давності, яка дорівнює трирічний період часу, починаючи з 1 грудня 2010 року до моменту звернення до суду із вказаними позовними вимогами. При цьому в судовому засіданні було встановлено відсутність доказів переривання позовної давності за вказаним позовом. Згідно до наданого представниками банку розрахунку вбачається, що станом з 1 грудня 2010 року по момент звернення до суду із цим позовом у [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 004-27985-130508 від 13 травня 2008 року відсутня по тілу кредиту, по відсоткам за користування наданим кредитом, по комісії та по пені. З урахуванням переліченого, незважаючи на існування невиконаного зобов'язання у відповідача перед банком за договором від 13 травня 2008 року, суд вважає необхідним у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовити внаслідок спливу строків позовної давності для заявлених банком позовних вимог за вказаним кредитним договором.

Outcome: dismissed