Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на порушення відповідачем [PERSON] договірних зобов'язань по сплаті коштів за наданий йому кредит, а тому порушує питання про стягнення в солідарному порядку з нього та поручителів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованості в розмірі 147 609грн. 60 коп. та судових витрат. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому посилається на те, що його порука перед банком за виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором припинилася у зв'язку з тим, що останній не надавав згоду на збільшення обсягу відповідальності основного боржника, а тому просить визнати договір поруки припиненим та стягнути з відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у позові підстав, проти задоволення зустрічного позову заперечив, посилаючись на те, що укладанням додаткового договору №1 до Кредитного договору обсяг відповідальності основного боржника зменшився, відтак згода поручителя на його укладання не потребувалася. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити зустрічну позовну заяву. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], будучи повідомленими про розгляд справи в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не з'явилися. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в загальному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, 22 вересня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанком» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №251755-СRED(далі кредитний договір), за яким останній зобов'язувався повернути отримані грошові кошти в сумі 50 000 грн. у строк до 20 вересня 2010 року, разом зі сплатою процентів в розмірі 30 % річних (п. 1.3, 1.4 та 3.1 кредитного договору). Згідно п. 1.1 кредитного договору позичальник зобов'язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки, штрафи, пеню та винагороду в строки та в розмірі встановленому в договорі. Відповідно до п. 5.10 кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. 22 вересня 2008 року, з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором, між Банком та відповідачами за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] укладено договори поруки №251755_сred/n1 та №251755_сred/n2. Згідно п. 1 договорів поруки предметом цього договору є надання поруки поручителями перед кредитором за виконання своїх обов'язків, які взяв на себе [PERSON] за кредитним договором №251755-СRED від 22 вересня 2008 року. Відповідно до п. 2 договорів поруки поручителі відповідають перед кредитором за виконання обов'язків по кредитному договору у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно п. 4 договорів поруки у випадку невиконання боржником обов'язків по кредитному договору, боржник і поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до п. 10 договорів поруки цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до п. 12 договорів поруки зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладання відповідної додаткової угоди. Строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором настав 20 вересня 2010 року. У вказаний строк грошові кошти боржником не повернуто. В цьому зв'язку, 19 жовтня 2012 року ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору, згідно п. 1.2 якої суму заборгованості за кредитом, що зазначена в п. 1.1 цього додаткового договору і складає 115 103 грн. 57 коп., з моменту надання кредиту до дати підписання цього додаткового договору зменшено на 35 739 грн. 70 коп. Згідно п. А.3 додаткового договору термін повернення кредиту встановлюється Графіком зменшенням поточного ліміту - тобто 18 жовтня 2017 року. Відповідно до п. А.6 за користування кредитом позичальник сплачує відсотки в розмірі 23 % річних. Згідно п. А.7 додаткового договору у випадку порушення позичальником будь-якого із грошових зобов'язань, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,1277 % від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. 03 жовтня 2012 року ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] уклали додаткову угоду №2 до кредитного договору, згідно якої із 01 січня 2009 року визначили розмір процентної ставки у розмірі 30 % річних. 19 жовтня 2012 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін №1 до договору поруки № №251755_сred/n1, яким погоджено нові умови й обсяг відповідальності боржника з поручителем [PERSON] відповідно до змін умов кредитного договору, передбачених додатковою угодою №1 до кредитного договору. Разом з тим, 19 жовтня 2012 року, з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором, між Банком та відповідачем за первісним позовом [PERSON] укладено договір поруки №251755_сred/n3, з узгодженими умовами відповідальності згідно кредитного договору від 19 жовтня 2012 року. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором не виконав, термін сплати коштів порушено. 19 лютого 2015 року позивач направив досудову вимогу, повідомивши відповідачів про необхідність погашення суми боргу. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а в разі порушення боржником цих вимог той, згідно зі статтями 625, 1048 і 1050 ЦК України, повинен сплатити кредиторові суму боргу та проценти встановлені за умовами кредитного договору. Вимогами ст. 549 ЦК України, передбачено обов'язок боржника в разі порушення зобов'язання передати кредиторові грошову суму штрафу у вигляді процентної ставки, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У разі солідарного обов'язку (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку в повному обсязі, відповідно до вимог ч. 1 ст. 543 ЦК України. Що стосується зустрічного позову [PERSON] про визнання поруки припиненою, то суд зазначає наступне. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Згідно роз'яснень даних у п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі, або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатись як встановлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. З договорів поруки вбачається, що в них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умови договорів (п. 10 ) про їх дію до повного виконанням боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України. Як вбачається з п. 1.4 кредитного договору строк виконання боржником свого зобов'язання за кредитним договором настав 20 вересня 2010 року. Відтак у позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителя [PERSON] про виконання порушеного зобов'язання щодо повернення кредиту відповідно до умов укладеного з ним договору поруки від 22 вересня 2008 року, починаючи з 21 вересня 2010 року протягом наступних 6 місяців. Згідно ч. 2 ст. 70 ЦПК України строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Таку вимогу до поручителя [PERSON] банк пред'явив лише 11 листопада 2015 року (при зверненні до суду з цим позовом), тобто вже після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку, а тому порука останнього припиняється. Докази пред'явлення позивачем вимоги до поручителів протягом 6 місяців від дня настання строку вимог основного зобов'язання суду не надано. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя (правова позиція ВСУ у справі № 6-53цс14, постанова від 17.09.2014 року) Унаслідок зазначеного поруку [PERSON] слід визнати припиненою, а зустрічний позов про це задовольнити. Документально підтверджені витрати, які поніс позивач за зустрічним позовом згідно вимог ст. 88 ЦПК України слід покласти на ПАТ КБ «Приватбанк». Що стосується поручителів [PERSON] та [PERSON], то їхня порука відповідно до умов договорів поруки від 19 жовтня 2012 року не припинилася, строк пред'явлення до них вимог згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України не пропущений. У той же час внаслідок невиконання боржником своїх зобов'язань первісний позов підлягає частковому задоволенню. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене право позивача, що підлягає захистові шляхом примусового виконання грошового зобов'язання з основного боржника [PERSON] та поручителів [PERSON] та [PERSON] Вирішуючи питання про визначення розміру стягнення, суд виходить зі змісту позовних вимог та наданих суду розрахунків, зокрема: суми заборгованості за кредитом, яка виникла станом на 25 серпня 2015 року та складається з: -заборгованості за кредитом у розмірі 73 151 грн. 82 коп., -заборгованості по сплаті відсотків у розмірі 10 059 грн. 73 коп., -пені в розмірі 56 416 грн. 64 коп. -штрафу в розмірі 1 000 грн. (фіксована частина) та 6 981 грн. 41 коп. (процента складова), що в загальному розмірі становить 147 609грн. 60 коп. та сумнівів у суду не викликає. Як вбачається з матеріалів справи, поручителі [PERSON] та [PERSON] уклали з банком різні самостійні договори поруки, за якими кожен з них поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником, як солідарні боржники. Відтак заборгованість на користь позивача слід стягнути з позичальника та кожного окремого поручителя (правова позиція ВСУ в справі №6-1348цс15 в постанові від 03 вересня 2015 року). Крім того, представником позивача представлено документальне підтвердження понесених судових витрат, які слід покласти на відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial