Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON], яка померла [INFO] року, починаючи з 1976 року по день її смерті. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] року померла [PERSON], після смерті якої залишилось майно, що складається з житлового будинку [ADDRESS] Перечинського району. Вказаний будинок був придбаний [PERSON] та [PERSON] у 1977 році за час їх спільного проживання, оскільки починаючи з 1976 року [PERSON] сумісно проживав з нею без реєстрації шлюбу, вів спільне господарство та побут. Однак, спадщину за [PERSON] у порядку спадкування за заповітом прийняла відповідачка [PERSON], а тому з метою подальшого оформлення спільно набутого майна, просить позов задовольнити. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки не повідомила, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тур'я-Полянської сільської ради Перечинського району у судове засідання також не з'явився, хоча був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Допитана судом свідок [PERSON] підтвердила той факт, що [PERSON] і [PERSON] з 1967 року аж до смерті останньої проживали однією родиною, як чоловік та дружина, вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] Перечинського району. Крім цього ствердила, що вказаний будинок позивач купував разом з [PERSON], про що їй відомо зі слів матері, так як такий на момент продажу належав її вже на даний час покійному батьку. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконкомом Т.Полянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 30 січня 2014 року (а. с. 12). Також встановлено, що 19 квітня 1977 року за договором купівлі-продажу [PERSON] придбала будинок в [ADDRESS], номер якого після перенумерації змінено на 14 (а. с. 7, 8, 10). На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося заповіла відповідачу [PERSON] (а. с. 11-13). Разом з цим, як вбачається з акту встановлення місця проживання в [ADDRESS] Тур'я-Полянської сільської ради Перечинського району за вих. № 119 від 10 червня 2014 року, комісією встановлено, що [PERSON] з 1976 року проживав з [PERSON], яка померла [INFO] року, у цивільному шлюбі понад 39 років, вели спільне господарство, обробляли присадибні ділянки. Після її смерті залишився проживати у вказаному будинку, оскільки будинок за місцем його реєстрації в с. [ADDRESS], знаходиться в аварійному стані (а. с. 5, 6). Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. В той же час ЦК України не дає визначення постійного, переважного або тимчасового проживання. Натомість ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» оперує визначеннями місце перебування та місце проживання: місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Аналізуючи вказані норми права можна дійти висновку, що проживання в певному місці буде постійним якщо особа проживала в ньому не менше шести місяців. При цьому, хоча вказаний Закон встановлює обов'язок особи зареєструвати своє місце проживання після прибуття до нового місця проживання, однак він не встановлює жодних правових наслідків у разі не дотримання вказаного обов'язку. Таким чином місце проживання особи та місце реєстрації не є тотожними поняттями. Реєстрація особи за певною адресою не є безперечним доказом проживання особи за такою адресою та не встановлює презумпцію проживання особи за цією адресою. Отже, беручи до уваги те, що позивачем та його представником належними та допустимим доказами доведено факт проживання [PERSON] з [PERSON] з 1976 року до дня смерті останньої, а відповідачем, всупереч приписів ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дані обставини не спростовані, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved