Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Представник відповідача - РБК «Райагробуд» у судові засідання, які призначалися на 27.09.2016 р., 24.11.2016р., будучи належним чином сповіщений, не явився, про причину неявки суд не сповістив, був попереджений, що на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки справа буде розглянута у його відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. Від третьої особи - Бессарабської товарної біржі заперечень, додаткових заяв не надходило. Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути у його відсутність. У звязку із цими обставинами суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечував. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія біржового договору купівлі продажу від 05.12.2001р.; копії витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб від 20.05.2013р., 23.08.2013р.; копія сигнальної картки автотранспорту; копія ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду від 02.08.2016р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до РБК «Райагробуд», зазначивши, що 05.12.2001р. між ним та членом товарної біржі - РБК «Райагробуд» в особі [PERSON], був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, згідно якого РБК «Райагробуд» продав, а позивач купив транспортний засіб марки «КамАЗ 53213» 1990 року випуску, державний номер [NUMBER]. Даний договір був зареєстрований представництвом Бессарабської товарної біржі, згідно Закону України «Про товарну біржу». Після укладання даного договору та вже на протязі 15 років, позивач володіє та користується вищевказаним транспортним засобом, несе необхідні витрати на його утримання, проводить заміну потрібних запчастин, тощо. Однак, у позивача виникла необхідність у відчуженні вказаного транспортного засобу, тому він звернувся до відповідних органів, але йому було розяснено, що він, як власник рухомого майна, має право користуватися та володіти рухомим майном, проте через ряд порушень, допущених біржею при оформленні договору, не може розпорядитися ним. Тому, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, продавець передав документи, рухомість в натурі. Позивач фактично вступив у володіння і розпорядження рухомістю, після укладання правочину користується транспортним засобом - тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки доводи позивача знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. У звязку з тим, що спірні правовідносини мали місце до 01.01.2004р. (тобто до введення в дію Цивільного кодексу 2003р.), застосовуються положення цивільного законодавства 1964 р. Згідно ст. 227 ЦК України 1964р. договір, укладений із порушеннями нотаріальної форми є недійсним. Однак, в ч.2 ст. 47 ЦК України 1964р. зазначено, що якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Аналогічні вимоги містить ст. 220 ЦК України 2003р. Таким чином, по даній справі між сторонами при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу передані гроші, позивачу об'єкт рухомості, яким він на теперішній час володіє і користується, проте через ряд допущених порушень при оформленні договору, не може ним розпорядитися. Вини сторін у порушенні вимог законодавства щодо нотаріального посвідчення договору немає, в даний час повторне оформлення купівлі-продажу є неможливим, оскільки дана юридична особа є банкрутом, тому це є неможливим. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, ч. 3 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки відповідача щодо транспортного засобу та встановленні права на рухомість у позивача, тому є правові підстави визнати договір дійсним та право власності на транспортний засіб за позивачем.

Outcome: approved