Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: надати дозвіл позивачу на тимчасовий виїзд за межі України до Сполучених Штатів Америки, Мексиканських Сполучених Штатів, Домініканської Республіки, Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, Франції, Іспанії та оформлення проїзних документів для тимчасового виїзду за кордон малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька - [PERSON] - у супроводі матері - [PERSON], терміном на три роки, а саме з 26.07.2016р. по 26.07.2019р., з обов'язковим поверненням дитини до постійного місця проживання; надати дозвіл позивачу на тимчасовий виїзд за межі України до Сполучених Штатів Америки та оформлення проїзних документів для тимчасового виїзду за кордон для лікування малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька - [PERSON] - у супроводі матері - [PERSON] терміном з 26.07.2016р. по 26.09.2016р., з обов'язковим поверненням дитини до постійного місця проживання; надати дозвіл на отримання віз Сполучених Штатів Америки, країн Шенгенської зони, Великої Британії та Північної Ірландії, Мексиканських Сполучених Штатів малолітній дитині - [PERSON], [INFO], без згоди та присутності батька - [PERSON]; надати позивачу дозвіл на оформлення та одержання в офіційних органах закордонного паспорту (в тому числі біометричного) для малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], без згоди та присутності батька дитини - [PERSON]. Заявлені вимоги вмотивовані тим, що 21.11.2003 року між сторонами був укладений шлюб, від якого сторони мають малолітню дитину - [PERSON] [INFO]. 14 липня 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва було винесено рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року визначено місце проживання дитини [PERSON], [INFO], разом з матір'ю. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 грудня 2010 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 2000,00 гривень, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15 листопада 2007 року і до її повноліття. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханнями щодо надання дозволу на виїзд дитини за межі України, однак, починаючи з 2015 року (після звернення позивача до суду з вказаними позовами), відповідач жодного дозволу не надав. Через ухилення відповідача від надання дозволу на виїзд дитини за межі України позивач не в змозі вивезти дитину на лікування та на море для оздоровлення. Дитині поставлений діагноз - порушення функціонування підшлункової залози (панкреатит). Згідно з рекомендаціями лікаря педіатра, дитині необхідне обов'язкове лікування та оздоровлення щонайменше двічі на рік. Позивач бажає створити для своєї дитини найкращі умови життя, тому просила відповідача надати згоду на виїзд дитини для проведення її лікування в спеціалізований клініці в Сполучених Штатах Америки. Проте, відповідач жодних документів не підписав, натомість почав вимагати від позивача грошову винагороду, після виплати якої він погодився б підписати необхідні документи для дитини. Позивач вважає, що наразі існує необхідність та наявні всі підстави для надання дозволу на строковий виїзд дитини до Сполучених Штатів Америки, що в повній мірі буде відповідати її інтересам. Оплату всіх витрат, що можуть бути з цим пов'язані, а також підготовку та реєстрацію всіх необхідних для виїзду документів для дитини, позивач в повній мірі бере на себе, як і всі інші зобов'язання пов'язані з перебування дитини за кордоном. Дитина вже проходила планове лікування в спеціалізованій клініці в США, після якого почувалася набагато краще. Проте, в такому лікуванні важливе значення має періодичність та регулярність графіку (в тому числі профілактичного) лікування. Окрім необхідності лікування [PERSON] в клініці в США, Позивач вбачає необхідність у відвіданні країн із морським кліматом зокрема, у профілактичних цілях, для підтримання її здоров'я в належному стані. Поряд із необхідністю та бажанням позивача пролікувати дитину, час від часу у [PERSON] виникає бажання та потреба у відвіданні інших країн, адже подорожі сприяють формуванню особистості дитини та допомагають підготувати її до самостійного життя. У зв'язку з цим, існує необхідність в наданні судом дозволу на виготовлення проїзних документів, віз та виїзд малолітньої [PERSON] - за межі України без згоди батька. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, представник позивача подала суду заяву, в якій позивні вимоги підтримала, просить розглянути справу у відсутності позивача та її представника, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання неодноразово не з'явився, був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи. Причин неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань суду не подав. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно. Відповідно до ст. ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.07.2011р. (а.с.33). Сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.48), що підтверджується свідоцтвом про народження, згідно якого відповідач є батьком [PERSON], яка в даний час перебуває на утриманні позивача та проживає з нею. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08.12.2010 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 2000,00 гривень, щомісячно, починаючи з 15 листопада 2010 року і до досягнення повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.38-40). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.10.2015 р. визначено місце проживання [PERSON], [INFO], з матір'ю - [PERSON] (а.с.34-36), проживання дитини з позивачем також підтверджується довідкою форми -3 від 25.03.2015 року (а.с.42) Згідно довідки №56 для одержання путівки на санаторно-курортне лікування, виданої Дитячою поліклінікою №1, [PERSON] рекомендовано санітарно-курортне лікування (а.с.46). Єврейський громадський центр Омахи листом від 13.05.2016р. запрошує [PERSON] відвідати їх літній табір (а.с.80-81). Центр єврейської спільноти в Омаха листом від 22.07.2016р. запрошує [PERSON] в ЦЄС Омаха, штат Небраска, для участі в осінній програмі та діяльності (а.с.82-83). Згідно довідки про неотримання аліментів від 24.02.2015р., [PERSON] згідно виконавчого листа №2-4917 від 22.12.2010р з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] за період з 01.05.2014р. по 31.01.2015р. аліменти не отримувала (а.с.47), крім того триває досудове розслідування в кримінальному провадження №12016100040009561 від 05.07.2016р. щодо [PERSON] за ч. 1 ст. 164 КК України (а.с.93). Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Представник [PERSON] - адвокат [PERSON] неодноразово направляв відповідачу [PERSON] листи з проханням надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини [PERSON] за межі України без присутності батька з метою оздоровлення та відпочинку (а.с.14,15).Однак відповідач дозволу на виїзд дитини за кордон не надав, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса [PERSON] від 20.05.2016р. (а.с.18) Відповідно до ч.7, 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині, законом та іншими засобами, повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, та в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України, а до досягнення шістнадцятирічного віку - на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч.3ст. 313 ЦК України). Пунктом 2 ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. В частині 1 пункту 2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не достигли 16-річного віку, у супроводі одно з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків про видачу проїзного документ дитини для самостійного виїзду за кордон та відсутності обставин що обмежують право на виїзд за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами) визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Суд, аналізуючи фактичні обставини справи та норми діючого законодавства, приходить до висновку, що відмова відповідача є безпідставною і такою, що порушує права неповнолітньої дитини на всебічний розвиток та відпочином, профілактичне лікування та оздоровлення, крім того, судом не встановлено обставин що обмежують право на виїзд за кордон неповнолітньої дитини. Разом з тим, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню - слід надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO], за межі України - до Сполучених Штатів Америки, Мексиканських Сполучених Штатів, Домініканської Республіки (зона дії візи США) та оформлення проїзних документів і віз, а також оформлення та одержання закордонного паспорту малолітньої, без згоди та супроводу батька по 26.07.2019р., оскільки необхідність та доцільність у виїзді доньки сторін до інших вказаних у позові країн об'єктивно не підтверджена наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджені судові витрати - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст. 7, 141, 150, 154, 155 СК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, Правил оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231,

Outcome: partial