Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 05 жовтня 1974 року. Весь цей час вони мешкали разом, вели спільне господарство та 07 жовтня 1992 року було придбано житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], незавершеного будівництва, готовністю 45 %. [PERSON] рішенням Перевальської міської ради № 13о від 20 серпня 1992 року було надано дозвіл на купівлю недобудованого будинку та покладено на нього обов'язок завершити будівництво цього будинку. Будівництво будинку було виконано, вся родина проживала в цьому будинку, однак [PERSON] помер [INFO], не здавши будинок до експлуатації. Позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але їй в цьому було відмовлено, оскільки спірне нерухоме майно не було здано до експлуатації. На підставі викладеного, представник позивача просить суд визнати за [PERSON] право власності на об'єкт незавершеного будівництва, готовністю 100 % за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, наполягає на задоволенні позову, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, незважаючи на те, що своєчасно й належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, у судове засідання не з'явилися по невідомій суду причині, заяв про згоду на участь в справі не надходило. 24 жовтня 2014 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства і підлягають повному задоволенню, з наступних підстав. З договору купівлі-продажу житлового будинку, незакінченого будівництвом від 07 жовтня 1992 року, посвідченого 07 жовтня 1992 року державним нотаріусом Перевальської державної нотаріальної контори Хоменко Л.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1-2140, вбачається, [PERSON] придбав незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 45 %, розташований за адресою: [ADDRESS] /а.с.16/. Відповідно до рішення виконавчого комітету Перевальської міської ради № 130 від 20 серпня 1992 року, [PERSON] дозволено придбати недобудований житловий будинок готовністю 45 % по [ADDRESS] та на нього покладений обов'язок з добудови будинку в строк до 1995 року /а.с.17/. З технічної документації на будинок [ADDRESS] вбачається, що житловий будинок з господарчими будівлями було збудовано в повному обсязі /а.с.19-22/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 22 жовтня 2013 року Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, [PERSON] помер [INFO] /а.с.15/. Згідно листа реєстраційної служби Перевальського районного управління юстиції у Луганській області № 132 від 22 квітня 2014 року провести державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою: [ADDRESS], за померлим [PERSON] неможливо /а.с.13/. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54 цс 12, яка відповідно до ст. 3607 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. На підставі викладеного, оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] придбав об'єкт незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS], готовністю 45 %, йому було дозволено закінчення будівництва вказаного житлового будинку з господарчими будівлями, ним було збудоване дане нерухоме майно до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд вважає, що [PERSON] набув право власності на об'єкт незавершеного будівництва, готовністю 100 %, за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 05 жовтня 1974 року, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 1974 року /а.с.14/. Ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Оскільки у судовому засіданні знайшло підтвердження, що [PERSON] є дружиною [PERSON], який помер [INFO], то вона є спадкоємцем за законом першої черги після смерті чоловіка відповідно до чинного законодавства України. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 37309995, виданого 06 травня 2014 року Другою луганською державною нотаріальною конторою, 06 грудня 2013 року Другою луганською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за заявою спадкоємця [PERSON] після смерті [PERSON], що помер [INFO] /а.с.18/. Як вбачається з акту голови вуличного комітету № 39 м. Перевальська [PERSON] [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. з 1992 року з нею також проживав її чоловік, [PERSON] до смерті [INFO] /а.с.23/. Відповідно до довідки від 25 травня 2014 року, виданої об'єднанням власників багатоквартирного будинку «Надія-97», [PERSON] з 18 лютого 1986 року до моменту смерті, [INFO], був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.24/. Згідно паспорту позивача [PERSON] серії [NUMBER], виданого 12 квітня 2000 року Артемівським РВ ЛМУ УМВС України у Луганській області, вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а.с.9/. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони знають родину позивача на протязі тривалого часу та підтвердили, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON], який помер [INFO]. За життя ним був придбаний об'єкт незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS]. Житловий будинок з господарчими будівлями було збудовано ним разом з позивачем, в даному житловому будинку вони проживали усією родиною до смерті [PERSON]. На теперішній час позивач продовжує проживати в спірному будинку та повністю користуватися спадковим майном померлого чоловіка. Зі слів позивача, їм відомо, що й вона й її померлий чоловік зареєстровані в м. Луганську. Ч. 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого строку, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що на час відкриття спадщини, тобто на день смерті [PERSON], [PERSON] мешкала разом з ним за однією адресою, були зареєстровані за однією адресою, після смерті чоловіка, позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, тому вона є такою, що прийняла спадщину після померлого чоловіка, [PERSON] згідно вимог ЦК України. Відповідно до постанови державного нотаріуса Другої луганської державної нотаріальної контори Якімової Ж.В. від 06 травня 2014 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], Луганської області після померлого [PERSON], оскільки спадкодавець [PERSON] за життя не зареєстрував ні вказаний об'єкт нерухомого майна, ні право власності на нього відповідно до законодавства, що діяло на той час виникнення права, здійснити державну реєстрацію права на нерухоме майно відповідно до діючого законодавства за померлим неможливо /а.с.10-12/. Згідно п. 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки [PERSON] повністю володіє і користується набутим майном, її дії не суперечать закону, нею обрано спосіб захисту свого права, передбачений діючим цивільним законодавством України, оскільки одержати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вона не має змоги, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що було підтверджено в судовому засіданні, а право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації відповідно до ст. 182 ЦК України, але тільки за заявою осіб, визначених в ч. 7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», де зазначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом, і іншого способу зареєструвати нерухоме майно не існує, суд вважає, що згідно зі ст. 328 ЦК України можливо визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, [PERSON], який помер [INFO], право власності на об'єкт незавершеного будівництва, готовністю 100 %, за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved