Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача борг за договором позики в сумі 457264,00грн., з яких 383664,00 грн. - сума основного боргу та 73600,00грн. - проценти за користування позикою. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 25.11.2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, згідно умов якого позивачем надано у борг відповідачу грошові кошти в сумі 48000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день підписання цього договору складає 383664,00грн., а відповідач зобов'язався повернути позику у строк до 02.12.2013 року зі сплатою процентів у розмірі 400,00 доларів США на місяць, що за офіційним курсом НБУ складає 3200,00 грн., про що останнім було складено боргову розписку. Однак, в порушення договірних зобов'язань та на неодноразові звернення позивача відповідач у визначений договором строк борг позивачу не повернув, що є підставою звернення позивача з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики з урахуванням процентів за користування позикою. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, однак представник позивача подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, у тому числі й через оголошення у пресі, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань не надав. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно. Відповідно до ст. ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов'язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть ста\-ти будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов?язки, які покладаються на них за договором. Судом встановлено, що 25.11.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець [PERSON] передала у власність позичальникові [PERSON], а позичальник отримав грошові кошти в сумі 48000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день підписання цього договору складає 383664,00грн. Позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві суму позики зі сплатою процентів у розмірі 400,00 доларів США на місяць, що за офіційним курсом НБУ складає 3200,00грн. Виконання позичальником свого зобовязання щодо повернення грошових коштів та сплати процентів за цим договором має бути здійснено у доларах США готівкою у строк до 02.12.2013 року. Відповідно до п. 6 Договору, підписання цього договору позичальником свідчить про те, що [PERSON] отримав у власність від [PERSON] на умовах, встановлених цим Договором, зазначені грошові кошти (позику). Одночасно з отриманням грошових коштів (позики) позичальник має передати позикодавцю власноручно написану розписку про таке отримання з обов'язковою вказівкою на цей Договір (а.с.37). На виконання зазначеного пункту договору [PERSON] написано розписку про те, що він отримав від [PERSON] суму позики в розмірі 48000,00 доларів США, що в еквіваленті становить 383664,00грн., які зобов'язався повернути у строк зазначений в договорі позики від 25.11.2013р. За договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, що визначено положеннями ст. 1046 ЦК України. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не передбачено законом або договором. Розмір процентів визначається договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як убачається з матеріалів справи, на час звернення позивача з даним позовом до суду відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов'язання, грошові кошти у визначений Договором строк позивачу не повернув, що не спростовано відповідачем відповідно до наявних в матеріалах справи доказів. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Згідно позовної заяви, сума процентів за договором позики розрахована позивачем за 23 місяці, тобто з 25.11.2013р. по 25 10 2014р. включно. На 04.04.2016р., тобто на день ухвалення рішення, офіційний курс Національного банку України становить 2610.8475грн. за 100,00 доларів США. Таким чином, на день ухвалення рішення, сума боргу становить: за тілом позики - 1253206,80грн. (48000,00 х 26,108475); за процентами - 240197,97грн. (9200,00 (400х23) х 26,108475). Виходячи з наведеного та положень ст.11 ЦПК України щодо розгляду справи в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики в сумі 457264,00грн., з яких 383664,00 грн. - сума основного боргу та 73600,00грн. - проценти за користування позикою. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4572,64грн. На підставі викладеного, ст. 6, 526, 530, 533, 625, 627, 1046-1049 ЦК України,

Outcome: approved