Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Представник позивача 03.01.2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Державний нотаріус Першої Київської державної нотаріальної контори Кароєва-Яремчук Тетяна Михайлівна про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в якому просив суд визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.05.2018 № 15-221, видане державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Кароєвою-Яремчук Т.М. недійсним в частині включення до складу спадщини гр. [PERSON] недоотриманої її покійною матір`ю [PERSON] , суми страхової виплати в розмірі 51045,30 грн. за період з 01.12.2014 р. по 18.08.2017р. та стягнути витрати по сплаті судового збору. Обґрунтовуючи позов позивачем зазначено, що 14.05.2018 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Кароєвою-Яремчук Т.М. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом №15-221, згідно якого нотаріус посвідчив, що спадкоємцем вказаного в свідоцтві майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] Спадщина складається з суми недоотриманих страхових виплат, у зв`язку зі смертю в розмірі 51 045,30 грн., яка належить до виплати спадкодавцю. Позивач вважає, що свідоцтво на право на спадщину за заповітом на ім`я відповідача необхідно визнати частково недійсним, оскільки спадкодавець [PERSON] , за життя, не скористалася своїм правом на отримання призначених страхових виплат, тому позивачем щомісячні страхові виплати [PERSON] не нараховувались з 01.12.2014 року по день її смерті, не є спадковою масою й не можуть передаватись членам сім`ї чи входити до складу спадщини. Ухвалою суду від 14.01.2019 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 29-30 ). 04.02.2019 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій він заперечував проти задоволення вимог позивача з підстав необгрунтованості. Та вказав, що матір відповідача не була зобов`язана переміщуватися з тимчасово окупованої території України для звернення про продовження страхових виплат, відсутність такого звернення не є підставою припинення виплат, склад спадщини, визначений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Кароєвою-Яремчук Т.М. у свідоцтві про право на спадщину за заповітом є правильним, нотаріус відповідно до вимог ст.1227 ЦК України правомірно видав відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом, у тому числі на недоотримані страхові виплати, оскільки його зміст повністю кореспондується зі змістом інформації з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про наявність заборгованості за страховими виплатами, тому вважає позовні вимоги необгрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, просив відмовити в задоволенні позову (а.с. 37-52). 19.02.2019 року від представника позивача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області - Машко Н.М., надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої на вимогах позову наполягав, з підстав викладених в позовній заяві (а.с. 64-66). Ухвалою суду від 04.03.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду та витребувано у державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Кароєвою-Яремчук Т.М., копію спадкової справи померлої [PERSON] (а.с. 85-86 ). 12.03.2019 року від представника третьої особи - Першої Київської державної нотаріальної контори, надійшли заяви про розгляд справи за відсутності представника, в яких просить прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства (а.с. 95, 139, 167). 01.04.2019 року до суду на виконання вимог ухвали суду від 04.03.2019 року від Першої київської державної нотаріальної контори, надійшла копія спадкової справи померлої [PERSON] (а.с. 97-130). Представником позивача надано до суду заяву про розгляд справи без його участі, повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити (а.с. 62). Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог позивача з підстав викладених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відмову в задоволені позовних вимог з наступних підстав. Згідно з ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п.1 та 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України серед способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права та визнання правочину недійсним. Згідно ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини. Згідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частина 1 ст.1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не має право на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно до п.п. 23, 27 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Судом встановлено, що 15.11.2017р. [PERSON] звернулась до Першої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] за заповітом та законом (а.с.99). 14.05.2018 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Кароєвою-Яремчук Т.М. видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом м №15-221, згідно якого нотаріус посвідчив, що спадкоємцем вказаного в свідоцтві майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] Спадщина складається серед іншого, з суми недоотриманих страхових виплат в розмірі 51045,30 грн., яка належала спадкодавцю, що підтверджується довідкою, виданою управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області від 05.12.2017 року вих. №03/2675 (а.с.11, 126 129). Згідно ст. 81 ЦПК України, на сторони покладено обов`язок доведення тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем зазначено, що потерпіла [PERSON] перебувала на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Луганську, яке на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території України. Відділенням у м. Луганську не здійснено переміщення у населені пункти, де органи державної влади виконують свої повноваження у повному обсязі, тому нарахування та виплату страхових виплат потерпілим у відділенні припинено з 01.12.2014 року. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року по справі № 243/3505/16-ц, зазначено зокрема, що жоден із законів не передбачає такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної. Більш того, у вказаній постанові ВС наголошено, що підзаконні нормативні акти не регулюють питання щодо здійснення страхових виплат особам, які з районів проведення АТО до теперішнього часу не переселилися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади України. Ці підзаконні акти не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Підсумовуючи наведене, суд дійшов до висновку, що померла [PERSON] не зобов`язана була переміщуватися з тимчасово окупованої території України для звернення про продовження страхових виплат, відсутність такого звернення не є підставою припинення виплат. Склад спадщини, визначений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори у свідоцтві про прийняття спадщини за заповітом, є правильним, нотаріус відповідно до вимог ст. 1227 ЦК України правомірно видав відповідачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у тому числі на недоотримані страхові виплати, оскільки його зміст повністю відповідає довідці виданої Фондом про наявність заборгованості за страховими виплатами. З огляду на це, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають. Відмовляючи у задоволенні позову за необґрунтованістю, суд, відповідно до п.2 ч.1 ст. 141 ЦПК України, покладає судові витрати на позивача, тому позовні вимоги у частині стягнення з відповідача сплаченого судового збору задоволенню також не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed