Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою до відповідачів, в якій просить позбавити [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , права користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог зазначив, що [PERSON] є власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] перебуває з відповідачем, [PERSON] , у шлюбі. Від цього шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 01.01.2015 відповідач [PERSON] та їх спільні з позивачем діти [PERSON] та [PERSON] , виїхали з території України на постійне місце проживання до Республіки Білорусь. У зв`язку з реєстрацією дружини та дітей у належному позивачу житловому будинку, він фактично позбавлений права щодо отримання субсидії на оплату комунальних послуг, чим порушується його право власності, тому позивач вимушений звернутися до суду з дійсним позовом. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 24 квітня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання на 24.05.2019. 24.05.2019 підготовче судове засідання не відбулося у зв`язку з перебування головуючого судді Проньки В.В. у відрядженні. Підготовче судове засідання відкладено до 06.06.2019 до 14 год. 00 хв. Позивач та його представник в підготовче судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце підготовчого судового засідання повідомлені належним чином, представник позивача надав заяву, в якій просить підготовче судове засідання проводити без його участі та участі позивача. Відповідачі в підготовче судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, від відповідача [PERSON] надійшла заява від 14.05.2019, посвідчена нотаріусом Гомельського нотаріального округу Республіки Беларусь [PERSON] , в якій відповідач, діючи в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , не заперечує проти позбавлення її та її неповнолітніх дітей права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , з позовними вимогами згодна в повному обсязі, розгляд справи просить проводити без її участі. Представник третьої особи Новорозсошанської сільської ради Новопсковського району Луганської області в підготовче судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без участі представника Новорозсошанської сільської ради. Представник третьої особи Служби у справах дітей Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області в підготовче судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала заяву про проведення підготовчого судового засідання без її участі. Також від третьої особи Служби у справах дітей Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області до суду надійшли письмові пояснення, в яких вона зазначає, що позивачем не надано документів, підтверджуючих, що малолітні діти мають інше житло та інше постійне місце реєстрації, а тому зняття з реєстрації місця проживання малолітніх дітей без реєстрації за іншим місцем проживання суперечитиме Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», а саме ст. 12, у якій зазначено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Матеріалами справи встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 28.09.2010, посвідченого приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу Чернявською І.В., зареєстровано в реєстрі № 2885 та Витягом про державну реєстрацію прав, виданим Новопсковським районним бюро технічної інвентаризації від 03.12.2010 за № 28229425, номер запису 319 в книзі 7а. Вказаний житловий будинок хоча і був придбаний [PERSON] в період шлюбу з [PERSON] , однак на підставі заяви останньої від 28.09.2010, посвідченої приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу Чернявською І.В., реєстр № 2884, [PERSON] погодилася з тим, що даний будинок не буде спільною сумісною власністю подружжя, а буде особистою приватною власністю позивача як набутий за його особисті кошти. З довідки, виданої 14.03.2019 Новорозсошанською сільською радою Новопсковського району Луганської області за вих. № 368, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , голова домогосподарства; [PERSON] , [INFO] , дружина; [PERSON] , [INFO] , дочка; [PERSON] , [INFO] , син. Згідно акту підтвердження проживання, складеного комісією у складі: голови комісії - сільського голови Ізюмського І.В., секретаря сільської ради Золотарьової О.В., депутата сільської ради Вакуленка Є.В., сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та її неповнолітні діти [PERSON] , [PERSON] , дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживають з 01.01.2015. Батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 06.11.2006 Новорозсошанською сільською радою Новопсковського району Луганської області, свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 01.07.2010 Новорозсошанською сільською радою Новопсковського району Луганської області. Відповідно до свідоцтвом про надання додаткового захисту в Республіці Білорусь [NUMBER], виданим 11.10.2018 управлінням по громадянству та міграції УВС Гомельського облвиконкому, [PERSON] та її неповнолітні діти [PERSON] , [PERSON] , проживають в Республіці Білорусь. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно зі ст. ст. 379, 382 ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Оскільки матеріалами справи було встановлено, що відповідачі є членами сім`ї позивача, втім не проживають з 01.01.2015, тобто понад один рік без поважних причин в домоволодінні, що належить на праві власності позивачу, договірні відносини між позивачем та відповідачами щодо винаймання спірного житла відсутні, а подальша реєстрація [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в належному позивачу будинку створює перешкоди у реалізації позивачем права користування та розпоряджання своїм майном як власником, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] про позбавлення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] права користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . При вирішенні питання про позбавлення малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , права користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного. За приписами ч. 2, ч. 4 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Оскільки суд дійшов висновку, що мати малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] - відповідач [PERSON] втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , діти залишили зареєстроване місце проживання разом з матір`ю, мати надала згоду на позбавлення їх права користування даним приміщенням, суд приходить до висновку про можливість позбавлення малолітніх [PERSON] та [PERSON] права користування вказаним житловим приміщенням. Суд при цьому зазначає, що діти за своїм віком не можуть залишатися за місцем проживання окремо від батьків, що в такому разі буде суперечити наведеним вище вимогам ст. 29 ЦК України. Право малолітньої особи на користування даним житловим приміщенням є також похідним від права її батьків, на яких відповідно до норм чинного сімейного законодавства покладається обов`язок щодо утримання, піклування та створення належних умов існування малолітньої дитини. Представник третьої особи в письмовому запереченні зазначає, що зняття з реєстрації місця проживання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб, стосовно яких встановлено опіку чи піклування, здійснюється за погодженням з органами опіки і піклування. В даному випадку діти не є сиротами та не визнані дітьми, позбавленими батьківського піклування, тому застосування Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» є недоречним, так як згідно преамбули даного закону цей Закон визначає загальні засади соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей, забезпечує правове регулювання відносин у суспільстві, які спрямовані на реалізацію бездомними особами і безпритульними дітьми прав і свобод, передбачених Конституцією та законодавством України, створює умови для діяльності громадських та благодійних організацій, що працюють у сфері соціального захисту населення. За таких обставин, приймаючи до уваги вимоги позивача, який просив позбавити відповідачів права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , відповідач [PERSON] не заперечувала проти цього, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору, у розмірі 384,20 грн. Решту сплаченого судового збору необхідно стягнути з відповідача [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , на користь позивача.

Outcome: approved