Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що будинок [ADDRESS] , належить їй на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 грудня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Кролевецької ДНК та підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. 21 березня 2012 року [PERSON] зареєструвала своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] , згоду на це дала вона, позивачка. Однак, вона за вказаною адресою не проживає, особисті речі в будинку відсутні, комунальні послугу не сплачує, які на неї нараховані. Враховуючи викладене, позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратили право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] . Позивач та її представник належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. (а.с.37) Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивача суд вирішив можливим розглянути справу у відсутність позивача. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання\~ (а.с. 20), в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин неявки, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подала. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с.8, 9) Відповідно до довідки виконавчого комітета Мутинської сільської ради від 26.10.2018 року №1343 в будинку [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.10) За змістом довідки свідків [PERSON] та [PERSON] , яка посвідчена секретарем Мутинської сільської ради Кролевецького району Сумської області [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , не проживає (а.с.11) За змістом позовної заяви [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] (а.с.3) Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач в належному позивачу будинку [ADDRESS] , не проживає без поважних причин більше одного року підряд. Поважних причин непроживання відповідача більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено. Судом не встановлено, що між позивачем і відповідачем була домовленість про збереження за останньою права користування спірним житловим приміщенням, не встановлено, що відповідач оспорювала виселення зі спірного житла, зверталась до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надала суду доказів, що покинула житло проти її справжньої волі. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Сторонам, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази. На відповідача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести відповідно до вимог ст.12, 13 ЦПК України за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 78-80 ЦПК України, протилежне, на що позивач посилається як на підставу своїх вимог. Відповідач не надала відзиву на позов та доказів, які спростовують вимоги позивача. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідач [PERSON] , не є власником або наймачем житла (будинку), який належить на праві власності [PERSON] , та не проживають за адресою: [ADDRESS] , більше одного року. Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV. Судові витрати за клопотанням позивача (а.с.5) залишити за нею. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved