Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Представник заявника звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті особи в певний час. В своїй заяві представник зазначив, що 20 лютого 2016 року за місцем реєстрації проживання у місті Севастополь помер батько заявника - [PERSON], [INFO], про що Відділом записів актів громадянського стану Балаклавського району міста Севастополя Управління записів актів громадянського стану міста Севастополя було зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво про смерть. Проте зареєструвати смерть [PERSON] заявник не має можливості, оскільки документи про смерть видані на анексованій території міста Севастополь, скріплені печаткою території, що не визнана державою Україна, у звязку з чим йому було відмовлено у державній реєстрації смерті батька [PERSON]. Посилаючись на викладене, представник заявника просив встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], який помер у місті Севастополь 20 лютого 2016 року. У судове засідання заявник, представник заявника не зявилися, надали до суду заяви, в яких просили справу розглядати за їх відсутності та вказали, що заявлені вимоги підтримують. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечував. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, обєктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Як вбачається із свідоцтва про смерть серії І-КМ №511, виданого російською мовою Відділом записів актів громадянського стану Балаклавського району міста Севастополя Управління записів актів громадянського стану міста Севастополя, 20 лютого 2016 року у місті Севастополь помер [PERSON], [INFO], актовий запис №127 ( а.с.7). [PERSON] (заявник) є сином померлого [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії IV-ЯР №227670, виданого Нахімовським рай бюро ЗАГС 06 жовтня 1959 року (а.с.6). Згідно повідомлення Глобинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області № 1101/15.3-04-28 від 08 травня 2018 року, згідно даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян, актовий запис про смерть гр. [PERSON], [INFO], який помер 20 лютого 2016 року у місті Севастополь, відсутній ( а.с. 25). При зверненні до Глобинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області з метою державної реєстрації смерті батька заявнику було відмовлено з тих підстав, що документи подані заявником для реєстрації смерті, видані на анексованій території Автономної Республіки Крим, державними органами України не визнаються та не відповідають встановленій формі (а.с. 8). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно зіст.317 Цивільного процесуального кодексу Українизаява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до п.13постанови №5 Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. За змістом ч.1ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі яких здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Наказом Міністерства охорони здоров'я України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» від 08.08.2006 року № 545. Відповідно до положень наказу, підставами для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть, форма якої затвердженанаказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Згідно з п. 1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. З аналізу вищенаведеного законодавства, суд дійшов до висновку, що Свідоцтво про смерть, видане 24 лютого 2016 року російською мовою Відділом записів актів громадянського стану Балаклавського району міста Севастополя Управління записів актів громадянського стану міста Севастополя, тобто органом, який створений та діє у порядку не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків, що позбавляє[PERSON], який є громадянином України, зареєструвати смерть батька. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Судом встановлено, що орган державної реєстрації актів цивільного стану не має можливості зареєструвати смерть особи через відсутність документів встановленої форми. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, оскільки реєстрація смерті батька неможлива без відповідного рішення суду, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved