Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, надав відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог в частині визнання за нею права власності на ? частину земельної ділянки площею 0,0104 га, призначеної для індивідуального садівництва, розташованої по вул. Тихій (Дзержинського), 84 а в м.Рені, оскільки ст. 81 ЗКУ для іноземців встановлені певні обмеження у набутті права власності на землю. Щодо задоволення інших вимог не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Представник позивачки [PERSON] [PERSON] на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту позивачки громадянки РФ; копія свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] із [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер 11.12.2017 року; копія заяви позивачки про прийняття спадщини від - 01.03.2018р.; копії інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 24.07.2018р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по вул. Тихій, 84-а в м. Рені Одеської області, оформленого на імя [PERSON], [PERSON]; копії довідок відділу у Ренійському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області про нормативну грошову оцінку землі; копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права спільної власності за [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1 га, виділену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану по вул. Дзержинського (нині вул. Тиха), 84а в м.Рені (по ? частині за кожним співвласником); копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права спільної власності за [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по вул. Дзержинського (нині вул. Тиха), 84а в м.Рені (по ? частині за кожним співвласником); копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права спільної власності за [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0104 га, виділену для індивідуального садівництва, розташовану по вул. Дзержинського (нині вул. Тиха), 84а в м.Рені (по ? частині за кожним співвласником); копії договорів купівлі-продажу земельних ділянок і житлового будинку від 22.05.2013 року; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.08.2018 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі є вдовою [PERSON] За життя [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу від 22.05.2013 р. належало на праві спільної часткової власності наступне майно: -? частина житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по вул. Дзержинського (нині вул. Тиха), 84а в м.Рені Одеської області; -? частина земельної ділянки площею 0,1 га, виділеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої по вул. Дзержинського (нині вул. Тиха), 84а в м.Рені Одеської області; -? частина земельної ділянки площею 0,0104 га, виділеної для індивідуального садівництва, розташованої по вул. Дзержинського (нині вул. Тиха), 84а в м.Рені Одеської області. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 11.12.2017р. помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини (01.03.2018р.) позивачка звернулася до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка за законом. Таким чином, позивачка дружина померлого, єдина спадкоємиця, яка заявила про себе шляхом подачі заяви про прийняття спадщини за законом. Відповідач на спадщину не претендує, не заперечує, щоб її оформила позивачка з урахування обмовок, викладених у відзиві на позов. Інших спадкоємців немає. Пізніше, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказане майно, про що 01.08.2018р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на майно, як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. \~ \~ \~ \~Як було встановлено судом, [PERSON] на випадок своєї смерті не розпорядився належним йому майном, отже спадкування після його смерті здійснювалося за законом. Після смерті чоловіка позивачка в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, отже, вважається такою, що прийняла спадщину за законом. Як зазначила позивачка, після смерті чоловіка у неї були відсутні правовстановлюючі документи на спадкові будинок та земельні ділянки. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка не має можливості у звязку із відмовою нотаріуса з причини відсутності правовстановлюючих документів. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину юридично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у подачі відповідної заяви про прийняття спадщини, діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання правовстановлюючих документів на будинок та землю, розпорядження щодо їхнього цільового використовування тощо). Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки подала заяву про прийняття спадщини та не заявила про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є субєктом набуття права власності на будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно. Що стосується\~заперечень,\~викладених представником\~відповідача у\~відзиві на\~позов,\~суд зазначає,\~що відповідно\~до \~ вимог\~ст..\~81\~Земельного Кодексу\~України громадяни\~України набувають\~права власності\~на земельні\~ділянки на\~підставі: а)\~придбання за\~договором купівлі-продажу,\~ренти,\~дарування,\~міни,\~іншими цивільно-правовими\~угодами; б)\~безоплатної передачі\~із земель\~державної і\~комунальної власності; в)\~приватизації земельних\~ділянок,\~що були\~раніше надані\~їм у\~користування; г)\~прийняття спадщини; ґ)\~виділення в\~натурі (на\~місцевості)\~належної їм\~земельної частки\~(паю). Іноземці\~та особи\~без громадянства\~можуть набувати\~права власності\~на земельні\~ділянки несільськогосподарського\~призначення в\~межах населених\~пунктів,\~а також\~на земельні\~ділянки несільськогосподарського\~призначення за\~межами населених\~пунктів,\~на яких\~розташовані об'єкти\~нерухомого майна,\~що належать\~їм на\~праві приватної\~власності. Іноземці\~та особи\~без громадянства\~можуть набувати\~права власності\~на земельні\~ділянки відповідно\~до частини\~другої цієї\~статті у\~разі: а)\~придбання за\~договором купівлі-продажу,\~ренти,\~дарування,\~міни,\~іншими цивільно-правовими\~угодами; б)\~викупу земельних\~ділянок,\~на яких\~розташовані об'єкти\~нерухомого майна,\~що належать\~їм на\~праві власності; в)\~прийняття спадщини. Разом із\~тим,\~ч.\~4\~ст.\~81\~ЗК України\~передбачено,\~що землі\~сільськогосподарського призначення,\~прийняті у\~спадщину іноземцями,\~а також\~особами без\~громадянства,\~протягом року\~підлягають відчуженню.\~ При розгляді даної справи мова йде про набуття земельних ділянок у власність через прийняття спадщини, позивачка громадянка РФ (іншої держави), отже суд не вбачає жодних перешкод для визнання за нею права власності і на земельні ділянки, у т.ч. і на ? частину земельної ділянки, виділеної для індивідуального садівництва, визнає за нею це право власності з умовою, що передбачена ч. 4 ст. 81 ЗК України.

Outcome: approved