Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») Савіхіна А.М [PERSON] звернулась до Згурівського районного суду Київської області з позовною заявою, в якій зазначає, що 14.08.2009 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та отримав в Банку кредит у розмірі 10400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. 08.05.2015 року [PERSON] помер. Кредитні правовідносини допускають правонаступництво, а отже, зобов`язання за кредитним договором перейшли до його спадкоємців та таким чином відбулась заміна боржників за забов`язанням. Спадкоємцями померлого є його діти, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .Відповідачі спадщину прийняли, оскільки на момент смерті спадкодавця були зареєстровані та постійно проживали разом з ним за однією адресою: [ADDRESS] . Протягом шестимісячного строку з часу смерті [PERSON] відповідачі із заявами про відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, а тому в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли. Відсутність свідоцтв про право на спадщину не позбавляє права на спадщину. У встановленому законом порядку позивач 30.12.2015 року направив претензію кредитора до Згурівської районної державної нотаріальної контори. 30.09.2019 року Банком відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] направлено листи-претензії, в яких позивач пред`явив свої вимоги, проте відповідачі вимоги кредитодавця не задовольнили. Розмір заборгованості за кредитом становить 9902,35 грн. та складається з наступного: 9702,31 грн. заборгованість за тілом кредиту, 200,04 грн. заборгованість за відсотками. Враховуючи вищевикладене, представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Сахіна А.М. просила суд стягнути з відповідачів на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.08.2009 року в загальному розмірі 9902,35 грн. та судовий збір у розмірі 2102,00 грн. У визначений судом строк відповідачем [PERSON] до суду подано заяву. В якій вона виклала відзив на позовну заяву, невизнання позову обґрунтовувала тим, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатись про відкриття спадщини , пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку смерті. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у вищезазначені строки, позбавляється права вимоги. Вимоги кредитора задовольняються в межах майна, одержаного у спадщину. Відповідачі спадщину після смерті батька [PERSON] не приймали, не вчиняли жодних дій що свідчать про прийняття спадщини, зокрема до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались. На момент смерті батька відповідачі лише були зареєстровані із ним за однією адресою, фактично вони проживали за іншою адресою. Крім того, після смерті [PERSON] відсутня будь-яка спадщина у вигляді нерухомого майна, грошових вкладів, недоотриманої пенсії чи інших речей, які можуть бути успадковані. Спадкова маса відсутня. До того ж, АТ «ПРИВАТБАНК» звернувся до відповідачів з претензією з пропуском шестимісячного строку, так як станом на 19.12.2015 року позивачу було відомо про смерть [PERSON] і про те, що відповідачі зареєстровані разом з ним. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , про що складено актовий запис про смерть № 07 від 04 квітня 2011 року (копія актового запису про смерть а.с.61). З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] закрити, оскільки справа в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Приймаючи таке рішення суд керується правовою позицією Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16-ц, яка полягає в наступному. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року (аналогічна норма права міститься й у пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України), суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (пункт 6 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року, пункт 7 частини першої статті 255 ЦПК України). З аналізу пункту 6 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року (пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України) вбачається, що правонаступників у справу можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася вже після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі. Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті У статті 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин. Згідно з частиною першою статті 26 ЦПК України 2004 року у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб (аналогічна норма у частині першій статті 42 чинного ЦПК України). У статті 28 ЦПК України 2004 року визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи (стаття 46 чинного ЦПК України). Частиною першою статті 29 ЦПК України 2004 року передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 чинного ЦПК України). Системний аналіз вказаних норм права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України та частини другої статті 48 чинного ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути живим. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України, пункт 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року). Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України 2004 року сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 чинного ЦПК України). Аналіз вказаних норм процесуального права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України та частини другої статті 48 чинного ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі повинен мати цивільну процесуальну правосуб`єктність. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України, пункт 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року). При цьому норма статті 205 ЦПК України 2004 року (статті 255 чинного ЦПК України) є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України (пунктами 1-7 статті 205 ЦПК України 2004 року), незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. Вказаний висновок узгоджується з принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним й безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю\~ухвалою закриває\~провадження у\~справі,\~якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Враховуючи те, що [PERSON] помер [INFO] , тобто до часу звернення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із позовом до суду та набуття ним статусу відповідача, суд вважає за необхідне провадження у справі в частині вимог до [PERSON] закрити, оскільки справа в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. В частині позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до відповідачів [PERSON] , [PERSON] справа підлягає до розгляду по суті. В судове засідання позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свого представника не направив, про час і місце розгляду справи позивач повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] направила до суду заяву, в якій просила справу розглядати у відсутність\~ представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідачі [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги не визнали. Невизнання позову обґрунтовувала тим, що після смерті батька [PERSON] вони спадщину не приймали. До складу спадщини входить лише житловий будинок в с. Нова Олександрівка, в якому на даний час відповідачі не проживають. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову щодо позовних вимог до [PERSON] [PERSON] необхідно відмовити повністю, виходячи з наступного. Дослідженими письмовими доказами по справі встановлено, що 14.08.2009 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є\~АТ КБ «ПРИВАТБАНК»\~та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та отримав в Банку кредит у розмірі 10400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом, що встановлено з копії анкети-заяви\~про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку\~(а.с.10), витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору\~ (а.с.124-133), виписки по картковому рахунку (а.с.116-118), довідки про відкриті на ім`я [PERSON] кредитні картки (а.с.120). При укладанні договору сторони керувались ч. 1\~ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лиш шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. [PERSON] помер [INFO] (копія свідоцтва про смерть а.с.24). Станом на дату смерті [PERSON] розмір заборгованості перед Банком за кредитом становить 9902,35 грн. та складається з наступного: 9702,31 грн. заборгованість за тілом кредиту, 200,04 грн. заборгованість за відсотками (розрахунок заборгованості а.с.7-9). Згідно ст.1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті. Зі смертю позичальника зобов`язання щодо повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються ст.ст.1281 і 1282 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Відповідно ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці в спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника й вирішуються в порядку положень ст.1282 ЦК України. Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі\~№640/6274/16-ц роз`яснено, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені в чч.2 та 3 ст.1282 ЦК, оскільки в разі пропуску таких строків на підставі ч.4 ст.1281 ЦК кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених у ст.1282 ЦК, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд установлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора суду належить установити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . Часом відкриття спадщини є день смерті [PERSON] (ч. 2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] починається з 08.05.2015 року. Банком у визначений ст. 1282 ЦК України строк висунуто вимогу до спадкоємців померлого [PERSON] шляхом направлення її 30.12.2015 року до Згурівської районної державної нотаріальної контори. Згурівською районною державною нотаріальною конторою листом № 22/01-16 від 19.01.2016 року Банку було повідомлено, що спадкоємці [PERSON] до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались, спадкова справа до майна померлого не заводилась (копія листа а.с.30). 30.09.2019 року банком направлено листи-претензії, адресовані спадкоємцям померлого [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (копії листів-претензій а.с.31-33, копія реєстру згрупованих поштових відправлень, копія фіскального чеку ДД ПАТ «Укрпошта» - а.с.34-36). Суд не приймає до уваги посилання відповідачки [PERSON] на те, що Банк несвоєчасно звернувся із вимогою до спадкоємців, а тому позбавляється права такої вимоги, оскільки Банком своєчасно подано таку вимогу до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. В силу ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Судом встановлено, що заповіти [PERSON] не складались. Спадкоємцями першої черги за законом є відповідачі [PERSON] , [PERSON] . Спадкова справа до майна померлого не заводилась (інформаційні довідки із Спадкового реєстру а.с.103-104). Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1268\~ЦК Україниспадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На момент смерті [PERSON] разом з ним за однією адресою були зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , проте суд не приймає цю обставину, як беззаперечний доказ прийняття ними спадщини. Відповідачі жодних дій, які б свідчили про прийняття ними спадщини не вчинили. До нотаріальної контори чи суду з приводу оформлення спадкових прав не звертались. Крім того, в ході судового розгляду відповідачі зазначили, що на момент смерті [PERSON] вони проживали окремо. Спадщину після його смерті не приймали та не мають наміру приймати. З огляду на положення ч. 1 ст. 1281 ЦК України, щодо того, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, підстави для задоволення вимог позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до відповідачів [PERSON] , [PERSON] відсутні. Відповідачі спадщину після смерті [PERSON] не приймали, а відповідно і спадкове майно після його смерті не отримували. Відповідно до ч.ч. 1,6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що позивачем не доведено обставини, на які він посилається у позові як на підстави своїх вимог до відповідачів, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити повністю. На підставі\~ст.\~141\~ЦПК\~України судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають. Відповідачами про судові витрати суду не заявлено.

Outcome: dismissed