Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що після смерті баби позивача [PERSON] Дем»янівни, яка померла 27 грудня 2003 року, відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку № 66 по вул.. Стасюка в с.В.Стариця Бориспільського району Київської області. На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, однак з тієї причини, що, за життя, не здійснила державну реєстрацію житлового будинку, позивач не може успадкувати його в нотаріальному порядку. А тому просить суд визнати за позивачем [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, в порядку спадкування за заповітом після смерті баби. Представник позивача в судовому засіданні присутнім не був, однак надав суду заяву, якою підтримує позов, просить його задовольнити та розглядати справу без його участі. Відповідач, Сеньківська сільська рада, в судове засідання свого представника не направив, але направили суду листа, в якому просили розглядати справу без представника сільської ради, заперечень щодо задоволення позову не мають, просять його задовольнити. Дослідивши матеріали по справі, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 27 грудня 2003 року померла баба [PERSON] Дем»янівна, про що свідчить Свідоцтво про смерть. ( а.с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку домоволодіння, що складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: вул. Стасюка, 66 в с. Велика Стариця, Бориспільського району Київської області. За життя, 17 квітня 1992 року, [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй на день смерті буде належати і на що вона матиме право за законом, заповідала [PERSON]. ( а.с. 7). 21 липня 2001 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження. ( а.с. 21 на звороті). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків( спадщини) від фізичної особи, яка померла( спадкодавця), до інших осіб( спадкоємців). Згідно з приписами ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Позивач [PERSON] спадщину прийняла шляхом звернення з відповідною заявою до державного нотаріуса Бориспільської районної державної нотаріальної контори, що підтверджується копією спадкової справи № 910 за 2006 рік та витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі. Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем майна за Заповітом та у відповідності до ст.. 1223 ЦК України має право на спадкування. Інших спадкоємців, які б мали право на спадкування в суді не встановлено. Однак, Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, нотаріусом видане не було, оскільки не здійснено його державну реєстрацію. Відповідно до довідки № 309, виданої 08.06.2014 р. Сеньківською сільською радою, житловий будинок по вул.. Стасюка,66 в с.В.Стариця Бориспільського району Київської області побудований в 1974 році, та належав померлій [PERSON] Дем»янівні, згідно записів внесених до по господарської книги за № 662.( а.с. 11). Технічний паспорт на спадкове домоволодіння, виданий на ім.»я [PERSON], був виготовлений Бюро технічної інвентаризації, лише 14.11.2007 року, тобто після смерті спадкодавця. Вказаний будинок перебував у фактичному володінні, користуванні та розпорядженні [PERSON] Однак за життя спадкодавець не отримав відповідні правовстановлюючі документи на нерухоме майно та не здійснила його державну реєстрацію, що стало перешкодою для позивача при успадкуванні майна та оформлення свого права власності на житловий будинок. А тому порушене право позивача підлягає визнанню в судовому порядку. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцю на момент смерті. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов»язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31.01.1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5. Відповідно до вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Пунктом 5 ст.19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» визначено, що реєстрація прав власності проводиться на підставі судових рішень. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved