Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до Красноармійського міськрайонного суду з позовом [PERSON] до Донецької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 07.12.2014 року померла мати позивач - [PERSON]. Згідно довідки №2221 померла [PERSON] по день смерті була зареєстрована за адресою: [INFO]. Представник позивача зазначає, що після смерті мати позивач здійснив її поховання, частково роздав її речі сусідам та вивіз частину її майна та документи: технічний паспорт на квартиру, свідоцтво №1784 від 21.01.1994 року про право власності на вищевказану квартиру, яке було зареєстровано в реєстровій книзі за №6.3 ДК-272 Донецького БТІ. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача вказує, що єдиним спадкоємцем за законом є позивач [PERSON] син [PERSON] Спадщину позивач фактично прийняв, вчасно подав заяву до державного нотаріуса про прийняття спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №40326759 від 07.05.2015 року. Пізніше в 2015 році позивач звернувся до державного нотаріуса Камьянка-Дніпровської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON] для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], яке було зареєстровано в реєстровій книзі за №6.3 ДК-272 Донецького БТІ. 21.10.2016 року державним нотаріусом Камьянка-Дніпровської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON] винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та відмовлено позивачу [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], в оформленні відповідного свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], з підстави неможливості отримання необхідних відомостей для оформлення спадщини. Представник позивача зазначає, що згідно свідоцтва №1784 від 21.01.1994 року, право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано в реєстровій книзі за №6.3 ДК-272 Донецького БТІ і таким чином право власності було належним чином отримано та зареєстровано в той час. Також, представник позивача зазначає, що згідно технічного паспорту вищевказана двокімнатна квартира №50 має загальну площу 50,8 м2, житлову площу 29,8 м2, розташована на 3 поверсі будинку №19 по вул. Жарікова у Кіровському районі м. Донецька. На підставі вищенаведеного, представник позивача просить суд визнати за [PERSON] право власності на двокімнатну квартиру №50 загальною площею 50,8м2, житловою площею 29,8 м2, яка розташована в будинку №19 по вул.Жарікова у Кіровському районі м.Донецька у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 07.12.2014 року. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. ). Представник відповідача до Донецької міської ради в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутність не надав. Третя особа державний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявилася по невідомій суду причині, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи у її відсутність не надала. відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності особи, яка бере участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно із ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно копії повторного свідоцтва про народження серії І-НО № 289966, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьку, 25 червня 1951 року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). В судовому засіданні встановлено, що 07.12.2014 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, яка згідно свідоцтва про народження позивача та свідоцтва про шлюб була матірю позивача - [PERSON] (а.с.4,5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS], яка належала померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру №1784 від 21.01.1994 року, зареєстрованого в Донецькому БТІ у реєстровій книзі за №6/3 ДК-272 (а.с.9,10). Згідно довідки №2221 від 09.08.2016 року, виданої ТОВ «Текстильник 2005», [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO], з 04.12.1992 року по день смерті, тобто до 07.12.2014 року (а.с.6). Відповідно до технічного паспорту, квартира, що розташована за вищевказаною адресою, розташована на 3 поверсі 10 поверхового будинку і має 2 кімнати, загальна площа квартири складає 50,8м2, житлова 29,8м2 (а.с.11-13). Судом встановлено, що [PERSON] 07.05.2015 року звернувся до приватного нотаріуса із заявою по прийняття спадщини, яке залишилося після смерті [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №40336759 від 07.05.2015 року (а.с.7). Однак, 21.10.2016 року державним нотаріусом Камьянка-Дніпровської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON]П винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої 07.12.2014 року [PERSON], у звязку з неможливістю отримання необхідних відомостей для оформлення спадщини (зона АТО) (а.с.8). Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відтак, спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру № 40326759 від 07 травня 2015 року, після смерті [PERSON] зареєстровано спадкову справу (а.с. 7). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 жовтня 2016 року позивачу відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON], яка померла 07.12.2014 року, у звязку з неможливістю отримання необхідних відомостей для оформлення спадщини (зона АТО) (а.с.8). Наведені фактичні обставини справи підтверджені документально . Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1216 ЦК України, передбачає, що спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припиняються внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкування нерухомого майна оформлюється свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно, для чого спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса. Під час вирішення питання про видачу свідоцтва про право на спадщину нотаріус з'ясовує ряд обставин, з якими пов'язано виникнення права на спадкування, для чого вимагає відповідні докази. Відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат», у разі неподання відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, нотаріус відмовляє у її вчиненні, про що, на вимогу заінтересованої особи, виносить мотивовану постанову. Відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії з вказаних підстав, згідно п.п. 2, 23 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, надає особі право звернутися до суду із заявою про встановлення фактів, від яких залежить виникнення права на спадкування. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. З огляду на вищенаведене, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] у Кіровському районі м. Донецька у порядку спадкування за законом після смерті мати - [PERSON], яка померла 07.12.2014 року.

Outcome: approved