Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Представник позивача - голова АО «А-Адвокат» Глушко М.С. звернулася до суду з позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 25.09.2018 позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 21300,00 грн., що підтверджується відповідною розпискою, написаною відповідачем 25.09.2018, з якої вбачається, що [PERSON] зобов?язувався повернути отримані кошти до 17.10.2018. Оскільки відповідачем в обумовлений строк кошти позивачу повернуті не були, 03.07.2019 відповідачу було направлено претензію №1, в якій визначений строк до 15.08.2019 для виконання заявлених у претензії вимог, проте відповідач вимоги проігнорував та кошти не повернув. У зв?язку з тим, що грошові кошти позивачу повернуті не були, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за розпискою у розмірі 21300,00 грн.; 3% річних за період з 17.10.2018 по 28.08.2019 у розмірі 551,46 горн.; втрати від інфляції за період з 17.10.2018 по 28.08.2019 у розмірі 1510,67 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, які складаються з сплати судового збору та правничої допомоги. Ухвалою судді від 27.11.2019 було відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України з викликом сторін. Про день та час розгляду справи сторони неодноразово повідомлялися належним чином, в тому числі письмовими повідомленнями та розміщенням оголошення про розгляд справи на офіційному веб-сайті. Станом на 23.06.2020 відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. Від позивача [PERSON] та його представника надійшла заява, в якій вони позовні вимоги [PERSON] підтримують в повному обсязі та просять справу розглядати за їх відсутності. Не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений рекомендованим листом та шляхом розміщення оголошення про розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади України, тому згідно ст.128 ЦПК України, вважається повідомленим належним чином. У справі достатньо матеріалів про правовідносини сторін, за таких обставин суд вважає, що справу можливо розглядати без участі відповідача. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що 25.09.2018 позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 21300,00 грн., що підтверджується відповідною розпискою, написаною відповідачем 25.09.2018, з якої вбачається, що [PERSON] зобов?язувався повернути отримані кошти до 17.10.2018. Відповідачем в обумовлений строк кошти позивачу повернуті не були. 03.07.2019 відповідачу [PERSON] було направлено претензію №1, в якій визначений строк до 15.08.2019 для виконання заявлених у претензії вимог, проте відповідач вимоги проігнорував та кошти не повернув. Оскільки грошові кошти позивачу повернуті не були, з відповідача підлягають стягненню такі кошти: заборгованість за розпискою у розмірі 21300,00 грн.; 3% річних за період з 17.10.2018 по 28.08.2019 у розмірі 551,46 горн.; втрати від інфляції за період з 17.10.2018 по 28.08.2019 у розмірі 1510,67 грн., виходячи з розрахунків, наданих позивачем. На час розгляду справи в суді борг позивачу відповідачем не повернутий, про що свідчить ненадання відповідачем документів, які б підтверджували повернення боргу позивачу. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до частин 1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтями 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 1050 України передбачено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 13000 грн. та на обґрунтування вказаної суми надав дві квитанції: одну на суму 7000 грн., та іншу на суму 6000 грн. У Додатку № 2 до Договору № 02-07/19 про надання адвокатським об?єднанням «А-Адвокат» правової допомоги вказано, що позивачу була надана правнича допомога, до якої також входить: написання заяви у відділ поліції по місцю проживання [PERSON] та заяви по місцю реєстрації [PERSON] щодо розшуку останнього у зв?язку з невиконанням взятих на себе зобов?язань, вартість якої склала 2000 грн.; формування двох пакетів документів з заявами про розшук особи у два відділи поліції, вартість склала 1000 грн.; направлення двох пакетів документів із заявами про розшук особи у два відділи поліції, вартість склала 1000 грн. Вказані витрати включені до квитанції на загальну суму 6000 грн. Проте, судом зроблений висновок того, що вказані послуги, оплата за які включена до розміру правничої допомоги, яку просить стягнути позивач з відповідача, ніяким чином не стосуються даної цивільної справи, тому ця сума в розмірі 4000 грн. за перераховані послуги не підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, на підставі встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи суд приходить до переконання, що вимоги позивача з приводу нарахування та стягнення заборгованості за борговою розпискою є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню повністю, оскільки між сторонами був укладений договір позики, умови якого щодо своєчасного повернення грошових коштів відповідачем на час розгляду справи в суді не виконані. З приводу стягнення витрат на правничу допомогу, то суд вважає, що є підстави для часткового задоволення, а саме на підтверджену суму в рамках цієї цивільної справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ст.ст. 526,527,530,610,612,625,1046,1047,1049,1050 ЦК України,

Outcome: approved