Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить постановити рішення, яким відібрати та повернути [PERSON] її малолітню дитину, [PERSON], 13.10.2010 р. н., у особи, яка незаконно її утримує відповідача [PERSON], який зареєстрований за адресою: [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19.05.2015 року у справі № 456/67/15-ц, визначено місце проживання малолітніх дітей: [PERSON], 13.10.2010 р .н. та [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON] за адресою: Україна, Львівська область, Стрийський район, с. Стриганці. Однак, [PERSON], [INFO], всупереч рішенню суду знаходиться на даний час із батьком [PERSON] в Республіці Італія, а останній відмовляється віддати доньку за місцем її постійного перебування. Вважає, що рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19.05.2015 року підлягає виконанню, а тому вона змушена була звернутись до суду із даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, просила суд їх задовольнити. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні вимоги заявлені його довірителькою підтримав, просив суд їх задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечила проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи - Стрийської районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, однак надіслав на адресу суду заяву в якій просить розглянути дану цивільну справу без їхньої участі. Що стосується позовних вимог, то такі підтримує у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Суд заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються всі позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні зі слів позивачки встановлено, що на даний момент її дочка [PERSON], 13.10.2010 р .н. знаходиться за кордоном, а саме в Республіці Італія разом з батьком, відповідачем по справі [PERSON]. Факт перебування дитини за кордоном підтвердила і представник відповідача, а тому ця обставина справи сторонами визнана та ніким не оспорюється. Позивач [PERSON] надавала письмову згоду відповідачу [PERSON] на тимчасову поїздку за кордон в Італію та інші країни Шенгенської угоди, терміном з 28.11.2014 року по 28.11.2015 року своїм малолітнім дітям: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у супровіді батька, тобто [PERSON]. Також в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що з погіршенням сімейних стосунків між сторонами по справі, відповідач [PERSON] без згоди матері дітей утримує старшу дочку [PERSON] в Республіці Італія. Факт, який засвідчує неправомірність дій відповідача стверджується заявою про відкликання заяви від 09.02.2015 року з якої вбачається, що позивачка [PERSON] відкликає свою заяву прикордонній службі від 25.11.2014 року про згоду на тимчасову поїздку за кордон в Італію та інші країни Шенгенської угоди, терміном з 28.11.2014 року до 28.11.2015 року її малолітнім дітям: [PERSON], 13.10.2010 р. н., [PERSON], 13.05.2012 р. н., у супроводі їх батька [PERSON]. Згідно ч.1 ст.162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Відповідно до розяснень, викладених Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ із застосуванням Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року (Гаазька Конвенція): батьки, інші члени сімї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобовязані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1950 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. В матеріалах справи наявне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19.05.2015 року яким визначено місце проживання малолітніх дітей: [PERSON], 13.10.2010 р .н. та [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON] за адресою: Україна, Львівська область, Стрийський район, с. Стриганці. Представником відповідача не подано суду жодних переконливих доказів, які б підтверджували правомірність та законність дій відповідача [PERSON] щодо перебування малолітньої дочки [PERSON], [INFO] в республіці Італія. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може судом. На підставі вищенаведеного, врахувавши той факт, що вищенаведеним рішенням суду, яке набрало законної сили, визначено місце проживання малолітніх дітей: [PERSON], 13.10.2010 р .н. та [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON], а також те, що представником відповідача не було подано суду жодних переконливих доказів, які б засвідчили правомірність дій відповідача щодо утримання дитини за кордоном, суд приходить до переконливого висновку, що позов є підставним, належним чином обгрунтованим, а тому підлягає до задоволення.

Outcome: approved