Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги мотивовано тим, що на підставі укладеного 22 січня 2012 року кредитного договору № б./н., [PERSON] позивачем надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних. Позичальник грошові зобов'язання (щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування ним) за договором належним чином не виконує, у зв'язку із чим станом на 30 вересня 2015 року виникла заборгованість. За вказаних обставин Банк просив стягнути з відповідача 14 815,61 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 1 842,73 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 9 011,18 грн., заборгованість за пенею та комісією - 2 780 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 681,70 грн., а також понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позову наполягав, з підстав викладених в позові. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що кредитними коштами користувався протягом 2012 року, тому визнає лише тіло кредиту в розмірі 1 842,73 грн. В 2013 року кредитну карточку йому Банк заблокував, а тому погашати кредит не мав можливості. Просив врахувати суд ту обставину, що на теперішній позивач та його родина перебувають у скрутному матеріальному становищі. Вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що 22 січня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) та [PERSON] (позичальник) укладений кредитний договір № б./н., за яким Банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на залишок заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 5 - 7). Укладений Банком та відповідачем кредитний договір, складається з заяви позичальника, з якої вбачається, що [PERSON] було видано кредитну картку, а також Умов і Правил надання банківських послуг, що підтверджується змістом заяви позичальника, яка підписана відповідачем. Відповідач своїм підписом засвідчив на заяві на отримання кредиту, що ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку і згоден з тим, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як слідує зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, а також якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою. Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Кредитом [PERSON] користувався, але не виконував належним чином грошові зобов'язання за договором. Розмір заборгованості позичальника за кредитним договором на 30 вересня 2015 року становить 14 815,61 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 1 842,73 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 9 011,18 грн., заборгованість за пенею та комісією - 2 780 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 681,70 грн. (а.с. 3 - 4). Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи [PERSON] щодо стягнення лише тіла кредиту без відсотків та штрафів з підстав тяжкого матеріального становища, не підлягають врахуванню судом, оскільки вони не ґрунтуються на законі. Суд, дослідивши письмові докази, визнає неналежне виконання [PERSON] грошових зобов'язань доведеним та таким, що порушує кредитний договір й правила ст.ст. 526, 530, ч. 1 ст. 1054 ЦК України. За цих обставин та відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, Банк має право вимагати повернення кредиту та сплати процентів. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік. Під час розгляду вказаної справи представником позивача суду належні докази щодо погодження сторонами збільшення вказаного терміну позивачем, не надано. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду. Такі висновки викладені і в постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року в справі № 6-100цс14, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого банком, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань почала нараховуватись банком з 05 січня 2013 року, що в свою чергу вказує не те, що право на стягнення пені в позивача виникло з наступного дня після 05 січня 2013року, а до суду банк звернувся лише 10 листопада 2015 року, тому пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня предявлення позову, а саме з 11 листопада 2014 року в сумі 1 200 грн. Таким чином, розмір заборгованості викладений в позовній заяві із урахуванням вище викладеного, суд вважає обґрунтованим позивачем та не спростований. Враховуючи наведене суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає борг за Договором та, відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені останнім і підтвердженні документально судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1 084,02 грн. (а.с. 37).

Outcome: partial