Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Представник відповідача - Ренійської міської ради позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач, її законний представник на задоволенні позову наполягали, просили про розгляд справи без їх участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.3ст.200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту гр. України на ім'я [PERSON] та його іпн; копія паспорту гр. України на ім'я [PERSON] та її іпн; копія витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, копія свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], копія свідоцтва про народження [PERSON], копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого [INFO], копії заяв про прийняття спадщини від 15.09.2014р., копія свідоцтва № 143 про право власності на житло від 29.03.2000р., копія технічного паспорту квартиру [ADDRESS], копія рішення Ренійської міської ради Одеської області «Про надання земельної ділянки для гаражного будування по [ADDRESS] від 25.02.1993р., копія технічного паспорту на гараж [ADDRESS] копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.11.2018р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] (діюча через законного представника [PERSON].) звернулась із відповідними вимогами та просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя її дідусю - [PERSON] належало: -1/5 частки квартири №21, розташованої за адресою: [ADDRESS] -гараж № 120, розташований за адресою: [ADDRESS] На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, [INFO] - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Спадкоємство після смерті [PERSON], враховуючи відсутність заповіту, здійснюється за законом. У відповідний 6-місячний строк після смерті спадкодавця, позивач (як спадкоємець за правом представлення), враховуючи відмову від прийняття спадщини її батьком [PERSON], який є спадкоємцем першої черги за законом, та який як законний представник позивача звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на її користь, що підтверджується заявою про прийняття спадщини від 15.09.2014р., реєстр № 472. Інші спадкоємці, які б мали право на обов'язкову частину у спадщині після смерті спадкодавця [PERSON], [PERSON], [PERSON], від прийняття спадщини також відмовились (заява №476 від 115.09.2014р.). За зверненням позивача (законного представника) нотаріусом було заведено спадкову справу № 222/14. Пізніше, при зверненні позивача (законного представника) до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено та державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, посилаючись на те, що на спадкове майно відсутні оригінали правовстановлюючих документів та надала відповідну постанову від 01.11.2018 року. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на вказане спадкове нерухоме майно, як на об'єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач [PERSON] (через законного представника [PERSON].) прийняла спадщину після смерті свого дідуся [PERSON], як спадкоємець за правом представлення. Відповідно до ст. 1266 ч.1 Цивільного кодексу України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.Таким чином, спадкоємцем за правом представлення після смерті [PERSON], враховуючи відмову від прийняття спадщини спадкоємцями першої черги за законом [PERSON], [PERSON], [PERSON], відсутність інших спадкоємців за законом, визначених у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України, є його онучка [PERSON], позивач у справі. Інших спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині після смерті спадкодавця немає. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], позивач (як спадкоємець за правом представлення), звернулась до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Пізніше, при зверненні позивача (законного представника) до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено та державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, посилаючись на те, що на спадкове майно відсутні оригінали правовстановлюючих документів. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на 1/5 частки квартири, гараж № 120, як на об'єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняв спадщину, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців, які б мали обов'язкову частку у спадщині немає, представник відповідача не заперечував щоб позивач оформив право власності на спадкове майно на своє ім`я. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за правом представлення (ст. 1266 ЦК України). Він (через законного представника) у передбачений законом строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається таким, що її прийняв. Прийняття спадщин и є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки його воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] не зареєстрував у встановленому законом порядку своє право власності на вищевказаний гараж, а після його смерті зробити це неможливо, у зв'язку із тим, що закон пов'язує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обов'язки фізичної особи припиняється у момент її смерті, про що нотаріусом винесено вмотивовану постанову від 01.11.2018р. у зв'язку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом. У випадку смерті власника нерухомого майна, первинну реєстрацію права власності на яке не було проведено та правовстановлюючий документ на яке відсутній, питання про перехід права власності на це нерухоме майно до спадкоємця повинно вирішуватися у судовому порядку. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на вищевказане спадкове нерухоме майно, з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved