Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 липня 2006 року між АКБ «Меркурій», правонаступником якого є позивач по справі, та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту з додатковими угодами, згідно якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 103 000 дол.США зі сплатою 15,5% річних та кінцевим терміном погашення 05 липня 2016 року. Відповідно до додаткової угоди № 1 до Кредитного договору від 21.08.2006р., змінено назву Кредитного договору на Договір на кредитну лінію в іноземній валюті, відповідно до якого Позивач відкриває Відповідачу кредитну лінію в іноземній валюті, Банк надає Позичальникові кошти у сумі 108 000,00 доларів США, зі сплатою 15,5 % річних. Відповідно до додаткової угоди № 2 до Договору від 07.05.2008р. - встановлена процентна ставка у розмірі 17,5 % річних, відповідно до додаткової угоди № 3 від 19.12.2008р. встановлено строк сплати процентів у розмірі 50 % від суми нарахованих процентів, відповідно до додаткової угоди № 13 від 15.02.2011р. - змінено назву Договору - договір на невідновлювальну кредитну лінію в режимі мультивалютності № 18-06П-148 від 06.07.2006р., відповідно до якого Позивач встановлює Відповідачу з 15.02.2011р. ліміт кредитування у сумі, що не перевищує 81000,00 доларів США та 429500,00 грн. , зі сплатою за користування кредитом: у доларах США у розмірі 17,5 % річних, в національній валюті у розмірі 22,0 % річних. Відповідно до додаткової угоди № 14 від 16.06.2011р. - відсоткову ставку за користування Кредитом у доларах США змінено на 16,5 % річних. Відповідно до додаткової угоди № 15 від 16.07.2012р. змінено відсоткову ставку за користування кредитом в національній валюті у розмірі 22,0 % річних. 15.02.2011 року в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між сторонами був укладений Іпотечний договір №02/2-08-18, згідно умов якого відповідач передав в іпотеку нежитлові приміщення цокольного поверху № 57-1, 57- 2, 57-5, 57-8, 57-10, 57-12, 57- 13, 57- 14, 57- 15, 57- 16, VII, неж. прим. підвалу № VIII, в літ. «А-5», загальною площею 306,8 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Свої зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконав, у зв'язку з чим за ним виникла заборгованість станом на 01.08.2014 року у розмірі 1 780 681,84 грн. На підставі викладеного представник позивача просить в рахунок погашення заборгованості в сумі 1 780 681,84 грн. за Договором на невідновлювальну кредитну лінію звернути стягнення на предмет іпотеки; визнати за позивачем право власності на предмет іпотеки; покласти витрати по проведеній незалежній оцінці нерухомого майна на Відповідача у сумі 1 800,00 грн., а також стягнути судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, про розгляд справи був повідомлений своєчасно, належним чином, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засiдання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, надав суду письмові заперечення, згідно яких зазначає, що розрахунок заборгованості за кредитним договором викликає сумніви щодо правильності його обчислення та реальну наявність такої заборгованості з урахуванням строків позовної давності по платежам по місяцям та строкам погашення. Банком не було проведено відповідних дій щодо реалізації предмету іпотеки згідно з умовами договору, а тому вважає, що правомірність задоволення вимоги позивача щодо визнання права власності на предмет іпотеки не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Крім того вважає, що визначена у звіті ринкова вартість предмета іпотеки не відповідає дійсності, з урахуванням дати складання вказаного звіту та його змісту, та зауважує, що на теперішній час вартість предмету іпотеки значно перевищує розмір заборгованості за кредитним договором Просив застосувати трирічний строк позовної давності до сум простроченої заборгованості по кредиту та відсоткам та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зі згоди представника позивача суд приймає рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 06 липня 2006р. між Акціонерним комерційним банком «Меркурій», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Банк «Меркурій», та [PERSON] був укладений Договір 18-06П-148 про надання споживчого кредиту з додатковими угодами, згідно якого Позивач надав Відповідачу у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 103000,00 (сто три тисячі) доларів США, зі сплатою 15,5% річних та кінцевим терміном погашення 05 липня 2016р. Відповідно до додаткової угоди № 1 до Кредитного договору від 21.08.2006р., змінено назву Кредитного договору на Договір на кредитну лінію в іноземній валюті, відповідно до якої Позивач відкриває Відповідачу кредитну лінію в іноземній валюті; Банк надає Позичальникові кошти у сумі 108 000,00 доларів США, зі сплатою 15,5 % річних; відповідно до додаткової угоди № 2 від 07.05.2008р. - встановлена процентна ставка у розмірі 17,5 % річних; відповідно до додаткової угоди № 3 від 19.12.2008р. встановлено строк сплати процентів у розмірі 50 % від суми нарахованих процентів; відповідно до додаткової угоди № 13 від 15.02.2011р. - змінено назву Договору - договір на невідновлювальну кредитну лінію в режимі мультивалютності № 18-06П-148 від 06.07.2006р.; відповідно до якого Позивач встановлює Відповідачу з 15.02.2011р. ліміт кредитування у сумі, що не перевищує 81000,00 доларів США та 429500,00 грн., зі сплатою за користування кредитом: у доларах США у розмірі 17,5 % річних, в національній валюті у розмірі 22,0 % річних. Відповідно до додаткової угоди № 14 від 16.06.2011р. - відсоткову ставку за користування Кредитом у доларах США змінено на 16,5 % річних. Відповідно до додаткової угоди № 15 від 16.07.2012р. змінено відсоткову ставку за користування кредитом в національній валюті у розмірі 22,0 % річних. Свої зобов'язання за Кредитним договором Банк виконав, що підтверджується випискою по особовому рахунку та заявою на видачу готівки № 013КР155 від 15.02.2011 року. За умовами п.2.2. Кредитного договору Відповідач взяв на себе зобов'язання повернути кредит та проценти за його використання. Відповідно до п.5.2 Кредитного договору - Позичальник зобов'язаний cплачувати Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від належної до перерахування суми за кожний прострочений день у випадку несвоєчасної сплати процентів за користування Кредитом і несвоєчасного повернення Кредиту. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Приписами цивільного законодавства передбачено, що Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений строк. Згідно статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В порушення умов кредитного договору, Позичальник не виконує умов договору, у зв'язку з чим за ним виникла заборгованість перед Позивачем, яка станом на 01 серпня 2014 р. складає 1 780 681,84 грн. (один мільйон сімсот вісімдесят тисяч шістсот вісімдесят одна грн. 84 коп.), з яких: · 53 250,00 дол.США - строкова заборгованість за кредитом , · 24 000,00 дол.США- прострочена заборгованість за кредитом, · 1 082,56 дол.США- строкова заборгованість за процентами, · 25 764,76 дол.США - прострочена заборгованість за процентами, курс НБУ станом на 01.08.2014р. складає 12,097248 грн./дол.США. · 256 500,00 грн. - строкова заборгованість по кредиту, · 116 600,00 грн. - прострочена заборгованість по кредиту, · 6 971,35 грн. - строкова заборгованість за процентами, · 141 319,39 грн. - прострочена заборгованість за процентами. Пунктом 2.3. Договору передбачена можливість дострокового стягнення Кредиту. Як вбачається з матеріалів позовної заяви у добровільному порядку заборгованість відповідачем не погашена. У своїх запереченнях відповідач посилався на пропуск позивачем трирічного строку позовної давності щодо вимог про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про застосування до спірних правовідносин трирічного строку позовної давності, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). При цьому законодавством встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1,3 ст. 264 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем було внесено на рахунок позивача 22.05.2014 року, що свідчить про визнання ним свого боргу за вказаним кредитним договором. Відтак початок перебігу позовної давності після його переривання у зв'язку зі сплатою відповідачем заборгованості 22.05.2014 року, розпочався саме з цієї дати, а тому й підстав для застосування до спірних правовідносин вимог закону щодо пропуску строку позовної давності, відсутні. Судом також встановлено, що 15.02.2011р. в забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному Договору між сторонами був укладений Іпотечний договір № 02/2-08-18, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 19. Згідно умов Договору іпотеки відповідач передав в іпотеку позивачу: нежитлові приміщення цокольного поверху № 57-1, 57- 2, 57-5, 57-8, 57-10, 57-12, 57- 13, 57-14, 57-15, 57-16, VII, неж. прим. підвалу № VIII, в літ. «А-5», загальною площею 306,8 кв.м., які розташовані за адресою : [ADDRESS]. Вказане майно належить відповідачу на праві приватної власності на підставі рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 17.04.2008р. та зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 30.07.2008р., витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19713491 від 30.07.2008р., виданий КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», реєстраційний № 15085846, номер запису 4374 в книзі: 1. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із Звітом про незалежну оцінку вартості нерухомого майна, від 28. 07.2014 року, яка була проведена ТОВ «Кредитним Брокерським Агентством», ринкова вартість майна складає 1 744 000,00 грн. Відповідно до умов Іпотечного Договору, відповідач взяв на себе зобов'язання забезпечувати повернення кредиту, відсотків за його використання, а також сплати пені у разі невиконання або неналежного виконання кредитних зобов'язань, а також обов'язок достроково повернути Кредит у випадках, визначених Договором. Статтею 7 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Крім того, відповідно до ч.3 ст.7 вказаного Закону, якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і звернення стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору. Відповідно до п.2.1.3 Іпотечного договору іпотекодержатель має право у разі невиконання Іпотекодавцем умов Кредитного договору та\\або цього договору звернути стягнення на Майно, в тому числі достроково, та задовольнити за рахунок Майна свою вимогу за Кредитним договором у повному обсязі, що визначається на час виконання цієї вимоги, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання зобов'язання, неустойку, необхідні витрати на утримання, звернення стягнення та реалізацію Майна. Згідно з п.2.1.5. Іпотечного договору іпотекодержатель має право у разі порушення Іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим Договором, вимагати дострокового виконання обов'язків та умов Кредитного договору, а вразі їх невиконання - звернути стягнення на Майно. Як вбачається з матеріалів позовної заяви позивач звертався до відповідача з проханням погасити існуючу заборгованість за Договором (вимоги про усунення порушення від 28.03.2012 № 1355/02/3, від 18.03.2013р. № 620/02/3 та від 28.08.2013 № 2246/02/3), але [PERSON] заборгованість не сплатив. Статтею 37 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що «Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Розділом 3 Договору іпотеки передбачено застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. Також судом встановлено, що Постановою Правління № 340 від 10.06.2014р. Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ БАНКУ «МЕРКУРІЙ» було відкликано банківську ліцензію та розпочато ліквідацію - АТ БАНКУ «МЕРКУРІЙ». Рішенням № 47 від 12.06.2014р. Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок ліквідації АТ БАНКУ «МЕРКУРІЙ» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію» призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ БАНКУ «МЕРКУРІЙ» Куліша В.М. За таких обставин, беручи до уваги, що зобов'язання за кредитним договором Позичальником не виконується, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позивачем не надано жодного доказу в підтвердження понесених ним витрат по проведенню незалежної оцінки нерухомого майна, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат у розмірі 1800 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 3654 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 525-527, 530, 546, 610, 611, 1048-1050, 1054, ст. ст. 1, 7, 37 Закону України «Про іпотеку»

Outcome: approved