Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON], - [PERSON] 13 квітня 2017 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача посилається на те, що в період з 16 жовтня 2001 року по 13 липня 2010 року позивач [PERSON] працював у відповідача на різних посадах, в останній час на посаді майстра гірничого (підземного) дільниці №39 (загально шахтних служб) шахти «Прохідницька». Тривала праця протягом 08 років 9 місяців в умовах впливу шкідливих факторів викликала у позивача захворювання на сидеросилікоз першої ст., ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої - другої ст. ЛН другого ст., яке за матеріалами розслідування було визнано професійним захворюванням. Вказує на те, що відповідно до п.17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання №21 від 15 травня 2013 року причиною виникнення у позивача професійного захворювання було визнано його тривалу роботу в умовах запиленості повітря робочої зони (концентрація пилу) в тому числі вмісту вільного двоокису кремнію, рівень якої перевищував граничнодопустиму концентрацію. За результатами первинного огляду МСЕК від 21 червня 2013 року позивачу було встановлено 20% стійкої втрати професійної працездатності. Проте у зв'язку з різким погіршенням стану здоров'я висновком МСЕК від 24 січня 2017 року позивачу було встановлено 60% стійкої втрати професійної працездатності, безстроково, одночасно він був визнаний інвалідом 3-ї групи. Зазначає, що внаслідок професійного захворювання позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у наступному. У зв'язку з професійними захворюваннями він у значній мірі втратив здоров'я. Стійке погіршення стану здоров'я змушує його постійно відвідувати лікувальні заклади, систематично проходити курси як амбулаторного так й стаціонарного лікування, на що він витрачає свій вільний час, який раніше використовував на власні справи. Професійне захворювання обмежує позивача у реалізації своїх трудових прав, оскільки за станом здоров'я він позбавлений можливості на працевлаштування фактично на будь яку роботу. Одночасно він також обмежений й у побуті, зокрема він не має можливості виконувати більшість домашніх робіт, які, враховуючи стан його здоров'я , мають робити за нього члени його сім'ї. Внаслідок таких обмежень він постійно відчуває себе тягарем для своїх близьких, що завдає йому додаткових моральних страждань. Незважаючи на тривале лікування, стан здоров'я позивача не покращився, а навпаки у значній мірі погіршився, внаслідок чого він має проходити постійні курси медикаментозного лікування, що змусило його корінним чином змінити свій уклад життя. Відчуття того, що він ніколи не буде здоровою людиною постійно переслідують його внаслідок чого він постійно перебуває у стані психічного напруження. Внаслідок професійного захворювання докорінно змінився звичайний уклад життя позивача, оскільки за станом здоров'я він змушений більший час перебувати у помешканні, адже під час пересування навіть на невеликі відстані відчуває запаморочення, слабкість, нудоту тощо, його постійно переслідує задишка, кашель, які посилюються при зміні погодних умов, у нічний час тощо. Отже професійне захворювання вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його укладу життя. Внаслідок професійного захворювання позивач позбавлений можливості вести повноцінний стан життя. Посилається на ті обставини, що позивач вважає, що розмір завданої йому моральної шкоди, враховуючи стан його здоров'я, характер та перебіг професійного захворювання, тривалість фізичних та моральних страждань, та вкрай негативні незворотні наслідки для нього, які настали у зв'язку з професійним захворюванням, становить 83200,00 гривень. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 12 квітня 2017 року, підтримав заявлені позовні вимоги до відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», при цьому посилався на обставини, вказані в позовній заяві та просив їх задовольнити. Зазначає, що у зв'язку із професійними захворюваннями, втратою працездатності, його довіритель зазнає фізичного болю та моральних страждань. Просить стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] 83200,00 гривень. Представник відповідача, - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», - Новікова А.Ю., яка діє на підставі довіреності від 11 жовтня 2017 року, позовні вимоги не визнала. Просила суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначила, що позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві відповідача, повинен був знати про шкідливі фактори та умови праці, за це він мав певні пільги, а саме йому надавалося харчування, засоби індивідуального захисту, додаткова відпустка, скорочений робочий день. Вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Також в обґрунтування своєї позиції представник ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» посилається на ті обставини, що укладаючи з відповідачем трудовий договір, відповідно до ст.29 КЗпП України, позивачеві було роз'яснено під розпис його права і обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, при цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки. Таким чином, відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв'язку з настанням професійного захворювання, - не вчиняв, а тому не може нести відповідальності у вигляді моральної шкоди. Вважає, що в отримані позивачем професійного захворювання та так званих «моральних страждань» відбулося з його вини, оскільки він мав право розірвати трудовий договір за власним бажанням. За роки праці у шкідливих умовах позивач з метою отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки відносно інших професій та виходу на пенсію на пільгових умовах з власної волі виконував важку роботу, що і призвело до значної втрати його здоров'я. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці [PERSON] (а.с.22-24), останній в період з 16 жовтня 2001 року по 13 липня 2010 року працював у відповідача на різних посадах, в останній час на посаді майстра гірничого (підземного) дільниці №39 (загально шахтних служб) шахти «Прохідницька». 13 липня 2010 року позивач [PERSON] був звільнений з підприємства за власним бажанням, ст.38 КЗпП України (а.с.9-15). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №21, складеного 15 травня 2013 року, уповноваженою на те комісією, в пункті 17 Акту… встановлено причину отримання професійного захворювання позивачем, а саме: запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), в тому числі вміст вільного двоокису кремнію: 3,7-6,2мг/м.3, - при ГДК 2,0мг/м3 (SiO2 від 10% до 70%). В пункті 19 вказано, що конкретних винних осіб встановити не можливо, які допустили порушення законодавства про охорону праці, в зв'язку з тривалою роботою, впродовж 25 років (а.с.3-6). Відповідно до висновку МСЕК від 24 січня 2017 року позивачу було встановлено 60% стійкої втрати професійної працездатності, безстроково, одночасно він був визнаний інвалідом 3-ї групи (а.с.8). Відповідно до медичних довідок [PERSON], в зв'язку з погіршенням стану здоров'я неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в Державній установі «Український НДІ промислової медицини» (а.с.16-20). Рішенням лікувальної-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 08 грудня 2016 року, позивачу встановлено діагноз: сидеросилікоз першої ст., ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої - другої ст. ЛН другого ст., яке за матеріалами розслідування було визнано професійним захворюванням (а.с.21). Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем професійної працездатності у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст.237-1 КЗпП України може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача. За таких обставин, вимоги позивача до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодилася з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники фізичного перевантаження, як одного із шкідливих факторів, що стали причиною отримання професійних захворювань позивачем, перевищували гранично - допустимі концентрації, невідповідність показників пилу та фізичного навантаження нормативам та показники напруженості трудового процесу перевищували нормативно встановлені, а причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання. Крім того, Акт розслідування хронічного професійного захворювання №21 від 15 травня 2013 року не оскаржено підприємством відповідача у встановленому законодавством порядку. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач, - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону №717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону №1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Що стосується доводів представників ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Не може бути підставою для відмови у задоволенні позову відсутність висновку МСЕК про встановлення факту спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України суд може самостійно визначати наявність чи відсутність факту спричинення моральної шкоди, а також визначати розмір відшкодування. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є таким, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу [PERSON] моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці. У судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача [PERSON] була заподіяна шкода, він отримав професійне захворювання, втратив працездатність в розмірі 60% та отримав інвалідність 3 групи. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушений приймати ліки та постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманих професійних захворювань, позивачеві порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час позивач зазнає фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач в зв'язку зі станом свого здоров'я переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» позивачу шкоди здоров'ю, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв'язок між винними діями підприємства, - відповідача (а саме: порушенням адміністрацією ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вимог ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці», яке встановлено актом розслідування хронічного професійного захворювання) та настанням у позивача негативних наслідків, - втрати професійної працездатності в розмірі 60% та встановлення 3 групи інвалідності. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, відсоток втрати професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу [PERSON], моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 50000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial