Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду 19.02.2014 року з позовом до відповідача про стягнення суми боргу, посилаючись на те, що 26 червня 2012 року [PERSON] отримала у [PERSON] 100000гривень в борг до 26.06.2013 року. Відповідно до п.5 договору позики,за весь час фактичного користування грошовими коштами відповідачка зобов»язується сплатити [PERSON] 20% річних. Відсотки виплачуються щомісяця до дня повернення позики, тобто до 26 числа кожного місяця. Але в порушення вимог договору [PERSON] не сплачувала відсотки за користування грошовими коштами. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції за 7 місяців прострочення, складає 100270 грн; три відсотки річних від простроченої суми - 1808,21 грн., заборгованість по відсоткам - 32054,79грн. В зв'язку з викладеним представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 134133грн, та сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1341,33грн. Позивач та його представник [PERSON] у судове засідання не з»явилися, надали до суду заяви, в яких прохали справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з»явилася, надала заяву, в якій прохає справу розглядати за її відсутності, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтями 10,57,60,179 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 26 червня 2012 року [PERSON] надав [PERSON] у позику грошові кошти в розмірі 100000 грн., що підтверджується договором позики від 26.06.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON](а.с.7-8). У визначений договором термін боржник гроші позивачу не повернув. Від вирішення цього питання ухиляється та переховується від [PERSON] Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В даному випадку [PERSON] 26 червня 2012 року передав у борг гроші [PERSON] з умовою їх повернення до 26.06.2013 року. Тобто, з 26 червня 2012 року договір позики між сторонами є укладеним. Але виконаний він тільки з боку позивача, відповідач же ухиляється від виконання умов цього договору. Стаття 1047 ч.2 ЦК України передбачає форму договору позики, а саме: на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики,якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів,їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Так, відповідно до п.5договору позики,за весь час фактичного користування грошовими коштами [PERSON] зобов»язується сплатити [PERSON] 20% річних. Відсотки виплачуться щомісяця до дня повернення позики (а.с.7-8). Але в порушення зазначених вимог договору позики [PERSON] не сплачувала передбачені договором відсотки за користування грошовими коштами, в результаті чого виникла заборгованість за період з 26.06.2012 року по 31.01.2014 року в сумі 32054,79грн., при встановлені даної суми заборгованості суд погоджується з розрахунком позивача, а саме:100000грн х20%:365х585, тому сума боргу по відсоткам складає 32054,79грн. Згідно ст. 625 ЦК України боржник,який прострочив виконання грошового зобов»язання,на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Задовольняючи дану вимогу, суд погоджується з розрахунком позивача, згідно якого сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період з липня 2013 року по січень 2014 року складає 100270 грн. з розрахунку: 100000 грн х100,27% (99,9 х 99,3 х 100,0 х 100,2 х 100,5)=100270 грн (з них інфляційні-270грн.); три відсотки річних від простроченої суми за період з 26.02.2013 року по 31.01.2014 року становить 1808,21грн, з розрахунку:100000грн х 3% :365х220 = 1808,21грн. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач не повернув грошові кошти, а отже порушив грошове зобов'язання та не виконав умови договору позики. За таких обставин, суд вважає за необхідним стягнути з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 134133грн за вищенаведеним розрахунком у зв'язку з невиконанням умов договору позики. Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. В позовній заяві позивач прохає суд стягнути з відповідачки суму судового збору в розмірі 1341,33грн,що підтверджується платіжним дорученням №k 12/Н/228 (а.с.1) Відносно даної вимоги,необхідно зазначити,що відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні,на користь якої ухвалено рішення,суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved