Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Чепіга Д.О. у травні 2018 року звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.08.2011 року між сторонами було укладено договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 31.03.2018 відповідач має заборгованість у розмірі 77615,72 грн., яка складається з наступного: 1339,49 грн. - тіло кредиту; 67317,97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4786,08 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3672,18 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на те, що відповідач, не виконуючи належним чином зобов'язання за договором, порушує його умови, представник позивача просить суд стягнути із відповідача на його користь 77615,72 грн. заборгованості за договором та стягнути судові витрати, понесені ним при подачі позову. Ухвалою суду від 23.05.2018 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.43). Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася, повідомлена належним чином про час і місце судового розгляду, у тому числі шляхом публікації оголошення на веб-сайті судової влади. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду остання не повідомила. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України (а.с.53,64,73). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що 23.08.2011 відповідач підписала Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку та Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 23.08.2011, за змістом якої були визначені наступні умови надання кредитних коштів: тип кредитної лінії відновлювальний; пільговий період до 55 днів; базова відсоткова ставка 1,7% в грн. в місяць (20,40% на рік); розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів 25 число місяця наступним за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, що складається пеня (1) + пеня (2) = базова процентна ставка за договором)/30 - нараховується за кожний день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховуються 1 раз на місяць при наявності прострочення за кредитом і відсотками 5 або більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн.; штраф при порушенні строку платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, більш чим на 30 днів 250 грн. + 5% від суми позову (а.с.10). Таким чином, між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини на підставі укладеного кредитного договору, який складається із Заяви та Довідки умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 23.08.2011 року. Сторонами були узгоджені усі істотні умови, які є обов'язковими для кредитних договорів, зокрема, щодо порядку надання кредитних коштів, відсоткової ставки за користування коштами, строків та порядку погашення заборгованості, відповідальність за порушення зобов'язання, тощо. Відповідно до приписів статей 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, тому позичальник зобов'язаний своєчасно вносити плату за користування грошима. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. [PERSON]. взяті на себе кредитні зобов'язання належним чином не виконала внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» відповідачу були видані кредитні картки: № [NUMBER] та № [NUMBER] старт карткового рахунку якої 14.10.2011 та терміном дії до липня 2015 року включно (а.с.71). Згідно з матеріалами справи за розрахунком позивача непогашена заборгованість відповідача за договором б/н від 23.08.2011 року станом на 31.03.2018 року складає 77615,72 грн., у тому числі: 1339,49 грн. - заборгованість за кредитом; 67317,97 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4786,08 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3672,18 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.7-8). Суд вважає, що факт порушення відповідачем [PERSON]. взятих на себе зобов'язань, щодо своєчасної сплати кредиту у розмірі 1339,49 грн., позивачем доведено, а відповідачем не належними та допустимими доказами не спростовано. Оцінюючи обґрунтованість вимог позивача про стягнення 67317,97 грн. боргу з відсотків суд виходить з такого. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Отже, у разі відсутності погодження сторонами кредитного договору у письмовій формі умов договору щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами, позикодавець має право на отримання від позичальника відсотків за користування кредитом у розмірі на рівні облікової ставки НБУ. Частина 2 статті 207 ЦК України передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір вважається укладеним, якщо сторонами, у передбачених законом порядку та формі, досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов відповідно до норм чинного законодавства. Аналіз приведених норм матеріального права вказує, що правочин по укладенню кредитного договору вчиняється сторонами в письмовій формі, яким узгоджуються розмір кредиту, процентів за користування кредитом, у забезпечення виконання кредитного зобов'язання узгоджуються питання застосування до позичальника, в разі невиконання ним своїх зобов'язань, застосування неустойки (пені, штрафу) у розмірі визначеному кредитним договором, підписаному сторонами. Судом установлено, що згідно з укладеним 23.08.2011 року кредитним договором базова відсоткова ставка за користування кредитними коштами становить 1,7% на місяць, тобто 20,40% річних (а.с. 10). За розрахунком позивача, при визначенні розміру процентів за користування кредитом ним застосована змінювана процентна ставка, а саме: з 23.08.2011 року - 20,40%, з 01.09.2014 року - 34,80%, з 01.04.2015 року - 43,20% річних. Згідно з частиною 4 статті 1056-1 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Однак на порушення цих вимог банк не повідомив позичальника письмово про зміну процентної ставки, а тому відсутні законні підстави для стягнення процентів, розмір яких визначений зі ставки з 01.09.2014 року - 34,80%, з 01.04.2015 року - 43,20% річних. З розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів по картковому рахунку відповідача вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами та вносила кошти на погашення заборгованості з 14.10.2011 по 12.10.2012 року. Операції із зарахування коштів 12.06.2018 року на суму 165 грн., 03.11.2015 на суму 29,35 грн. та 29.12.2016 року на суму 306,19 грн. є такими, що вчинені позивачем шляхом автоматичного списання цих коштів з інших карток, належність яких відповідачу позивачем не доведено, як і не доведено те, що таке списання здійснено з відома та згоди відповідача. Отже, указані операції суд не може визнати такими, що підтверджують фактичну згоду відповідача на збільшення розміру відсотків (а.с.59-63). За таких обставин, вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками підлягають частковому задоволенню. Розрахунок заборгованості здійснюється, виходячи з узгодженої сторонами договору відсоткової ставки за користування кредитними коштами - 20,40 % річних. Позивач нарахував відсотки за період по 31.03.2018 року, проте строк дії картки, отриманої відповідачем закінчився 31.07.2015 року (а.с.71). Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Отже, проценти нараховуються в межах дії договору (карти), який в даному випадку спливає із закінченням дії карти. Позивач має право після закінчення строку дії картки на стягнення відповідних виплат за статтею 625 ЦК України, але таких вимог позивач не заявив. Указана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Отже, після 31.07.2015 року нарахування позивачем відсотків на суму кредиту не повернутого [PERSON]. є безпідставним. Суд визначає розмір відсотків таким чином. Виходячи з колонки № 12 Розрахунку заборгованості, надано до суду позивачем сума заборгованості з відсотків за ставкою 20,40 % станом на 31.08.2014 року складає 602,30 грн. За період з 01.09.2014 по 31.07.2015 сума належної до стягнення з відповідача заборгованості з відсотків, яка підлягає нарахуванню на суму залишку кредиту в розмірі 1339,49 грн. за ставкою 20,40 %, складає 250,54 грн. ((1339,49 грн. х (20,40%/365 днів=0,056%) х 334 днів (кількість днів прострочення за період з 01.09.2014 по 31.07.2015))/100). Отже, сума заборгованості за відсотками, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 852,84 грн. (250,54 грн. + 602,30 грн.). Позивач також просив стягнути з відповідача 4786,08 грн. пені та 4172,18 грн. (500,00 грн. + 3672,18 грн.) штрафів. Умовами кредитування, які визначені у Довідці про умови кредитування, що підписана відповідачем (а.с.10), передбачено нарахування, крім пені за несвоєчасне погашення заборгованості (складається пеня (1) + пеня (2) = базова процентна ставка за договором)/30 - нараховується за кожний день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць), передбачено нарахування штрафу за порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. (Правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15). АТ КБ «ПриватБанк» надано суду докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів. В той же час за це порушення банком нараховано і пеню, і штраф, що відповідно до наведеної правової позиції Верховного Суду України, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення. У зв'язку з цим суд з урахуванням обставин справи, балансу інтересів сторін, вважає за необхідне стягнути з відповідача неустойку у вигляді штрафу в розмірі 609 грн. 62 коп., який складається з фіксованої частини - 500 грн. та процентної складової - 109 грн. 62 коп. (5 % від суми заборгованості за кредитом (1339,49 грн. з урахуванням нарахованих і прострочених процентів визначених судом (852,84 грн.), а вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені задоволенню не підлягають, виходячи з наведених вище підстав. Отже, позов підлягає частковому задоволенню, зокрема, в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 2801,95 грн. у тому числі 1339,49 грн. - за тілом кредиту, 852,84 грн.- по процентам за користування кредитом, 609,62 грн. штрафів, в іншій частині позов задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 2801,95 грн., тобто на 3,61 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 63,61 грн. (1762 грн.* 3,61 %) судового збору.

Outcome: partial