Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] 06 червня 2015 року звернувся з позовом до суду і просить стягнути з відповідача 217 724 гривень 38 коп., з них 190 000 гривень 00 коп. коштів на рахунку, 1124 гривень 38 коп. трьох відсотків річних та 26600 гривень 00 коп. індексу інфляції. Посилається на те, що 19 березня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем було укладено Договір банківського рахунку в національній валюті № 25191-44.16, відповідно до якого банк відкриває клієнту поточний рахунок № 2620517342001 в національній валюті та здійснює розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобовязується оплатити послуги Банка згідно тарифів. 19 березня 2015 року позивач перерахував на відкритий рахунок кошти в розмірі 190 000 гривень 00 коп. 15 квітня 2015 року [PERSON] направив до Банку лист з вимогою повернути кошти відповідно до умов договору, однак відповідачем ніяких дій вчинено не було. Крім того, позивач вважає, що поскільки відповідачем були порушенні умови договору, кошти на вимогу повернуті не були, відповідач має сплатити на його користь три відсотки річних та збитки від інфляції. 20.03.2015 в ПАТ «Банк «Київська Русь» було запроваджено тимчасову адміністрацію. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просить його задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Банк «Київська Русь» до суду двічі не зявився, однак на адресу суду надіслав заперечення в якому просив провести розгляд справи без його участі, та відмовити [PERSON]В в задоволенні позовних вимог. Судом встановлено наступне. 19 березня 2015 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «Банк «Київська Русь» укладений Договір банківського рахунку № 25191-44.16, відповідно до якого банк відкриває клієнту поточний рахунок № 2620517342001 в національній валюті та здійснює розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобовязується оплатити послуги Банка згідно тарифів. Згідно платіжного доручення №12 19.03.2015 на відкритий рахунок було внесено кошти в розмірі 190 000 грн. 00 коп. Згідно виписки по особовому рахунку станом на 08.04.2015 на особовому рахунку [PERSON] знаходилися кошти в розмірі 190 000 грн. 00 коп. Відповідно до заяви про закриття банківського рахунку та повернення наявних на ньому коштів, опису вкладення у цінний лист та фіскального чеку, 15 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про закриття банківського рахунку та повернення грошових коштів, які перебували на його рахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. В силу ч. 1 ст. 1075 цього Кодексу, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Відповідно до п. 5.1 та 5.2 Договору банківського рахунку, сторона, яка вважає за необхідне змінити або розірвати Договір, надсилає пропозицію про це іншій стороні за Договором. У разі неотримання відповіді впродовж 20 днів з моменту відправки пропозиції згідно п. 5.1, Договір вважається розірваним. З п. 81 та п. 8.3 Договору, рахунок може бути закритий, зокрема, за заявою клієнта. В разі закриття рахунку залишок грошових коштів на рахунку видається Клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок, вказаний Клієнтом. Таким чином, оскільки [PERSON] у встановлений законом та договором спосіб звернувся до відповідача із заявою про закриття банківського рахунку, залишки коштів на ньому повинні були бути повернуті Клієнту. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та п. 9.6 Договору, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. 20 березня 2015 року у ПАТ «Банк «Київська Русь» запроваджено тимчасову адміністрацію. Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Однак, в силу п. 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону, обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Таким чином, суд вважає, що позовна вимога [PERSON] про стягнення з відповідача коштів в розмірі 190 000 грн. 00 коп. (як залишків коштів, що перебували на рахунку за договором банківського вкладу) відповідає вимогам Закону та підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. ст. 526 та 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 цього Кодексу, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В силу ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позивач [PERSON] звернувся до банку з вимогою про повернення йому коштів, однак відповідач будь-який дій з приводу цього не вчинив. Отже, з 15.04.2015 позивач має право на відшкодування йому грошових сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Суд погоджується з розміром визначеної позивачем суми індексу інфляції, оскільки вона вирахувана відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням Рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, що викладені в Листі Верховного Суду України № 62-97 від 03.04.1997. Щодо розміру трьох процентів річних, що було вирахувано позивачем в розмірі 1124 грн. 38 коп., слід зазначити наступне. Позивач в позовній заяві зазначив, що має право на відшкодування трьох відсотків річних за період з 26.03.2015 по 05.06.2015. Однак, як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів 15 квітня 2015 року. Дана вимога не була виконана. Тому право вимагати відшкодування грошових сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, виникло у позивача з 15.04.2015. Отже, сума трьох відсотків річних, яка повинна бути сплачена відповідачем, становить : 190 000 грн. (сума боргу) х 3% / 100% / 365 днів х 52 дні ( термін прострочення з 15.04.2015 по 05.06.2015) = 812 грн. 05 коп. Таким чином, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову частково. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial