Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Представник відповідача Ренійської міської ради Одеської області позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні позовних вимог наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої 03.02.2013 р.; копія паспорту гр. України на ім`я позивача; копія свідоцтва про шлюб; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія заповіту [PERSON] від 06.12.2004 р. складеного на ім`я [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON]; копія державного акту на право власності на земельну ділянку від 07.05.2010 р.; копія відповіді Держгеокадастру про нормативну грошову оцінку земельної ділянки; копія договору про виділення у безстрокове користування земельної ділянки для будування житлового будинку від 27.04.1970 р.; акт про закінчення будівництва і ввід в експлуатацію домоволодіння від 28.02.1978 р.; копія технічного паспорту на житловий будинок по вул. Черевко, 6 в м. Рені; копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.02.2016 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є сином нині померлої [PERSON], якії за життя належало: -житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Черевко, 6 в м. Рені Одеської області, на підставі технічного паспорут на вазаний житловий будинок, складений 13.01.2016 р. -земельна ділянка площею 0,0613 га., (із кадастровим номером 5124110100:02:003:0128), розташована в м. Рені Одеської області по вул. Черевко, 6 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 437529 від 07.05.2010р., виданого на підставі рішення Ренійської міської ради Одеської області від 9 липня 2009 року № 1317-V, виділена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); На випадок смерті [PERSON] розпорядилася належним їй майном, 06.12.2004 р. залишила заповіт на імя позивача [PERSON], яким заповідала йому все майно, яке буде належати їй за життя. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] її син [PERSON] (як спадкоємець за заповітом) звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За зверненням позивача нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно (відсутні оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку та оригінали правовстановлюючих документів на житловий будинок). Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок, земельну ділянку, як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняв спадщину, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці відсутні. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Він у передбачений законом строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається таким, що її прийняв. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки його воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивач прийнялвспадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, у звязку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про прийняття спадщини на вищевказані об`єкти спадкового майна, які позивач успадкував після смерті матері [PERSON], з причин відсутності оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку та оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок, у звязку із чим в даний час позивач вимушений був звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на житловий будинок, земельну ділянку, з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved