Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

Представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач звернулась до АТ КП «Приватбанк» з метою отримання батьківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 17.02.2011 р. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку складають між нею та банком кредитний договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У зв`язку з порушеннями зобов`язання за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач має заборгованість в розмірі 54942,81 грн., яка складається з наступного: 41083,08 грн., - заборгованість за кредитом; 13859,73 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 2812,42 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Цю заборгованість а також судові витрати в сумі 2270 грн. позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 27.01.2021 р. позовну заяву було залишено без руху. 08.02.2021 р. позивачем усунуті недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 07.04.2021 р. було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 23.04.2021 р. до суду від відповідача надійшов відзив від 23.04.2021 р. на позовну заяву про стягнення заборгованості. В своєму відзиві відповідач просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутність, підтримує позовні вимоги на підставах, викладених у позовній заяві, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала. Заявила клопотання про застосування строку позовної давності. Пояснила що кошти від позивача отримувала, але у зв`язку з народженням дитини та скрутним матеріальним становищем своєчасно кошти не повернула. Пояснила, що з червня 2018 р. коштами банку не користувалась, а лише поповняла свою картку з метою погашення свого боргу. Просила в позові відмовити. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які в ній містяться, у сукупності, суд доходить до наступного. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В ч. 1 ст. 628 ЦК України зазначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (відповідно до приписів ч. 1 ст. 1048 УК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. В ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі). Судом встановлено, що відповідач підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 17.02.2011р. (а.с. 43). Відповідно до довідки, наданої позивачем (а.с. 42), відповідачу були видані банківські картки: № [NUMBER] (дата відкриття 17.02.2011 р., термін дії 11.2014 р.); № [NUMBER] (дата відкриття 06.10.2014 р., термін дії 09.2018 р.). З довідки, наданої позивачем (а.с. 41) вбачається, що на кредитній картці відповідача неодноразово змінювався кредитний ліміт. Таким чином судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 17.02.2011 р. укладений кредитний договір. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 41083, 08 грн., 13859,73 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 2812,42 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив у позові, що відповідач звернулася до позивача з метою отримання батьківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 17.02.2011 р. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. В редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01.03.2019 р. згідно до п. 2.1.1.2.12 Сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна»; 84 % - для картки «Універсальна голд». Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача борг за кредитом та договірні проценти, які, на думку позивача, узгоджені з відповідачем. Однак, наявні в матеріалах справи «Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг» (а.с. 45 - 70) не містять підпису відповідача, а отже, позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи анкету-заяву від 17.02.2011 р. (а.с. 43), погодилася на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг позивача, ознайомившись з ними. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач розуміла саме ці умови та погодився з ними. Також позивачем не доведено, що відповідач підписуючи анкету-заяву від 17.02.2011 р., була ознайомлена та погодився з Умовами та Правилами, що почали діяти через вісім років, а саме з 01.03.2019 р., зокрема з тими умовами, які передбачають сплату процентів у розмірі 86,4 %, а також пені, штрафу за прострочення за кредитом, страхового платежу за договором «Страхування кредитного ліміту». Отже позивачем не доведений факт узгодження з відповідачем розміру процентів за договором, а також умови щодо сплати пені, штрафу за прострочення за кредитом, страхового платежу за договором «Страхування кредитного ліміту». Тому у цій справі не можна вважати «Умови та правила надання банківських послуг» складовою частиною укладеного між сторонами договору. З Виписки за договором (а.с. 26-40) вбачається, що в період з 17.02.2011 р. по 23.10.2020 р. надані позивачем грошові кошти відповідач використовувала на власні потреби (зняття готівки, придбання товарів, поповнення мобільного телефону, оплата за послугу «Миттєва розстрочка», оплата за сервіс «Оплата частинами» та інш.), шляхом здійснення відповідних операцій за допомогою банківських карток № [NUMBER] , № [NUMBER] . З Виписки за договором (а.с. 26-40) також вбачається, що за період з 17.02.2011 р. по 02.06.2018 р. відповідач отримала від позивача грошових коштів на загальну суму 119657,53 грн., а за період з 17.02.2011 р. по 23.10.2020 р. повернула грошових коштів на загальну суму 90458,22 грн. Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом становить 29199,31 грн. (119657,53 грн. - 90458,22 грн.). Однак, як вище зазначалось позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 41083,08 грн. З Виписки за договором (а.с. 26-40) вбачається, що за період з 17.02.2011 р. по 23.10.2020 р. позивач здійснював на картках відповідача наступні операції, а саме списання: процентів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, відсотків за використання кредитного ліміту, відсотків за прострочений кредит, пені, штрафу за прострочення за кредитом, страхового платежу за договором «Страхування кредитного ліміту». В результаті цих списань борг відповідача збільшився на суму цих списань. Оскільки сторонами в договорі не узгоджені умови щодо сплати процентів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, відсотків за використання кредитного ліміту, відсотків за прострочений кредит, пені, штрафу за прострочення за кредитом, страхового платежу за договором «Страхування кредитного ліміту», тому суд дійшов висновку про безпідставність списання з рахунків відповідача грошових коштів із зазначеними призначеннями. Враховуючи викладене з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитом в сумі 29199,31 грн., тобто різницю між сумою грошових коштів, які відповідач фактично отримав, та сумою грошових коштів, які відповідач сплатив позивачу. Суми процентів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, відсотків за використання кредитного ліміту, відсотків за прострочений кредит, пені, штрафу за прострочення за кредитом, страхового платежу за договором «Страхування кредитного ліміту», які у спірний період нараховані та списані позивачем з рахунків відповідача, при розрахунку заборгованості відповідача за кредитом суд не приймає до уваги та не враховує, так як ці нарахування та списання були здійснені позивачем не в межах умов укладеного сторонами договору. Щодо вимоги про стягнення з відповідача 13859,73 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 2812,42 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне. За період з 01.10.2019 р. по 30.11.2020 р. позивач нарахував відповідачу заборгованість за простроченими відсотками на загальну суму 13859,73 грн. та заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України на суму 2812,42 грн. При цьому при розрахунку заборгованості за простроченими відсотками та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України позивач застосовував ставку 86,4 % (що підтверджується «Розрахунком заборгованості за договором № б/н від 17.02.2011 р., укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] , станом на 30.11.2020 р.» (а.с.24-25)). Оскільки позивачем не доведений факт узгодження з відповідачем розміру процентів за договором, то вимога позивача про стягнення з відповідача 13859,73 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 2812,42 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України не підлягає задоволенню. Заперечуючи проти позову відповідач у відзиві від 23.04.2021 р. на позовну заяву про стягнення заборгованості зазначила, що позивачем по справі не надано жодної виписки по рахунку відповідача, яка б підтверджувала позовні вимоги та були оформлені відповідно до вимог чинного законодавства. Надані позивачем виписки по рахунках є незрозумілими, невідомо яким чином були виготовлені, не містять жодного підпису, або іншої ідентифікованої ознаки, жодним чином не підтверджують факт видачі грошових коштів, погашення заборгованості, виникнення заборгованості, дати виникнення заборгованості, нарахування заборгованості, дати виникнення заборгованості, нарахування штрафних санкцій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України (затв. Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідно до пп. 1 п. 59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України (затв. Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75 (в редакції, яка чинна на час вирішення судом справи)) (далі - Постанова № 75) банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них. Згідно з п. 60 Постанови № 75 особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Відповідно до п. 61 Постанови № 75 форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку. Таким чином, Виписка за договором (а.с. 26-40) є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, отримання та сплати відповідачем грошових коштів. У зв`язку з цим суд відхиляє вказане заперечення відповідача. Заперечуючи проти позову відповідач у відзиві від 23.04.2021 р. на позовну заяву про стягнення заборгованості та у заяві від 26.05.2021 р. про застосування строків позовної зазначила, що позивачем порушений строк позовної давності, який, на думку відповідача, повинен починатися з 22.12.2017 р. (дата подачі позовної заяви до суду 22.12.2020 р.). З урахуванням строків позовної давності відповідач вважає, що позивач втратив право вимоги до неї щодо стягнення заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. З Виписки за договором (а.с. 26-40) вбачається, що останнє зарахування на картку відповідача було здійснено 09.04.2020 р. на суму 1021,65 грн. До цього відповідач поповнював свій банківський рахунок 07.07.2019 р. на суму 1740 грн., 26.05.2019 р. на суму 1740 грн., 07.05.2019 р. на суму 1750 грн. В судовому засіданні відповідач пояснила, що зарахування на її картку, яке відбулося 09.04.2020 р. на суму 1021,65 грн. було зроблено невідомими їй особами помилково, однак доказів помилкового зарахування вказаної суми відповідач не надала. Щодо платежів, які було зроблені 07.07.2019 р. на суму 1740 грн., 26.05.2019 р. на суму 1740 грн., 07.05.2019 р. на суму 1750 грн., відповідач підтвердила, що вони зроблені нею. Таким чином судом встановлено, що останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитом відповідачем зроблений 09.04.2020 р. Суд не приймає до уваги пояснення відповідача щодо помилкового зарахування вказаної суми, оскільки відповідачем на підтвердження цієї обставини не надано доказів. Отже відповідач 09.04.2020 р. вчинила дії, що свідчать про визнання нею свого боргу - сплатила на свій рахунок грошові кошти на суму 1021,65 грн. Таким чином 09.04.2020 р. перебіг позовної давності перервався та з 10.04.2020 р. відрахування строку позовної давності розпочалося заново. Позовна заява у цій справі подана позивачем засобами поштового зв`язку 26.01.2021 р. Враховуючи викладене суд відмовляє відповідачу у застосуванні позовної давності, оскільки у зв`язку із вчиненням відповідачем дій, що свідчать про визнання нею свого боргу, відрахування строку позовної давності розпочалося заново з 10.04.2020 р., а тому на день подання позову строк позовної давності не сплив. В судовому засіданні, яке відбулося 25.06.2021 р. представником відповідача адвокатом Ганюковим В.Д. заявлене клопотання про відкладення розгляду справи та надати можливість для підготовки до судового засідання, письмових пояснень та контр розрахунку заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч.ч. 3, 4, 8 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Ухвалою суду від 07.04.2021 р. було відкрито провадження у справі та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк, з дня вручення цієї ухвали, для надання відзиву на позовну заяву. Вказана ухвала відповідачем отримана 13.04.2021 р., а тому строк для подання відзиву був до 28 (включно) квітня 2021 р. Відповідачем 23.04.2021 р. до суду наданий відзив від 23.04.2021 р. на позовну заяву про стягнення заборгованості. В цьому відзиві відповідач зазначила свої заперечення проти позову. Однак у своєму відзиві відповідач не вказала, що бажає надати контррозрахунок та не зазначила чому не має можливості надати його в строк для надання відзиву. Заявляючи клопотання про відкладення розгляду справи ні представник відповідача, ні відповідач не надали доказів на підтвердження поважності причин не подання контррозрахунку у встановлений для подання відзиву строк. У зв`язку з цим судом було відмовлено у заявленому клопотанні. Враховуючи викладене суд доходить до висновку про задоволення позову частково, а саме в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 29199,31 грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлений позов про стягнення 54942,81 грн. Позов підлягає задоволенню в частині стягнення 29199,31 грн. Позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір в розмірі 2270 грн. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1206, 51 грн. ((29199,31 грн. х 100 %) /54942,81 грн. = 53,15 %; 2270 грн. х 53,15 % = 1206, 51 грн.).

Outcome: partial