Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

представник позивача звернувся в суд із позовом до [PERSON], в якому просить зобовязати відповідача не чинити перешкоди [PERSON] або його довіреній особі у користуванні житловим будинком № 26 по вул. Центральній в с. Сімерки Перечинського району для встановлення водовідводів, чищення снігу, догляду за вентиляційними системами будинку, станом газових труб, що проходять по зовнішній стіні, яка виходить на подвіря [PERSON] та зобовязати останнього обладнати хвіртку в частині огорожі, що прилягає до вказаного будинку позивача, або не чинити перешкоди [PERSON] чи його довіреній особі обладнати таку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач впритул до будинку [PERSON] (№ 26 по вул. Центральній в с. Сімерки Перечинського району) побудував будинок № 25 по вул. Центральній в с. Сімерки Перечинського району, внаслідок чого відстань між ними становить всього 1 м. Крім цього, [PERSON] поставив між вказаними будинками, ближче до бокової стіни позивача, огорожу, тому останній позбавлений можливості встановити водовідводи, доглядати за вентиляційними системами, газовими трубами, які проходять по зазначеній стіні, та забезпечувати її належний стан. Також відповідач побудував свій будинок, в тому числі в частині пожежної безпеки, з порушенням норм ДБН, що створює небезпеку для життя [PERSON] та членів родини. Разом з цим, з будівельного паспорту на будівництво житлового будинку позивача від 1973 року вбачається, що межа його земельної ділянки була розміщена на відстані 0,5 м від стіни, до якої зараз він не має доступу. Так, вказане підтверджується актом обстеження земельних ділянок узгоджувальної комісії Перечинської міської ради від 30 серпня 2017 року, яким вирішено зобовязати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] користуватись належною йому земельною ділянкою з метою обслуговування будинку, а щодо порушення норм ДБН позивачу рекомендовано звернутися до ДАБІ у Закарпатській області. Враховуючи вищенаведене, та те, що позивач неодноразово просив відповідача зробити хвіртку у частині огорожі, яка прилягає до бічної стіни його будинку для можливості доглядати за нею, однак на такі прохання постійно отримував відмову відповідача, що унеможливлює ним, як власником, користування та розпорядження належним йому майном, а у відповідь на його звернення ДАБІ рекомендувала йому звернутися до суду, тому просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник \~ адвокат [PERSON] позовні вимоги просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях у відповідь на відзив. У таких свою позицію мотивували тим, що позивачем порушення його прав, які підлягають захисту в судовому порядку, не доведено та обрано неналежний спосіб захисту зазначених прав, відтак заявлені позовні вимоги суперечать чинному законодавству. Дійсно, [PERSON] з метою захисту належного йому майна на межі із позивачем побудований паркан. Відповідно до копії будівельного паспорту 1973 року позивач стверджує, що межа належної йому земельної ділянки знаходиться на відстані 0,5 м від стіни його будинку. Однак, згідно кадастрового плану земельної ділянки [PERSON] (також доданого до позовної заяви) вбачається, що така будівля знаходиться на межі земельної ділянки. [PERSON] із проханням забезпечити йому доступ для здійснення ремонтних робіт (в тому числі із обґрунтуванням їх необхідності) до [PERSON] не звертався жодного разу, а навпаки вимагав від нього провести ремонтні роботи за власний рахунок. Таким чином, вимога позивача про встановлення хвіртки для забезпечення безперешкодного доступу на земельну ділянку [PERSON] є такою, що порушує права відповідача як власника суміжної земельної ділянки. Крім цього, вимога щодо надання можливості [PERSON] або його представнику вільного доступу до задньої стіни житлового будинку є неправомірною та незаконною, так як рішення суду не може бути постановлене з порушенням прав відповідача розпоряджатися його власністю (майном, часом, тощо). Оскільки земельна ділянка за стіною належить на праві власності відповідачу, тому для обслуговування вказаних споруд позивачу необхідно мати право на користування чужою земельною ділянкою. Разом з цим, такі позовні вимоги не заявлені та предметом даної справи не є. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проживає з своїм батьком [PERSON] у належному йому будинку, від якого до межі із [PERSON] згідно документації має бути ще 50 см. Однак, відповідач побудував свій будинок з порушеннями відповідних норм, а саме від межі на неприпустимо малій відстані, та встановив огорожу, яка прилягає до стіни відповідача і закрила їм доступ до газових та водостічних труб. Для отримання доступу зверталася до мами [PERSON], безпосередньо до останнього не дзвонила. За таких обставин, враховуючи, що у них відсутня можливість обслуговувати стіну власного будинку, вважає, що у огорожі має бути обладнана хвіртка. Допитаний судом свідок [PERSON]\~ показав,\~ що\~ він\~ живе\~ по\~ сусідстві з [PERSON], підтримує з ним добросусідські відносини. Так, якщо у нього виникає якась потреба, то з метою її вирішення може зайти до такого у двір. По даному спору йому не відомо нічого. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що земельну ділянку відповідачу продала вона, тому знає, що сторони проживають по сусідству. Колись огорожі між земельними ділянками не було, позивачі ходили за будинком як\~ їм\~ було\~ зручно.\~ Зараз [PERSON] встановив між ними огорожу, коли є необхідність завжди впускає позивача у свій двір, однак вказане не влаштовує останнього той хоче, щоб відповідач обладнав у огорожі хвіртку. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом визнання права. Водночас суд звертає увагу на те, що безумовною та необхідною умовою для зверненням з позовом про визнання права є наявність такого права у позивача. Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками (ч. 1 ст. 78 ЗК України). Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка (для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 2123283500:05:003:0014, площа 0,16 га) та житловий будинок № 26 по вул. Центральній в с.Сімерки Перечинського району Закарпатської області (а. с. 7-16). З кадастрового плану вказаної земельної ділянки вбачається, що від точки А до Б її межа проходить, зокрема, по стіні розміщеного на ній будинку (а. с. 10). Також встановлено та визнано сторонами, що власником суміжної земельної ділянки № 25 по вул. Центральній в с. Сімерки Перечинського району Закарпатської області з кадастровим номером 2123283500:05:003:0003 є відповідач [PERSON] (а. с. 4). Вказане відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Крім цього встановлено, що [PERSON] не має доступу для обслуговування свого будинку зі сторони землекористувача [PERSON], оскільки такий встановив паркан, що підтверджується актом обстеження земельних ділянок узгоджувальної комісії Перечинської міської ради від 30 серпня 2017 року (а. с. 4). Як вбачається з позовної заяви [PERSON] просить усунути йому перешкоди у користуванні житловим будинком № 26 по вул. Центральній в с. Сімерки Перечинського району, а саме по встановленню водовідводів, чищення снігу, догляду за вентиляційними системами будинку, станом газових труб, що проходять по зовнішній стіні, яка виходить на подвіря [PERSON] Таким чином, фактично у позивача виникає потреба в обслуговуванні його господарських споруд, доступ до яких можливий тільки через земельну ділянку, належну на праві власності відповідачу. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 цього Кодексу власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ч. ч 1, 3 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б, зокрема, порушити права інших осіб. Враховуючи вищенаведене та те, що обраний позивачем спосіб захисту може порушити права відповідача, відтак позов щодо зобовязання [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] або його довіреній особі у користуванні житловим будинком № 26 по вул. Центральній в с. Сімерки Перечинського району для встановлення водовідводів, чищення снігу, догляду за вентиляційними системами будинку, станом газових труб, що проходять по зовнішній стіні, яка виходить на\~ подвіря\~ домогосподарства № 25\~ по вул.Центральній в с. Сімерки Перечинського району Закарпатської області, шляхом обладнання хвіртки в частині огорожі відповідача, з вищенаведених підстав до задоволення не підлягає. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно ч. 8 ст. 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Оскільки відповідачем подано тільки попередній розрахунок судових витрат, а будь-яких доказів у їх підтвердження чи заяви про подання таких протягом пяти днів після ухвалення рішення до закінчення судових дебатів ним не подано, відтак такі стягненню з позивача не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed