Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» заборгованість за кредитним договором № БЛ-1/1242/08/1615# від 19.08.2008 року у розмірі 126309,11 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 19.08.2008 року між КС «Перше Кредитне Товариство» і відповідачем був укладений кредитний договір № БЛ-1/1242/08/1615#, згідно якого остання отримала кредит на суму 5000 грн. При укладенні вказаного договору позивач і відповідач домовилися про зміну тривалості позовної давності до 10 років, що закріплено у п. 12.7 зазначеного договору, яка застосовується до загальної та спеціальної позовної давності. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору відповідач зобов`язалася повертати кредит протягом 36 календарних місяців з моменту отримання (тобто до 19.08.2011 р.) та сплачувати відсотки за узгодженим графіком платежів. За прострочення повернення кредитних коштів, встановлена відповідальність у вигляді пені у розмірі 1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежів. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та належним чином, а саме: надав відповідачу кредит. Проте, відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором та станом на 04.02.2019 року виникла заборгованість у розмірі 126309,11 грн, яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 4722,18 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 32447,14 грн, заборгованість по пені за прострочення платежів - 89139,79 грн. Оскільки відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість за кредитним договором, представник позивача звернувся до суду з позовом. Представник позивача Найда В.І. в судовому засіданні на задоволенні позову наполягав. Після перерви у судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій вказав, що на задоволенні позову наполягає, просить справу розглянути у його відсутність. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали, подали відзив на позов. Так, вони пояснили, що [PERSON] кредитний договір не укладала, грошові кошти не отримувала. Вона передала свій паспорт громадянина України сусідці на ім`я [PERSON] , яка і уклала кредитний договір та отримала грошові кошти. Після перерви відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява, в якій вона зазначила, що у разі, якщо суд дійде висновку про задоволення позовних вимог, у відповідності до ч.3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір неустойки, оскільки він значно перевищує розмір збитків. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 19.08.2008 року між КС «Перше Кредитне Товариство» і [PERSON] був укладений кредитний договір № БЛ-1/1242/08/1615#, згідно якого остання отримала кредит на суму 5000 грн (а.с. 11). При цьому, при укладенні вказаного кредитного договору, сторони, відповідно до ст. 259 ЦК України домовилися про зміну тривалості позовної давності до 10 років, що було відображено у п. 12.7. договору, та яка застосовується як до загальної, так і до спеціальної позовної давності. Згідно п. 2.1. договору, вказаний кредит відповідач зобов`язалась повертати протягом 36 місяців фактичних місяців з моменту його отримання та сплачувати відсотки за його користування згідно графіку, що є додатком № 1 до договору (а.с. 12). Відповідач 10.06.2009 року сплатила за кредитним договором 240 грн, які були зараховані на погашення пені за кредитом. У порушення умов договору відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала. За умовами кредитного договору Кредитна спілка «Перше Кредитне Товариство», як Кредитодавець надав відповідачу, як Позичальнику кредитні кошти в розмірі 5000 гривень на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим Договором (п.п. 1.2). Згідно п. 2.1. договору, кредит надається строком на 36 фактичних місяців від дати надання кредиту з умовою щомісячної сплати процентів за користування кредитом в розмірі 0,181 процентів від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом, починаючи з дати, наступної за датою надання кредиту. Відповідно до п.п. 3.3. договору, погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься у розмірі і строки згідно додатку № 1 до цього Договору. Відповідач належним чином свої зобов`язання не виконала, останній раз добровільно сплатила гроші 10.06.2009 року року у розмірі 240 грн, і станом на 04.02.2019 року виникла заборгованість у розмірі 126309,11 грн, яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 4722,18 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 32447,14 грн, заборгованість по пені за прострочення платежів - 89139,79 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідачем заявлено вимогу про застосування позовної давності. Так, у заяві про застосування позовної давності відповідач не заперечує факту укладання між нею та Кредитною спілкою «Перше кредитне товариство» кредитного договору № БЛ-1/1242/08/1615# від 19.08.2008 року. В п. 3.1. кредитного договору плата за користування кредитом (проценти) становить 0,181 процентів від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, а у п. 12.8. даного кредитного договору зазначено, що до відома Позичальника доведена процентна ставка за цим Договором, яка складає 66 процентів річних. У ч. 2 ст. 536 ЦК України зазначено, що розмір процентів за користування грошовими коштами встановлюється договором. Відповідно до п. 10.1. кредитного договору встановлено, що цей Договір діє з моменту його підписання сторонами до моменту виконання всіх зобов`язань Позичальника за цим договором перед Кредитодавцем. Відповідачем не здійснювались регулярні щомісячні платежі, як передбачено було узгодженим графіком платежів (Додаток № 1 до кредитного договору), а тому зростала заборгованість по процентам та нараховувалась пеня за прострочення платежів, яку вона не сплачувала в повному обсязі. Відносно строку позовної давності, п. 12.7 кредитного договору встановлено, що до правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього Договору застосовується строк позовної давності тривалістю у 10 (десять) років (ст. 259 Цивільного кодексу України), з чим погодилась відповідач, підписавши даний кредитний договір. Згідно ст. 259 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Умова про збільшення позовної давності може бути вміщена як в укладеному сторонами договорі, так і в окремому документі або в листах, телеграмах, телефонограмах та інших документах, якими обмінювалися сторони і які повинні однозначно свідчити про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності. У ст. 259 ЦК України не передбачено, що сторони повинні вказувати окремо про збільшення строку загальної або спеціальної позовної давності при домовленості. Так як правовідносини, що пов`язані з виконанням даного кредитного договору стосується строків як загальної так і спеціальної позовної давності, а тому застосовується строк позовної давності тривалістю у 10 (десять) років, як для загальної так і для спеціальної позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Останній раз відповідачем сплачено 240 грн добровільно за кредитним договором 10.06.2009 року, які були зараховані на погашення пені за кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості. Доводи відповідача про те, що ця сума була сплачена позивачем, у судовому засіданні свого підтвердження не знайшла. Позовну заяву КС «Перше кредитне товариство» подано до суду 05.02.2019 року, що підтверджується відбитком поштового штемпелю. У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими доказами, речовими доказами, електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Таким чином, кредитний договір був укладений з урахуванням волевиявлення відповідача, оскільки її підпис на договорі є доказом того, що сторони погодилися з умовами договору. Відповідач особисто уклала кредитний договір з позивачем на підставі вільного волевиявлення, і ставлячи підпис, вважала його справедливим. Тобто, при підписанні кредитного договору, всі передбаченні чинним законодавством вимоги для укладання договору були дотриманні, договір містить всі передбаченні чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладання. Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності, визначеною сторонами у кредитному договорі, про що свідчать підписи сторін, у зв`язку з чим у застосуванні строку позовної давності слід відмовити. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідачем не надано доказів, які підтверджували б своєчасну сплату за кредитним договором та відсутності у неї заборгованості, а також не надано доказів щодо наявності ненавмисного невиконання нею зобов`язань перед позивачем. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з досліджених доказів, умови кредитного договору позичальником належним чином не виконані, в передбачені договором строки кредит не погашений. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 4722,18 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 32447,14 грн, заборгованість по пені за прострочення платежів - 89139,79 грн. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 614 ЦК України). Згідно ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. В своєму рішенні № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» Конституційний Суд України зазначив, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. ч. 2, 3 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. За викладених обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення боргу за тілом кредиту та заборгованості за відсотками за користування кредитом підлягають задоволенню, оскільки вони ґрунтуються на підставах, визначених діючим законодавством, та умовах договору. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Грошовим зобов`язанням вважається зобов`язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила даної статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов`язання. Частина 1 статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов`язання у зв`язку із неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов`язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов`язаний відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені зазначеною статтею. У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом у Постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. За таких обставин, позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків, підлягає задоволенню як доведений та обґрунтований. Однак, позовні вимоги щодо стягнення пені, підлягають частковому задоволенню. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Як зазначено в ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. В силу ч. 3 ст. 551 вказаного Кодексу, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Вказана позиція узгоджується з позицією, висловленою Верховним судом України в справі № 6-100цс14. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Виходячи із загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов`язання санкція у вигляді неустойки (пені) спрямовується на забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Враховуючи викладене, оскільки позивачем за кредитним № БЛ-1/1242/08/1615# від 19.08.2008 року нарахована пеня у розмірі 89139,79 грн, що значно перевищує розмір збитків за кредитним договором, а саме тіло кредиту, тому у відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України та виходячи із засад справедливості та розумності, суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки до розміру збитків, тобто до залишку боргу за тілом кредиту (основного зобов`язання) - 4722,18 грн. Таким чином, наявні підстави для задоволення частково позовних вимог та стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 41891,50 грн, яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту 4722,18 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом 32447,14 грн, заборгованість по пені за прострочення платежів 4722,18 грн., у задоволенні решти позовних вимог належить відмовити. При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача в тій частині, що кредитний договір був укладений не з нею, а її сусідкою, якій вона передала свій паспорт. Так, за клопотанням відповідача була призначена судова почеркознавча експертиза, вартість якої не була сплачена відповідачем, тому ухвала суду про призначення експертизи була повернута на адресу суду без виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 141 України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданого платіжного доручення від 18.03.2019 року (а.с. 26), позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 1921 грн, а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову відповідачем підлягає відшкодуванню сума судового збору пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 637,12 грн (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 41891,50 грн*1921 грн/126309,11 грн). При цьому суд враховує роз`яснення надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. №36 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: partial