Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON], який діє в інтересах позивача [PERSON], звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Бахмутської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку, в якому зазначив, що згідно до договору довічного утримання на будинок від 29.07.2002р., який посвідчено державним нотаріусом першої Артемівської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON], мати позивачки, передала їй у власність житловий будинок, який знаходиться в м. Артемівську (Бахмут) Донецької області по вул. Крилова, 15 на земельній ділянці розміром 0, 578 га, який їй належав на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Першою Артемівською державною нотаріальною конторою 19.04.1996р. за реєстровим №1-2423 та зареєстрованого в Артемівському БТІ 19.04.1996р. за №1-21. Державна реєстрація права власності на вказаний будинок відбулась 22.07.2010р., що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.27 червня 2010 року [PERSON] померла. В той же час згідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 13 серпня 1997р. серія ІІІ-ДН №090523 земельна ділянка, що розташована під будівлею зазначеного вище будинку, кадастровий номер 1410300000:00:026:0572 належить [PERSON]К.З метою встановлення власника земельної ділянки було здійснено адвокатський запит до міськрайонного управління у Бахмутському районі та м. Бахмуті ГУ Держгеокадастру у Донецькій області. Згідно довідки від 22.12.2017 №2452/111-17, яка надана цією установою, вбачається, що згідно реєстру других примірників державних актів та договорів оренди, які знаходяться в архіві відділу, земельна ділянка площею 0, 578 га по вул. Крилова,15 у м. Бахмуті Донецької області належить на праві власності гр. [PERSON] на підставі рішення Артемівського виконкому від 06.08.1997 №632 згідно Державного акту ІІІ-ДН №090523.Така ж інформація міститься у витязі з Поземельної книги про земельну ділянку від 01.11.2012р. Наразі позивачка має намір продати вказаний будинок, проте, не зважаючи на те, що вона є власником вказаного вище будинку, вона тим не менш формально не є власником тієї земельної ділянки, на якій розташований даний будинок, оскільки щодо її відчуження не було зазначено окремо у договорі довічного утримання від 29.07.2002р. Наразі без вирішення цього питання продаж даного будинку є неможливим. Вказані вище обставини і стали підставою для звернення до суду із даним позовом Враховуючи вищевикладене просив винести рішення, яким визнати право власності на земельну ділянку площею 0, 578 га, кадастровий номер 1410300000:00:026:0572, що розташована за адресою: вул. Крилова,15 у м. Бахмуті Донецької області за [PERSON] В подальшому 06.03.2018 року представник позивача [PERSON], який діє в інтересах позивача [PERSON], уточнив позовні вимоги та просив винести рішення, яким визнати право власності на земельну ділянку площею 0, 0578 га, кадастровий номер 1410300000:00:026:0572, що розташована за адресою: вул. Крилова,15 у м. Бахмуті Донецької області за [PERSON] Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні заяви, просить суд позов задовольнити та щодо заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], остання народилась у 1958році та у графі матірю вказано «[PERSON]К.» Згідно свідоцтва про шлюб, [PERSON] 24.10.1987року уклав шлюб з [PERSON] та останній після шлюбу надано прізвище «Ніколаєва». Згідно договору довічного утримання на будинок від 29.07.2002р., який посвідчено державним нотаріусом першої Артемівської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON], передала [PERSON] у власність житловий будинок, який знаходиться в м. Артемівську (Бахмут) Донецької області по вул. Крилова, 15 на земельній ділянці розміром 0, 0578 га, який їй належить на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Першою Артемівською державною нотаріальною конторою 19.04.1996р. за реєстровим №1-2423 та зареєстрованого в Артемівському БТІ 19.04.1996р. за №1-21. Згідно з довідки про реєстрацію права власності нерухомого майна, виданої КП «Артемівське бюро технічної інвентаризації» будинок, який розташований в м. Артемівську (Бахмут) Донецької області по вул. Крилова, 15 належить на праві приватної власності [PERSON], на підставі довічного утримання. Згідно державного акту на право приватної власності на землю, [PERSON], на підставі рішення Артемівської міської ради від 06.08.1997 року за № 632 передається у приватну власності земельна ділянка площею 0,0578 гектарів, вказана земельна ділянка розташована на території Артемівської міської ради, ділянка №15, землю передано для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Згідно відповіді, наданої ГУ Держгеокадастру у Бахмутському районі та м. Бахмуті у Донецькій області, вбачається, що згідно реєстру других примірників державних актів та договорів оренди, які знаходяться в архіві відділу, земельна ділянка площею 0, 578 га по вул. Крилова,15 у м.Бахмуті Донецької області належить на праві власності гр. [PERSON] на підставі рішення Артемівського виконкому від 06.08.1997 №632 згідно Державного акту ІІІ-ДН №090523. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла 27 червня 2010 року. Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, площею 0.0578 га, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованої за адресою Донецька область м. Бахмут вул. Крилова, 15, складає 28 483,84 грн., замовник є [PERSON] За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частин 1 та 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частку може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди. Статтею 4 ЦК України встановлено, що основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо субєкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної [PERSON] України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобовязаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною [PERSON] України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Згідно із ч. 1 ст. 377 ЦК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Ця норма ЦК України набрала чинності пізніше, ніж ст. 120 ЗК України, в редакції, що діяла на час набуття сторонами права власності на будинок, який знаходиться на спірній земельній ділянці. Законом України від 27 квітня 2007 року № 997-V «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у звязку з прийняттям Цивільного кодексу України», зміст ст. 120 ЗК України було приведено у відповідність до ст. 377 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 21 вересня 2011р. Окрім того, за змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності. За таких обставин суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved