Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Представник Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за послуги централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] проживає за адресою: м. Запоріжжя, бул. Бельфорський[ADDRESS]. Концерн «МТМ» по відношенню до відповідача являється виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води). Концерн «МТМ» у період з вересня 2009 року по червень 2015 року надав послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: м. Запоріжжя, бул. Бельфорський, б. 12 кв. 71 на загальну суму 13471,74 гривень. Відповідач, скориставшись послугами Концерну, частково здійснила оплату за надані позивачем послуги. Концерн «МТМ» звертався до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового заказу про стягнення заборгованості за використані боржником послуги. Однак, ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2014 року по справі №334/10419/14-ц Концерну «МТМ» відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу. Система опалення помешкання відповідача є невідємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, відєднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони. Послуга з централізованого опалення надавалась відповідачу в межах опалювального сезону, а послуга з постачання гарячої води (підігріву питної води) постійно. Таким чином, станом на 01.07.2015 р. заборгованість відповідача перед позивачем складає 8343, 08 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за послуги централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, а також витрати понесені позивачем при звернення з заявою до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні з мотивів, викладених у запереченні проти позову. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] проживає за адресою: м. Запоріжжя, бул. Бельфорський[ADDRESS]. (а.с.9) Рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради №25 від 29.01.09 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, з 01.01.2009 виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «Міські теплові мережі» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Згідно п. 4 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Квартира відповідача підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. Позивач у період з жовтня 2011 року по жовтень 2015 року надав відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване у м. Запоріжжя, бул. Бельфорський[ADDRESS]. на загальну суму 8343,08 гривень. Відповідачі, скориставшись послугами Концерну, не в повному обсязі здійснили оплату за надані позивачем послуги. Концерн «МТМ» звертався до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового заказу про стягнення заборгованості за використані боржником послуги. Однак, ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2014 року по справі № 334/10419/14-ц Концерну «МТМ» відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу. Стаття ст. 526 ЦК України визначає, що зобовязання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Відповідно до ст..20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 24 ЗУ «Про теплопостачання» передбачено обовязок відповідача, як споживача послуг позивача, своєчасно укласти з ним договір на постачання теплової енергії, а за ст..25 вказаного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку. Згідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року за №630, плата за надані послуги вноситься щомісячно. Відповідно до ст. ст. 67, 68 ЖК УРСР, наймачі (власники) квартир зобовязані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Згідно зі ст. ст. 64 ЖК УРСР члени сімї наймача, що проживають спільно з ним, несуть солідарну відповідальність за зобовязаннями з договору найму житлового приміщення. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відсутність укладеного договору з відповідачем, як споживачем комунальних послуг, не звільняє відповідача від сплати за фактично надані послуги. Позивач у період з вересня 2009 року по червень 2015 року надав послуги з централізованого опалення, підігріву питної води у житлове приміщення, розташоване за адресою: м. Запоріжжя, бул. Бельфорський[ADDRESS] на загальну суму 13471,74 гривень. Факт надання зазначеної послуги в даному випадку є безспірним та беззаперечним. Відповідачем борг частково сплачено, тому станом на 01.07.2015 року фактична заборгованість складає 8343,08 гривень. Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви позивачем, не суперечить положенням цивільного процесуального законодавства України, містить нарахування окремо по кожній складовій наданих позивачем послуг. Відповідач не спростувавла вказаний розрахунок заборгованості. Представник відповідача просив суд застосувати строк позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи, що плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк, право позивача як виконавця послуг вважається порушеним з моменту недотримання споживачем строку погашення кожного чергового платежу, а відтак, перебіг строку позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. 03.11.2014 Концерн «МТМ» звертався до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового заказу про стягнення заборгованості за використані боржником послуги. Однак, ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2014 року судовий наказ по справі №334/10419/14-ц виданий за заявою Концерну «МТМ» до [PERSON] скасовано. Частиною 2 статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що строк позовної давності має бути облікований за три роки від дня звернення до суду з заявою про видачу судового заказу, тобто з листопада 2011 року. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає заборгованість з теплопостачання за період з 01.11.2011 року по 01.10.2015 року в сумі 8088,70 грн. (а.с. 79-81). Оцінивши досліджені докази в цій частині, суд вважає, що відповідач порушив правила оплати послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, тому, суд вважає необхідним стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги за адресою: м. Запоріжжя, бул. Бельфорський[ADDRESS], в розмірі 8088,70 грн. за період з 01.11.2011 року по 01.10.2015 року на користь позивача. В іншій частині позовних вимог відмовити. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1218,00 гривень.

Outcome: partial