Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, просить суд визнати дійсним заповіт як розпорядження на випадок смерті, складений [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений п`ятнадцятого жовтня дві тисячі другого року секретарем виконкому Запруднянської сільської ради Рокитнянського району Київської області Саліковською Н.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 55; звільнити від сплати судового збору на підставі п. 9, 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». В обґрунтування позову зазначає, що позивач є сином [PERSON] , яка померла [INFO] , та яка за життя у 2002 році склала на користь позивача заповіт. Після смерті матері позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Проте, нотаріусом було надано роз`яснення та повідомлено, що заповіт є нікчемним, так як секретарем сільської ради в ході посвідчення даного заповіту було порушено форму заповіту та засвідчу вальний напис. В зв`язку з чим, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на одну другу частку всього майна, що належало спадкодавцю на день смерті. У поданому відзиві на позовну заяву відповідачка [PERSON] вважає, що позов не може бути задоволено, оскільки ЦК не передбачає можливості визнання заповіту дійсним. Позивач як і відповідачка, є спадкоємцем першої черги після смерті матері і тому незалежно від наявності заповіту має право на свою частину спадщини. Зазначає, що згідно ч. 1 ст. 1257 ЦК України у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Позивач у судовому засіданні пояснив, що він проживав з матір`ю та доглядав її. [PERSON] його рідна сестра. Рішення матері було про те, що будинок він успадкує, і [PERSON] про це знала. В 2008 році його мати осліпла, він забрав її в Українку, де сам і проживав. З ним мати проживала по час смерті. Чотири роки вона була паралізована. Померла в Українці, хоронили у [PERSON] . Він опікується хатою у [PERSON] , проживає. Заповіт мати в 1992 році склала без нього. За півроку до складання заповіту [PERSON] знала, що майно буде належати йому, і тоді [PERSON] не заперечувала. Представник позивача адвокат Заліський Б.С. у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та прохав його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належно. Подала заява про проведення розгляду справи без її участі та без участі її представника. Поданий нею раніше відзив на позовну заяву підтримує в повному обсязі. Позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача - Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області у судове засідання не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належно. У поданій заяві просить розглянути справу у його відсутність, позов визнає. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що ходили разом з [PERSON] в сільраду домовлятися про складання заповітів. [PERSON] їй розповідала, що дочці построїли хату в Обухові, тому хата у Запрудді буде сину. [PERSON] їй казала, що зробила заповіт на сина [PERSON] . Донька [PERSON] не допомагала матері. Якщо [PERSON] було погано, свідок дзвонила до [PERSON] та [PERSON] . Але остання не приїжджала, а [PERSON] - завжди. Коли [PERSON] осліпла вона десь 10 років мешкала у [PERSON] . [PERSON] дзвонила свідку, спілкувалася, розповідала, що за нею доглядає також невістка, мила її. [PERSON] ніколи не сумнівалася у своїй волі щодо заповіту на [PERSON] . До смерті вона була при розумі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що живе 15 років в [ADDRESS] . В Запрудді також проживала [PERSON] . Син [PERSON] приїжджав з сім`єю до неї. [PERSON] стала сліпнути. Кожен тиждень [PERSON] приїжджав. [PERSON] приїжджала тільки восени, за городиною. Свідок питала у у [PERSON] , чого не приїжджає [PERSON] , на що та відповіла, що давно вже вирішено питання, що все у [PERSON] залишиться у спадок сину [PERSON] , оскільки [PERSON] вже побудували хату. Десь десять років [PERSON] жила у сина. Вона розказувала свідку, що син прав її речі, і невістка також її доглядала. [PERSON] тільки дзвонила, не приїжджала. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач - її чоловік. Вона жила десь 6 років у [PERSON] . В сім`ї домовились, що оскільки дочці [PERSON] збудували хату в Обухові, то хата у [PERSON] залишиться [PERSON] . [PERSON] не це погоджувалася. Коли [PERSON] осліпла, її з 2011 року вони з чоловіком забрали до себе, доглядали за нею. Свекруха завжди була при свідомості. Казала, що зробила заповіт на сина [PERSON] і це дійсне її волевиявлення. За життя [PERSON] спору з [PERSON] що спадкування не було. Суд, заслухавши думку позивача та його представника, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 15.10.2002 склала заповіт, зареєстрований у реєстрі за № 55, у відповідності до змісту якого все належне їй на день смерті майно, заповідається сину [PERSON] (а.с.13). Вказаний документ не містить дату та місце народження заповідача, відсутня фраза, яка робиться перед підписом заповідача - «заповіт мною прочитано вголос», відсутнє місце і час його складання, відсутні дані, якою сільською радою посвідчено заповіт. [INFO] [PERSON] , яка постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] , померла, актовий запис № 146 від 08.09.2019 (а.с. 45, 47). 22.10.2019 позивач звернувся до Рокитянської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с.42). Крім того, 29.10.2019 відповідачка [PERSON] звернулася до відповідно органу нотаріату із заявою, посвідченою 29.10.2019 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Мельник М.В. за реєстровим № 3183, про прийняття спадщини за законом після своєї матері [PERSON] (а.с.43). Згідно наданого завідувачем Рокитнянською районною державною нотаріальною конторою Київської області роз`яснення за № 1664/02-14 від 13.11.2019, при заведенні спадкової справи за даними Спадкового реєстру перевірено наявність заповітів, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 22 жовтня 2019 року. Згідно даної інформаційної довідки, наявний заповіт, посвідчений Запрудянською сільською радою Рокитнянського району Київської області 15 жовтня 2002 року за реєстровим № 55, згідно якого [PERSON] все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] . У вказаному роз`ясненні зазначено: «В ході і посвідчення вищевказаного заповіту, секретарем Запрудянської сільської ради Рокитнянського району Київської області не було враховано вимоги ст. 541 Цивільного кодексу Української PCP та пункту 16 Постанови Кабінету міністрів України від 15 червня 1994 року № 419 «Про порядок посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених», цим порушено форму заповіту та засвідчувальний напис, а саме: відсутня дата та місце народження заповідача, відсутня фраза, яка робиться перед підписом заповідача - «заповіт мною прочитано вголос», відсутнє місце і час його складання, відсутні дані, якою сільською радою посвідчено заповіт. …. На підставі вищевикладеного повідомляємо, що заповіт є нікчемним» (а.с. 14). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Згідно з частиною другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то він є нікчемним і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 541 ЦК УРСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. В силу п. 1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1994 № 22/5 (в редакції на момент складення заповіту), у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів окрім дій, передбачених у частині першій цієї статті, вчиняють також такі нотаріальні дії: 1) посвідчують заповіти. Відповідно до п. 10 Інструкції при вчиненні нотаріальних дій посадові особи виконавчих комітетів встановлюють особу громадянина, його представника або представника підприємства, установи, організації, що звернулися за вчиненням нотаріальних дій. Згідно п. 11 Інструкції при посвідченні заповітів, довіреностей та засвідченні справжності підпису на документах перевіряється справжність підписів громадян, які звернулись за вчиненням нотаріальної дії. Відповідно до п. 12 Інструкції при посвідченні заповітів чи довіреностей з`ясовується дієздатність громадян та перевіряється правоздатність юридичних осіб, від імені яких посвідчуються довіреності. У разі посвідчення довіреності представником перевіряються його повноваження. Відповідно до п. 13 Інструкції нотаріально посвідчувані заповіти, довіреності, заяви та інші документи підписуються у присутності посадової особи виконавчого комітету, яка вчиняє нотаріальну дію. Відповідно до п. 33 Інструкції заповіт повинен бути складений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його складення, підписаний особисто заповідачем (стаття 541 Цивільного кодексу). Отже, як вбачається з аналізу Інструкції, яка діяла на момент посвідчення заповіту, були відсутні вимоги щодо зазначення дати та місця народження заповідача. Так само була відсутня вимога щодо запису фрази про прочитання заповіту вголос. Обов`язок посадових осіб органу місцевого самоврядування зазначати в заповіті перед його підписанням про прочитання заповіту заповідачем уголос (у випадку складення такого заповіту відповідною посадовою особою зі слів заповідача) введено з набранням 2 грудня 2011 року чинності Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, який не діяв станом на момент посвідчення заповіту. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24 березня 2021 року у справі № 692/1164/18. З заповіту також вбачається місце та час його складання та дані щодо сільради, якою посвідчено заповіт. Таким чином, суд не вбачає нікчемності заповіту. Такий же висновок зроблено Таращанським районним судом Київської області у справі № 375/793/20 за позовом [PERSON] до державного нотаріуса державної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б. третя особа [PERSON] про визнання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Разом з тим позов не підлягає до задоволення у зв`язку із неналежним способом захисту, оскільки норми глави 85 ЦК України не передбачають можливості визнання заповіту дійсним. Частиною 1 та 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Статтею 219 ЦК України передбачено можливість визнання одностороннього нікчемного правочину дійсним у разі недодержання вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі, проте дана норма права є загальною, та в силу природньої відсутності особи - спадкодавця, воля якого підлягає перевірці, не може бути застосована, отже вона не поширює свою дію на спірні правовідносини сторін, які врегульовано спеціальними нормами глави 85 ЦК України, та які не передбачають можливості визнання судом дійсним заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Аналогічні роз`яснення містяться у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до змісту якого, не допускається визнання дійсним заповіту, який є нікчемним у зв`язку з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення, оскільки норми глави 85 ЦК України не передбачають можливості визнання заповіту дійсним. Отже, позивачем невірно обрано спосіб захисту при зверненні до суду із позовом про визнання заповіту дійсним, а захист порушеного права позивача за обставинами спору може бути захищено не у будь-який, а у конкретно визначений спосіб, а саме шляхом визнання права. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у постанові від 31 березня 2020 року справа № 348/1259/18 провадження № 61-7353св19, у постанові від 04 травня 2020 року справа № 658/3308/17 провадження № 61-14706св18, Київський апеляційний суд у постанові від 15.10.2020 справа № 756/7868/18. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed