Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування майном. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначила, що на підставі договору дарування 1/3 частини квартири та на підставі свідоцтва про право валсності на нерухоме майно, квартира, яка розташована за адресою : [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] та її дочці [PERSON] . Відповідач зареєстрований за вищевказаною адресою, але фактично не проживає за адресою з 2015 року по теперішній час. Добровільно здійснити зняття з реєстрації місця проживання відповідач відмовляється, на контакт не виходить. В свою чергу, відповідач, який не проживає за адресою : [ADDRESS] , втратив право на корсиутвання квартирою, внаслідок його відсутності понад один рік. Оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за ним, чим об`єктивно порушуються її права. У зв`язку з цим, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою : [ADDRESS] , що є підставою для зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою. А також просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн.. Представник позивача до початку підготовчого судового засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутиність та відсутність позивача. Позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, однак до його частку надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. \~ \~ \~ \~Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , 25.06.2019 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Прізвище після розірвання шлюбу присвоєно : « [PERSON] ». 24.05.2019 року між [PERSON] ( « [PERSON] ») та [PERSON] ( «Обдарована») було укладено договір дарування 1/3 частини квартири, згідно з п.1 якого Дарувальник передає безоплатно у власність (дарує), а Обдарована приймає у власність (в дар) 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Відповідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 24.05.2019 року, 1/3 частина квартири, яка знаходиться за адресою : [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової приватної власності [PERSON] . Згідно Акту обстеження житлових умов, складений Первомайським старостинським округом №1 Іларіонівської селищної ради 02.10.2020 року, та довідки в.о. старости № 658 від 02.10.2020 року за адресою : [ADDRESS] з 25.01.2015 року по теперішній час не проживає [PERSON] , 1961 року народження. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. \~ \~ \~ \~Згідно ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. \~ \~ \~ \~Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності. \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ст.405 ч.2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~З норми ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» випливає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст..7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням. Із вищевикладеного вбачається, що відповідач є колишнім членом сім`ї позивачки, оскільки сторони 25.06.2019 року розірвали шлюб в органах реєстрації актів цивільного стану, останній дійсно не проживає за адресою реєстрації без поважних причин з 25.01.2015 року по тепершіній час, що створює перешкоди у здійсненні позивачкою її права користування та розпоряджання належним їй майном, тому, суд, дослідивши матеріали справи, вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, встановленими, а тому позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову на відповідача, а тому суд вважає необхідним здійснити стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та ст.41 Конституції України, ст.ст. 319,321,405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved