Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

представник позивача [PERSON] адвокат Грона Д.С. звернувся з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму боргу у розмірі 21110,29 грн., три відсотки річних у розмірі 1313,46 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 гривень, з підстав, передбачених ст.ст. 3, 7, 5, 16, 192, 204, 526, 530, 625, 1046-1049 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 13, 43, 133-142, 175, 263-265 ЦПК України. В обґрунтування вимог в позові вказано, що між позивачем та відповідачем 28.03.2017 року укладено договір позики, згідно розписки [PERSON] про отримання ним грошових коштів у сумі 840 доларів США, що на дату подачі позову складає 21110,29 грн. за курсом НБУ, який станом на 21.08.2019 року становить 2513.1300 грн. за 100 доларів США, зі строком повернення - 25 липня 2017 року. Але, відповідач зобов`язання не виконав та позику не повернув. В судовому засіданні представник позивача адвокат Грона Д.С. підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених в позові, надав оригінал розписки [PERSON] та заяву про збільшення розміру затрат на правову допомогу, не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідач [PERSON] , який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 05.10.2019, в судове засідання не з`явився без повідомлення про причини неявки, відзив на позов або заяви про розгляд справи без його участі не надав. При наявності зазначених умов на підставі статей 280, 281 ЦПК України суд ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Частиною 1 ст. 1049\~ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна, або вчинення певної дії. Верховний Суд України в своїй постанові від 11.11.2015 року по справі №6-1967цс15 зазначив, що «...за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної суми… Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів». При цьому, згідно правової позиції, сформованої Верховним Судом України в постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи №6-79цс14, відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до положень ч.ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження існування між сторонами договірних відносин на підставі договору позики, позивачем надано до суду розписку відповідача, відповідно до якої [PERSON] 28 березня 2017 року отримав у борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 840 доларів США та зобов`язався повернути їх 25 липня 2017 року. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що надана позивачем на підтвердження своїх вимог розписка відповідає визначеним вимогам, у зв`язку із чим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму боргу. Разом з цим, суд приходить до висновку, що стягнення грошової суми за позовними вимогами необхідно проводити за курсом Національного банку України, в межах заявлених вимог. Представником позивача надана довідка офіційного курсу гривні до долара США, що станом на 21.08.2019 року становить 2513,1300 грн. за 100 доларів США. Щодо вимог про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми боргу, то слід вказати наступне. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 26.07.2017 року по 21.08.2019 року складає 1313,46 грн. і розраховується за формулою: сума боргу 21110,29 грн. х процентну ставку за законом -3 : 100 : 365 днів х 757 днів. З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу станом на 21.08.2019р. у розмірі 21110,29 грн. та трьох процентів річних за період з 26.07.2017р. по 21.08.2019р. у розмірі 1313,46 грн. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн., суд виходить з наступного. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором надання правової допомоги від 08.08.2019 року, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг за договором про надання правової допомоги від 08.08.2019 року, рахунком на оплату № 1 від 16.08.2019 року на суму 4000 гривень та квитанцією № П4925 від 19.08.2019 року на суму 4000 грн. 00 коп.; а також актом приймання-передачі наданих юридичних послуг за договором про надання правової допомоги від 26 вересня 2019 року, рахунком на оплату № 2 від 26.09.2019 року на суму 1000 гривень та квитанцією № ПН1127193К від 26.09.2019 року на суму 1000 гривень. Суд вважає, розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), розміром позовних вимог, тому на підставі ст. 137 ЦПК України вимоги підлягають задоволенню. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved