Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Представник позивача в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом і просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, площею 0,2500 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 7421488400:01:000:0333, розташовану на території Тупичівської сільської ради Городнянського району Чернігівської області, яка за життя належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧН № 024905, виданого Тупичівською сільською радою Городнянського району Чернігівської області на підставі рішення 9 сесії 24 скликання від 30 жовтня 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 82, після її смерті 05 червня 2010 року, а також визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, площею 0,0875 га, цільове призначення для ведення селянського господарства, кадастровий номер 7421488400:01:000:0334, розташовану на території Тупичівської сільської ради Городнянського району Чернігівської області, яка за життя належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧН № 024905, виданого Тупичівською сільською радою Городнянського району Чернігівської області на підставі рішення 9 сесії 24 скликання від 30 жовтня 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 82, після її смерті 05 червня 2010 року. У судове засідання представник позивача не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи останній повідомлявся належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, заявлені в інтересах позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити ( а.с. 52 ). Згідно положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач по справі Тупичівська сільська рада Городнянського району Чернігівської області про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, представник відповідача в судове засідання не зявився. Сільський голова надіслав клопотання про розгляд справи без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнають і проти їх задоволення не заперечують. Згідно ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову, суд, якщо це не суперечить закону постановляє рішення про задоволення позову. Представник третьої особи відділу Держгеокадастру у Городнянському районі, Чернігівської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с. 41). Третя особа - Городнянська районна державна нотаріальна контора участі в судовому засіданні свого представника не забезпечила. Третя особа [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце судового засідання (а.с.49) вираженої згоди приймати участь в судовому засіданні не надала. Згідно її заяви, приєднаної до матеріалів цивільної справи на а.с.15 проти задоволення позову не заперечує, просить розглянути справу без її участі. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позов обгрунтовується тим, що 05 червня 2010 року померла матір позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом, яким вона заповіла все своє майно, в тому числі і земельні ділянки, розташовані на території Тупичівської сільської ради, Городнянського району, Чернігівської області. 28 вересня 2010 року нею була подана заява до Городнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області про прийняття спадщини. Спадкоємцем, який має право на обовязкову частку у спадщині [PERSON] (третя особа у справі), до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернулась і вважається такою, що спадщину не прийняла. До складу спадщини увійшли земельні ділянки, передані спадкодавцю у приватну власність на підставі рішення 9 сесії 24 скликання Тупичівської сільської ради від 30 жовтня 2003 року для обслуговування житлового будинку та для ведення селянського господарства. На кожну земельну ділянку мав бути виданий окремий державний акт, крім того містяться суперечності між розміром земельних ділянок, вказаних в акті та в кадастровому плані. Так, розмір, вказаний у державному акті щодо земельної ділянки, наданої для ведення селянського господарства значиться як 0,12 га, а фактично за кадастровим планом розмір такої земельної ділянки становить 0,0875 га, тому державний акт не визнається як належний правовстановлюючий документ і на його підставі нотаріус не вправі видати свідоцтво про право на спадщину. Єдиним способ захисту прав позивача є судовий захист та визнання права власності. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про смерть серії 1-ЕЛ № 146212 (а.с.8) встановлено, що 05 червня 2010 року у віці 82 роки померла [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей 08 червня 2010 року у виконкомі Тупичівської сільської ради Городнянського району Чернігівської області зроблено відповідний актовий запис № 28. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом на все належне їй майно. З дослідженого в судовому засіданні заповіту, посвідченого 28 листопада 1995 року секретарем Дроздовицької сільської ради Городнянського району Чернігівської області, встановлено, що [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось і в чому воно б не заключалось і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона по закону матиме право заповіла [PERSON] (а.с.9). З наданої Городнянською районною державною нотаріальною конторою спадкової справи № 187/2010 (а.с.51-56) встановлено, що 28 вересня 2010 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини [PERSON] за заповітом звернулась [PERSON]. Відомості про спадкоємців, які мають право на обовязкову частку у спадщині, відсутні. Таким чином, тільки позивач вважається такою, що прийняла спадщину [PERSON] Згідно державного акту на право приватної власності на землю 111-ЧН № 024905 (а.с.16) [PERSON] на підставі рішення 9 сесії 24 скликання Тупичівської сільської ради від 30 жовтня 2003 року передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,37 га в межах згідно з планом, розташована на території Тупичівської сільської ради, землю подано для обслуговування житлового будинку 0,25 га, для ведення селянського господарства 0,12 га. Згідно технічної документації (а.с. 59-63) мається акт погодження меж з вказаними розмірами. Крім того, судом досліджено рішення від 30 жовтня 2003 року 9 сесії 24 скликання Тупичівської сільської ради (а.с.61) . З`ясовано , що розмір земельної ділянки у процесі відведення її в натурі на місцевості змінився в бік зменшення. Так, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ -7402687292016, сформованого 22.02.2016 року встановлено, що фактична площа земельної ділянки з кадастровим номером 7421488400:01:000:0334 з місцем розташування: Чернігівська область, Городнянський район, с. Тупичів, вулиця Комсомольська, 57, цільове призначення для ведення селянського господарства, форма власності приватна, складає 0,0875 га (а.с. 22-24). Розмір іншої земельної ділянки з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, відповідає розміру вказаному в Державному акті 111-ЧН № 024905 (а.с.16), що узгоджується з Витягом з Державного земельного кадастру на земельну ділянку НВ-7402687092016 від 22.02.2016 (а.с.19-21). Судом встановлено, що перешкодою в отриманні позивачем в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на згадані у позові земельні ділянки, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку стало те, що на кожну земельну ділянку мав бути виданий окремий державний акт, крім того містяться суперечності між розміром земельних ділянок, вказаних в акті та в кадастровому плані. Так, розмір, вказаний у державному акті щодо земельної ділянки, наданої для ведення селянського господарства значиться як 0,12 га, а фактично за кадастровим планом розмір такої земельної ділянки становить 0,0875 га, Зіставивши усі дані, що випливають із документів наданих сторонами, зясувавши правовідносини, визначившись з правовою нормою, що підлягає застосуванню, суд приходить до висновку, що обидві земельні ділянки, про які клопоче позивач є обєктом спадкування, а розмір земельної ділянки, наданої для ведення селянського господарства узгоджується із кадастровим планом, є меншим , ніж переданий за актом, а тому не порушує будь-чиїх прав і позивач з таким розміром погоджується. Суд враховує положення ст.ст.81,131 ЗК України, згідно яких громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу, міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Як вбачається із положень ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві і не припинились внаслідок його смерті. Враховуючи, що позивач позбавлений можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, його права підлягають судовому захисту. Згідно з положеннями ст.1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять права та обовязки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Таким чином, досліджені документи не спростовують правомірність набуття за життя спадкодавцем вказаних ділянок у власність. Згідно із ч.4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність спадкодавця припинилась у момент його смерті, оформити нові документи на його імя не можливо. Суд приходить до висновку, що права спадкодавця слід перевести на його спадкоємця шляхом визнання права власності за судовим рішенням. При цьому суд враховує положення статті 1225 ЦК України, у відповідності з яким право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Outcome: approved