Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з первісним позовом, посилаючись на порушення відповідачкою [PERSON] договірних зобов`язань по сплаті коштів за наданий їй кредит, а тому, уточнивши позовні вимоги, порушує питання про стягнення в солідарному порядку з неї та поручителів [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 297 412,58 доларів США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 1 196 318 грн. 73 коп. та судових витрат. Представник позивача в суді просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Представник відповідачки [PERSON] подав суду відзив на первісну позовну заяву, в якому зазначив, що відповідно до умов укладеної між [PERSON] та банком Додаткової угоди №1 до договору про надання споживчого кредиту №11314051000 від 21 березня 2008 року нарахування відсотків мало здійснюватися щомісяця в два етапи за методом «30/360». Однак за період з 21 березня 2008 року по 31 березня 2015 року банк нарахував відсотки за 2 599 днів, проте відповідно до умов договору відсотки у той самий період мали нараховуватися за 2 517 днів. Відтак позивачем в розрахунку заборгованості нараховано відсотки на 82 дні більше, ніж це передбачено умовами додаткової угоди. З цих підстав проти задоволення позову заперечив. Представник позивача подав суду пояснення на відзив на позовну заяву, в яких зазначив, що при укладенні Додаткової угоди позичальнику були відомі всі її умови та не існувало ніяких інших умов, які б примусили її прийняти їх на вкрай невигідних для себе умовах. Тобто сторони погодили всі умови Додаткової угоди в тому числі і щодо методу нарахування процентів, який відповідає чинному законодавству України. Крім того зазначив, що значення, які наводяться представником [PERSON] в додатку до відзиву не відповідають розрахунку заборгованості та умовам кредитного договору, коли той в своєму розрахунку додає до кожного місяця один зайвий день нарахованих відсотків. Відповідачка [PERSON] подала суду відзив на первісну позовну заяву, в якому зазначила, що укладена між позивачем та позичальником додаткова угода до кредитного договору суттєво збільшує обсяг її відповідальності, адже зміна строку користування кредитом в сторону його збільшення на 10 років та перехід від диференційних (зменшуючих) виплат на аннуїтетні платежі впродовж 120-ти додаткових місяців користування кредиту набагато здорожчують вартість кредиту в порівнянні з первинними умовами кредитування, за якими вона виступила поручителем перед позивачем. Оскільки своєї згоди на укладання додаткової угоди вона не надавала, вважає, що її порука за зобов`язаннями [PERSON] перед банком припинилася. Представник позивача подав суду відповідь на відзив [PERSON] в якому зазначив, що, підписуючи договір поруки сторони, підтвердили, що згідно цього договору забезпечується також і розмір зобов`язань, строк і порядок їх виконання, який може бути змінено до умов кредитного договору, що обумовлюють основне зобов`язання. Отже поручитель був інформований та давав згоду на збільшення розміру його відповідальності, що виключає можливість застосування ч. 1 ст. 559 ЦК України щодо визнання поруки припиненою. Також вважав, що [PERSON] не доведено збільшення обсягу її відповідальності як поручителя, а отже і відсутні підстави для припинення поруки. Відповідачка [PERSON] подала суду заперечення на відповідь на відзив, в якому йдеться про те, що укладений між нею та банком договір поруки не містить умов, згідно яких вона підтвердила, що згідно цього договору забезпечується також і розмір зобов`язань, строк і порядок їх виконання, який може бути змінено до умов кредитного договору, що обумовлюють основне зобов`язання. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зустрічними позовними заявами, в яких просили визнати припиненим договори поруки №187404 та №187403 від 21 березня 2008 року укладені між ними та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк». Свої вимоги мотивували тим, що внаслідок укладання між банком та позичальником Додаткової угоди №1 до договору про надання споживчого кредиту №11314051000 від 21 березня 2008 року сума процентів за користування кредитом, яку [PERSON] мала повернути позивачу значно збільшилася. Вказане призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителів, які згоди на укладання додаткової угоди не надавали. Представник відповідачки [PERSON] в суді проти задоволення первісного позову в частині солідарного стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором заперечила та просила про задоволення зустрічної позовної заяви про визнання поруки [PERSON] припиненою. Представник відповідачки за первісним позовом [PERSON] та відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися. З червня 2020 року систематично подають клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із карантинними обмеженнями. Разом з тим суд звертає увагу на те, що згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Вказані дії сторони відповідача суд розцінює як зловживання процесуальними правами, спрямоване на невиправдане затягування вирішення справи, провадження в якій відкрито в лютому 2015 року, розгляд якої протягом розумного строку не відбувається внаслідок поведінки сторони відповідача. Відтак, оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, коли відповідачка [PERSON] подала суду відзив на позовну заяву, а відповідач [PERSON] зустрічний позов, та які мали можливість подати всі наявні в них докази, суд вважає необхідним розглянути дану справу на підставі наявних доказів в загальному порядку. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, 21 березня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» (банк), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] (позичальник) уклали договір про надання споживчого кредиту №11314051000 (далі кредитний договір). Згідно п. 1.1 кредитного договору банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 200 000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 1 010 000 грн. за курсом НБУ на день укладання договору, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. Відповідно до п. 1.2.2 вказаного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 23 березня 2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін. Як передбачено п. 1.3.1 кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,90% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Згідно п. 1.3.3 кредитного договору нараховування процентів за цим договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства України. Період нарахування процентів згідно умов цього договору починається з дня фактичного надання кредитних коштів, якщо умовами пунктів 1.3.2., 5.2 договору не передбачено іншу дату початку нарахування процентів, а в наступному - з першого календарного дня поточного місяця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. При цьому проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані банком позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність банку відповідно до умов договору. Для розрахунку процентів день надання та день погашення кредиту вважається одним днем. Пунктом 3.4.1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язався використовувати кредит на зазначені у цьому договорі цілі, а також повернути суму кредиту, і сплатити плату за кредит й інші грошові платежі на рахунок банку в порядку та на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, а саме: -в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; -в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; -пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. При цьому банк може використати таке право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов`язання, передбаченого договором. Позичальник повинен сплатити пеню за цим договором за першою вимогою банку. Згідно пп. 7.10-7.11 кредитного договору даний договір складений у двох примірниках, які мають рівну юридичну силу, по одному для кожної із сторін. Всі додатки та угоди до цього договору, належним чином підписані сторонами, вважаються його невід`ємною чистиною. Внесення змін до цього договору здійснюється відповідно до законодавства України, якщо умовами договору, передбачено інший порядок. Того ж дня, 21 березня 2008 року, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] (далі поручителі) укладено договори поруки №187404 та №187403. Відповідно до п. 1.1 договорів поруки поручителі зобов`язуються перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобов`язань, що виникли за договором про надання споживчого кредиту №11314051000 від 21 березня 2008 року в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Як передбачено п. 1.2 договорів поруки поручителям відомі усі умови основного договору, зокрема: сума основного договору - 200 000 доларів СІІІА, що еквівалентно 1 010 000 грн.; термін виконання основного зобов`язання - 23 березня 2015 року, якщо згідно умов основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобов`язання; інші умови основного договору. Відповідно до п. 1.3 договорів поруки поручителі відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Згідно п. 1.4 договорів поруки відповідальність поручителів і боржника є солідарною. Як передбачено п. 2.1 договорів поруки кредитор не вправі без згоди поручителів змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін. 10 лютого 2009 року між позивачем та позичальником [PERSON] укладено Додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту №11314051000 від 21 березня 2008 року, згідно п. 2 якої сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту. Відповідно до п 2.1 додаткової угоди позичальник з дати її підписання зобов`язується повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу. Розмір ануїтетного платежу складає 2 320 доларів США. День сплати ануїтетного платежу 10 числа кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов`язаний сплатити ануїтетний платіж. Розмір ануїтетного платежу може змінитися у випадку зміни процентної ставки відповідно до умов договору. Пунктом 2.2 додаткової угоди сторони домовилися, що нарахування процентів за договором здійснюється щомісяця у два етапи за методом «30/360» відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства України. Як передбачено п. 3.1 додаткової угоди сторони домовилися про зміну кінцевого терміну повернення кредиту за договором: позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 23 березня 2025 року, якщо тільки не буде застосований інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору. Згідно п. 3.2 додаткової угоди сплата процентів, нарахованих згідно умов договору за використання кредитних коштів у доларах США в період з 01.12.2008 року по 31.12.2008 року, здійснюється позичальником в період з 01.01.2014 року по 21.01.2014 року згідно умов договору. Позичальник зобов`язується не пізніше ніж через 30 календарних днів з дати укладення цієї додаткової угоди докласти всіх необхідних зусиль, здійснити всі необхідні дії та укласти або забезпечити укладення (якщо забезпечення за договором надає третя особа) відповідних договорів про внесення змін та/або додаткових угод до усіх договорів забезпечення, які були та/або будуть укладені у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором щодо надання згоди осіб, які передали забезпечення за договором, на зміну зобов`язання, обумовлену підписанням цієї додаткової угоди. Відповідачка [PERSON] взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором та додатковою угодою до нього не виконує, термін сплати коштів порушено. В цьому зв`язку позивач 13 листопада 2014 року направив відповідачам вимогу про дострокове погашення кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій, яка останніми не виконана. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а в разі порушення боржником цих вимог той, згідно зі статтями 625, 1048 і 1050 ЦК України, повинен сплатити кредиторові суму боргу та проценти встановлені за умовами кредитного договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України). Вимогами ст. 549 ЦК України, передбачено обов`язок боржника в разі порушення зобов`язання передати кредиторові грошову суму штрафу у вигляді процентної ставки, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо не виконав його у строк встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1069 ЦК України права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а в разі порушення боржником цих вимог той, згідно зі статтями 625, 1048 і 1050 ЦК України, повинен сплатити кредиторові суму боргу та проценти встановлені за умовами кредитного договору. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо не виконав його у строк встановлений договором. Вимогами ст. 549 ЦК України, передбачено обов`язок боржника в разі порушення зобов`язання передати кредиторові грошову суму штрафу у вигляді процентної ставки, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою, як одним із видів забезпечення виконання зобов`язання (частина перша статті 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, відповідно до вимог ч. 1 ст. 543 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 559 ЦК України, в редакції чинній на момент укладання додаткової угоди від 10 лютого 2009 року, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. За загальним правилом, установленим частиною першою статті 651 ЦК України, зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України). За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту. Згідно роз`яснень даних у п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов`язується зі зміною забезпеченого зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов`язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов`язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред`явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Додатковою угодою, укладеною 10 лютого 2009 року між кредитором і позичальником, внесено зміни до кредитного договору, зокрема змінено кінцевий термін повернення кредиту з 23 березня 2015 року на 23 березня 2025 року, змінено схему погашення кредиту з диференційних (зменшуючих) виплат на аннуїтетні платежі та змінено метод нарахування відсотків за користування кредитними коштами. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо (правова позиція Верховного Суду в постанові від 13 травня 2021 року в справі №344/9129/15-ц). Судом встановлено, що внаслідок укладання додаткової угоди до кредитного договору термін кредитування збільшено на десять років, що безумовно призвело до збільшення обсягу зобов`язань, як позичальника так і поручителів. Разом з тим позивачем не надано будь-яких доказів, які б вказували на те, що поручителями надано згоду на зміну зобов`язання боржника щодо збільшення обсягу відповідальності. Таким чином, зобов`язання [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором припинилися у зв`язку зі збільшенням обсягу відповідальності поручителів без їх згоди (ч. 1 ст. 559 ЦК України). Відтак поруку останніх слід визнати припиненою, а зустрічні позови про це задовольнити. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене право позивача, що підлягає захистові шляхом примусового виконання грошового зобов`язання з позичальника [PERSON] . Вирішуючи питання про визначення розміру стягнення, суд виходить зі змісту позовних вимог та наданих суду розрахунків, згідно яких сума заборгованості за кредитом, станом на 14 травня 2018 року, складається із: - заборгованості за кредитом в розмірі 160 182,73 доларів США, - заборгованості по відсоткам в розмірі 137 229,85 доларів США, - пені за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 1 196 318 грн. 73 коп., що в загальному розмірі становить 297 412,58 доларів США та 1 196 318 грн. 73 коп. й сумнівів у суду не викликає. Доводи представника [PERSON] про інший розмір заборгованості суд до уваги не приймає, які матеріалам справи не відповідають, коли в поданому ним розрахунку заборгованості до кожного місяця розрахунку додано один зайвий день нарахування відсотків. Таким чином, пред`явлений первісний позов є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню. Крім того, представником позивача представлено документальне підтвердження понесених судових витрат, які згідно вимог ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідачку [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: partial