Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

Представник позивача, адвокат Меланчук І.В., в інтересах [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок травми на виробництві 270000,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] працюючи в період часу з 12.05.1995 року по 04.08.1997 рік на посаді головного інженера кар`єру Північного ГЗК, правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» виконував роботи, які характеризувалися запиленістю повітря робочої зони, що перевищувала гранично допустиму концентрацію, і виробничим шумом, що перевищував гранично допустимий рівень. Вказані шкідливі чинники призвели до виникнення у позивача хронічних професійних захворювань: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст.(пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.). ЛН першого-другого ст. (надалі ХОЗЛ); нейросенсорна приглухуватість першого ст. Захворювання стали причиною втрати позивачем працездатності. Так, згідно довідки МСЕК від 13.05.2009 року позивачу вперше встановлено 35% втрати професійної працездатності, з яких 25% по ХОЗЛ та 10% по туговухості. 21.04.2011 року Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому встановлено 45% втрати працездатності, з них 35% - ХОЗЛ, 10% по туговухості та встановлено третю групу інвалідності, безстроково. Позивач втратив своє здоров`я та працездатність з вини відповідача, який повинен відшкодувати немайнову шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Наслідком професійних захворювань є фізичний біль, необхідність проходження лікування та оглядів експертних комісій. У зв`язку з вказаним ушкодженням здоров`я порушуються нормальні життєві зв`язки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Значні страждання позивачу завдає розуміння безстроковості вимушених негативних змін в його житті, що пов`язане з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.03.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач, представник позивача не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача надав суду відзив, де зазначено, що позивач працюючи на підприємстві свідомо порушував законодавство у сфері охорони праці, що виразилось у його недбайливому ставленні до свого здоров`я та, як наслідок, це спричинило виникнення в нього професійних захворювань. Крім того, Відповідач наголошував, що сума відшкодування, заявлена позивачем, не відповідає вимогам розумності та справедливості, враховуючи період роботи на підприємстві відповідача, та продовження роботи [PERSON] на інших підприємствах міста в умовах шкідливих факторів праці. З вказаних причин представник Відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В судове засідання представник відповідача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, і з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Позивач, [PERSON] , працював на підприємстві відповідача в період з 12.05.1995 року по 04.08.1997 рік на посаді головного інженера кар`єру Північного ГЗК, правонаступником якого на сьогоднішній день являється ПрАТ «Північний ГЗК». За останнім місцем роботи [PERSON] - ВАТ «Промислове-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром», по факту професійних захворювань було проведено розслідування спеціальною комісією, створеною на підприємстві. За результатами проведеного розслідування був складений акт №4 «Про розслідування хронічного професійного захворювання» Форми П-4 від 06.04.2009 року,в якому вказано, що [PERSON] працював в умовах впливу шкідливих факторів: 22 роки 05 місяців - в умовах пилу та 15 років 05 місяців - в умовах шуму. Відповідно до висновків компетентної комісії викладених в акті розслідування хронічного професійного захворювання від 06.04.2009 року у позивача встановлені професійні захворювання: «хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.). ЛН першого-другого ст»., «нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху)». Причиною виникнення та розвитку даних професійних захворювань став тривалий стаж роботи [PERSON] в шкідливих умовах праці, в тому числі, робота на підприємстві Відповідача в період часу з 12.05.1995 року по 04.08.1997 рік на посаді головного інженеру кар`єру. Згідно первинного висновку МСЕК від 13.05.2009 року [PERSON] встановлено 35% втрати професійної працездатності, з них 25% - по ХОЗЛ, 10% - по туговухості. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я 21.04.2011 року, [PERSON] повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності - 45%, з яких 35% - по ХОЗЛ, 10% - по туговухості та встановлено третю групу інвалідності з 21 квітня 2011 року - безстроково, рекомендовано санаторно-курортне лікування, медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного призначення. З медичної документації наявної в матеріалах справи вбачається, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивач неодноразово проходив медичне лікування,яке не надавало належного терапевтичного ефекту, позивач неодноразово звертався до медичних закладів зі скаргами на больові відчуття, що вказує на виникнення у позивача необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя, втрата працездатності призвела до обмеження можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати. Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити безпечні умови праці. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 №20рп-08 по справі № 1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦК України таст.237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно п.3 ч.1ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року з питання відшкодування моральної шкоди безпосередньо роботодавцем, у абзаці 9-му пункту 5-го встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскількистаттею1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення йогоз аконних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з вказаним, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування на користь позивача моральної шкоди з ПрАТ «Північний ГЗК». Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, суд вважає, що спричинена моральна шкода підлягає компенсації. Відповідно до роз`яснень викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує характер та безстроковість негативних змін, що настали в житті позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, час роботи на підприємстві відповідача та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 45000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст.141 ЦПК України, стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 908,00 гривень.

Outcome: partial