Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Представник позивача в червні 2016 року звернувся з позовом до суду про солідарне стягнення з відповідачів на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованості за кредитним договором невідновлювальної кредитної лінії № 308/207807 від 27 серпня 2007 року у розмірі 39 743,00 дол. США та 117 355,93 грн. пені, а також судові витрати по сплаті судового збору. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 27 серпня 2007 року між ТОВ «БМ Банк» (правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», та [PERSON] укладено договір невідновлювальної кредитної лінії № 308/207807, який складається з двох частин зі змінами та доповненнями до нього, оформленими додатковими угодами № 1 від 27 лютого 2009 року, № 2 від 27 лютого 2009 року, № 3 від 10 березня 2009 року та № 4 від 10 вересня 2009 року. Згідно умов договору банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 115 400,00 доларів США на споживчі потреби строком до 25 серпня 2017 року зі сплатою 14 % річних. Погашення кредиту та відсотків за його користування повинно було здійснюватись щомісячно не пізніше останнього календарного для згідно Графіком погашення заборгованості. В забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору, 27 серпня 2007 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки № 308/270807, за умовами якого остання, як поручитель, зобов'язалась відповідати за невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі. Свої зобов'язання позивач виконав у повному обсязі надавши відповідачу [PERSON] грошові кошти в обумовленому договором розмірі, натомість відповідач [PERSON] не здійснює платежів, в результаті чого утворилась вказана заборгованість. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.07.2016 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року залишено без змін. 03.10.2016 року на адресу суду надійшли письмові пояснення відповідача [PERSON] Зі змісту яких убачається, що позовні вимоги вона не визнає. Зазначає, що протягом 2015-2016 років вона спільно з [PERSON] здійснює погашення заборгованості за договором невідновлювальної кредитної лінії № 308/270807 від 27.08.2007 року. З огляду на значне зростання курсу валют, у відповідачів дійсно виникла заборгованість. Разом з тим, вони неодноразово пропонували Банку шляхи вирішення даного спору, проте досудове врегулювання виявилось неможливим. (а.с. 107). 30.03.2017 року ПАТ «БМ Банк» подав заяву про залишення позову без розгляду в частині солідарного стягнення з відповідачів тіла кредиту та відсотків за його користування, оскільки вказана заборгованість ними погашена. Разом з тим, позивач підтримав вимоги щодо солідарного стягнення з відповідачів заборгованості в сумі 167 311,54 грн., що складається з пені за несвоєчасно погашені відсотки станом на 25.01.2017 року - 8 338,75 грн. та пені за несвоєчасно погашений кредит станом на 25.01.2017 року - 158 972,70 грн. (а.с.170). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року позовні вимоги в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитом та відсоткам за його користування залишено без розгляду. (а.с. 184). В лютому 2018 року відповідачі подали до суду відзив на позовну заяву з якого убачається, що позовні вимоги вони не визнають, так як згідно висновком судової економічної експертизи № 3 кредиторська заборгованість (по капіталу внеску, по проценту внеску та по пені) згідно кредитного договору № 308/270807 від 27 серпня 2007 року не підтверджується. За результатами встановлено, що розрахунковий розмір пені за несвоєчасну сплату кредиторської заборгованості по договору кредиту в межах позовної давності в 1 рік з 21 червня 2015 року по 21 червня 2016 року складає 3 354,02 дол. США, а не зараховані при погашенні кредиту відповідачами суми надлишково сплачених коштів складають 7 085,94 дол. США, а тому розрахунковий розмір пені повністю перекривається не зарахованими при погашенні кредиту коштами і не може бути стягнуто в результаті судового розгляду. Крім того, відповідачі подали до суду заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності, оскільки вважали що строк спеціальної позовної давності позивачем пропущено, а з заявами про його поновлення Банк не звертається. (а.с. 138,140) Також, відповідачами подано заяви про зменшення судом розміру пені на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки її розмір значно перевищує завдані позивачу збитки. (а.с. 142-155) У судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутність. Зі змісту заяви убачається, що позивач позов підтримує повністю та просить суд його задовольнити виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява. Відповідачі у судове засідання також не з'явились повторно, хоча про день, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 27 серпня 2007 року між ТОВ «БМ Банк» (правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», та [PERSON] укладено договір невідновлювальної кредитної лінії № 308/207807 за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 115 400,00 доларів США на споживчі потреби строком до 25 серпня 2017 року зі сплатою 14 % річних. Погашення кредиту та відсотків за його користування повинно було здійснюватись щомісячно не пізніше останнього календарного для згідно Графіком погашення заборгованості. (а.с. 7-9). В подальшому, а саме 27 лютого 2009 року, 27 лютого 2009 року, 10 березня 2009 року, 10 вересня 2009 року та 31 серпня 2010 року банком та [PERSON] укладено додаткові угоди № № 1, 2, 3, 4 та 5 відповідно (а.с. 12-20). 27 серпня 2007 року з метою забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором, між ТОВ «БМ Банк», [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки № 308/270807 (а.с. 27). Згідно п. 1 договору поруки № 308/270807 від 27 серпня 2007 року, поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за зобов'язання боржника, що випливають з договору невідновлювальної кредитної лінії № 308/270807 від 27 серпня 2007 року, укладеного між кредитором та боржником, за яким останній зобов'язався до 25 серпня 2017 року повернути кредит у розмірі 115 400,00 дол. США, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14% річних, комісію, штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 611 ЦК України, передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна або кілька осіб. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. З договору поруки слідує, що він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань по кредитному договору боржником чи поручителем (п. 12 договору поруки). Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно з ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Як було встановлено під час судового розгляду відповідачі у 2016 році здійснювали погашення заборгованості за договором невідновлювальної кредитної лінії № 308/270807 від 27 серпня 2007 року. Із розрахунку заборгованості убачається, що останнє погашення заборгованості за кредитним договором відбулось 14 березня 2016 року. (а.с. 33-34). З даним позовом до суду банк звернувся до суду 24 червня 2016 року. А тому порука не припинена. Позивач, з урахуванням заяви про залишення позовних вимог без розгляду в частині стягнення заборгованості по кредиту та відсотків за його користування, яка задоволена ухвалою суду від 30.03.2017 року, просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованості по пені в сумі 167 311,54 грн., що складається з пені за несвоєчасно погашені відсотки станом на 25.01.2017 року - 8 338,75 грн. та пені за несвоєчасно погашений кредит станом на 25.01.2017 року - 158 972,70 грн. (а.с.170). Відповідачі просять суд застосувати наслідки спливу строку спеціальної позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Отже аналіз наведених норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Тобто з 24.06.2015 року по 24.06.2016 року. Разом з тим, позивач просить про стягнення пені станом на 25.01.2017 року. А з розрахунку пені за порушення строку сплати кредиту та процентів убачається що нарахування пені здійснюється з 01.11.2010 року. (а.с. 173-180). Тобто поза межами строку спеціальної позовної давності. Із заявами про поновлення таких строків позивач не звертається, та не наводить підстав поважності такого строку. Згідно висновку судової економічної експертизи № 3, складеної експертом Полтавського бюро судово-економічної експертизи та аудиту Шейко О.М. 12 лютого 2018 року убачається, що розрахунковий розмір пені за несвоєчасну сплату кредиторської заборгованості по кредитному договору № 308/270807 від 27 серпня 2007 року з додатками в межах позовної давності 1 рік з 21 червня 2015 року по 21 червня 2016 року складає 3 354,02 дол. США. Крім того, документально та розрахунково не підтверджується кредиторська заборгованість (по капіталу внесу, по процентному внеску та по пені) згідно кредитному договору № 308/270807 від 27 серпня 2007 року з додатками (а.с. 218-233). Згідно зі ст. 115 ЦПК України, висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов'язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта в галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань. При цьому, як роз'яснив Верховний Суд України в п. 17 своєї постанови «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року за №8, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обгрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. В даному випадку, оцінивши вищенаведений висновок на предмет того, чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи, суд вважає вказаний висновок повним та таким, що не викликає сумніви у його правильності. Згідно із ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно п. 8.1 кредитного договору, при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування коштами позичальник додатково сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу. З огляду на те, що відповідачі порушили зобов'язання встановлені кредитним договором, підстави для припинення поруки відсутні, то [PERSON] та [PERSON] несуть солідарний обов'язок за зобов'язаннями по кредитному договору. Враховуючи, що позивачем пропущено строк спеціальної позовної давності, а відповідачі просять про застосування наслідків його спливу, із заявами про поновлення строку Банк до суду не звертався та не наводив поважності причин його пропуску, то суд приходить до висновку про стягнення пені в межах строку спеціальної позовної давності. Оскільки висновок економічної експертизи не викликає сумніви у його правильності, за яким пеня розрахована в межах строку спеціальної позовної давності, то суд вважає, що з відповідачів підлягає стягненню пеня в розмірі 94 784,61 грн. (3 354,02 дол. США х 28,26 грн. курс НБУ станом на день ухвалення судового рішення). Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1421,77 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial