Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Представник, позивача [PERSON], [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] сільської ради Захарівського району Одеської області, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в якому просить встановити факт родинних відносин, а саме факт того, що [PERSON], яка померла 20 червня 1998 року в м. Одеса, є рідною дочкою [PERSON], яка померла 14 квітня 1996 року в селі Перехрестове Фрунзівського району Одеської області. Встановити факт належності [PERSON], яка померла 14 квітня 1996 року в селі Перехрестове Фрунзівського району Одеської області, сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0200750, виданого Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області 19.06.1997 року та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 362, розміром 8,1 в умовних кадастрових гектарах розташованої на території [PERSON] сільської ради Захарівського району Одеської області, колишнього КСП «Україна». Встановити факт прийняття спадщини [PERSON], яка померла 20 червня 1998 року в м. Одеса, після матері [PERSON], яка померла 14 квітня 1996 року в селі Перехрестове Фрунзівського району Одеської області, шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном. Визнати за [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], у порядку спадкування за законом після смерті баби [PERSON], яка померла 14 квітня 1996 року в селі Перехрестове Фрунзівського району Одеської області, смерті матері [PERSON], яка померла 20 червня 1998 року в м. Одеса, право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» села Перехрестове Фрунзівського (Захарівського) району Одеської області, розміром 8,1 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14 квітня 1996 року померла [PERSON] баба позивача. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на земельну частку (пай), розміром 8,1 в умовних кадастрових гектарах розташованої на території [PERSON] сільської ради Захарівського району Одеської області. 20 червня 1998 року померла мати позивача, дочка [PERSON] [PERSON] (дівоче [PERSON]) [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. Позивач прийняв спадщину після смерті матері. 18 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до Захарівської районної державної нотаріальної контори з наміром оформити спадщину. Однак державний нотаріус [PERSON] постановою відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. За таких обставин, позивач позбавлений можливості оформити в нотаріальному порядку свої спадкові права на земельну ділянку. Позивач у судове засідання не зявився, але попередньо надав до суду заяву, в якій вказав, що вимоги позовної заяви підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та розглядати справу без його участі. Представник позивача у судове засідання не зявився, попередньо надавши до суду заяву, в якій вказав, що вимоги позовної заяви підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та розглядати справу без його участі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Захарівського району Одеської області у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про визнання позовних вимог, в якій вказав, що повністю визнає позовні вимоги і не заперечує проти їх задоволення, просить суд розглядати справу за його відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, надавши суду заяви про визнання позовних вимог, в яких вказали, що визнають позовні вимоги і не заперечують проти їх задоволення, просять суд розглядати справу за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 14 квітня 1996 року померла [PERSON] баба позивача [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 521961 від 10 квітня 2018 року, виданим Фрунзівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 11). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме право на земельну частку (пай) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0200750, виданого Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області 19.06.1997 року та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 362, розміром 8,1 в умовах кадастрових гектарах розташованої на території [PERSON] сільської ради Захарівського району Одеської області, колишнього КСП «Україна» (а.с. 17). 20 червня 1998 року померла мати позивача, дочка [PERSON] [PERSON] (дівоче Паращенець) [PERSON], згідно повторного свідоцтва про смерть серії І-ЖД 455100 від 19 липня 2016 року (а.с. 12). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. Спадкодавець заповіт не залишав. Спадкоємцями за законом першої черги є її діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та чоловік [PERSON]. Позивач прийняв спадщину після смерті матері, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.10.2004 року за реєстраційним № 2935, спадкова справа № 536/04 (а.с. 25). 18 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до Захарівської районної державної нотаріальної контори з наміром оформити спадщину. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 18 квітня 2018 року державний нотаріус [PERSON] відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно [PERSON], яка померла 14 квітня 1996 року, через те, що серед поданих документів відсутня інформація про факт прийняття спадщини [PERSON] на майно померлої [PERSON]. Крім цього у сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0200750, виданого Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області 19.06.1997 року зазначене імя його власника як «Юстина», в той час як у свідоцтві про смерть спадкодавця «Юстина-Софія» (а.с. 18). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з розясненнями, які містяться в пункті 1 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядається справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами безпосередньо заінтересованих у цьому осіб. Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадського стану. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Факт родинних відносин підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 27 квітня 2018 року № 00020046451, виданим Фрунзівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис складено 24 лютого 1981 року № 5 виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Фрунзівського району Одеської області, згідно якого 24 лютого 1981 року [PERSON] одружилась та змінила прізвище з дівочого «Паращенець» на «Шубяк» (а.с. 15) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 27 квітня 2018 року № 00020046390, виданим Фрунзівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис складено 08 серпня 1961 року № 38 виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Фрунзівського району Одеської області, в якому померла [PERSON] записана матірю [PERSON] (а.с. 14). Згідно письмової інформації [PERSON] сільської ради Захарівського району Одеської області від 30.07.2018 року № 190 [PERSON], яка померла 14 квітня 1996 року та [PERSON], 05 лютого1928 року народження є однією і тією ж особою (а.с. 20). Тобто, [PERSON] є матірю [PERSON] та бабою позивача. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Згідно з розясненнями, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. У сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0200750 спадкодавець вказана як «Паращинець Юстина Іллівна», а в свідоцтві про смерть значиться «Паращинець Юстина-Софія Іллівна». Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою. Згідно письмової інформації [PERSON] сільської ради Захарівського району Одеської області від 30.07.2018 року № 190 [PERSON] (Юстина-Софія) Іллівна, яка померла 14.04.1996 року дійсно постійно проживала і була зареєстрована до дня своєї смерті у житловому будинку № 42 по вул. Вишневій (Жовтневій) в селі Перехрестове Захарівського району Одеської області. У вказаному будинку, крім померлої на день її смерті не було зареєстрованих інших осіб. Жителька с. Перехрестове Фрунзівського (нині - Захарівського) району Одеської області, [PERSON], [INFO], дочка померлої, дійсно проживала безпосередньо перед смертю (14.04.1996 р.) своєї матері [PERSON] разом з нею, оскільки здійснювала догляд, а після смерті провела її поховання, але не була зареєстрована за вищевказаною адресою. Жодні інші особи, в тому числі особи цивільна дієздатність яких обмежена, малолітні, неповнолітні, недієздатні особи, не були зареєстрованими та не проживали безпосередньо перед смертю (14.04.1996 р.) [PERSON] Після смерті [PERSON] її дочка, [PERSON], взяла у власність належне покійній майно, а саме: меблі, ліжка, посуд, діжки, прес для винограду та інше. З дня смерті [PERSON], 14.04.1996 р., та до цього часу до сільської ради ніхто не звертався з відповідними письмовими заявами з приводу вступу у спадщину (а.с. 20). Тобто, [PERSON] фактично спадщину прийняла, вступивши у фактичне володіння та управління спадковим майном, що відповідно до ст. 549 ЦК (в редакції 1963 року) свідчить про прийняття спадщини. Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу Застосовується до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки Спадкодавець [PERSON] померла 14 квітня 1996 року у такому разі до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті, слід застосовувати положення ЦК в редакції 1963 року. Згідно з положеннями ст. 549 ЦК (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Оформити свої спадкові права на земельну частку (пай) позивач не має можливості, оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0200750 від 19.06.1997 року був виготовлений вже після смерті спадкодавця. 15 червня 1995 року було прийнято рішення [PERSON] сільської ради народних депутатів «Про видачу Державного акту на право колективної власності на землю колективному сільськогосподарському підприємству «Україна» та видано відповідний акт (а.с. 16). Тобто, право на зазначену земельну ділянку покійна [PERSON] отримала 15 червня 1995 року. Згідно\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.\~ Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 20 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання прав на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, позивач не може реалізувати своє право на спадкування майна спадкодавця та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку, як спадкоємець за законом, тому у відповідності до\~ст. 16 ЦК України\~суд може захистити цивільне право позивача шляхом винесення рішення про визнання за позивачем права на спадщину за законом.

Outcome: approved