Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

Представник позивача за довіреністю [PERSON] у квітні 2018 року звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.08.2012 року між сторонами було укладено договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 28.02.2018 відповідач має заборгованість у розмірі 47652,40 грн., яка складається з наступного: 4180,30 грн. - тіло кредиту; 37526,75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200,00 грн. - заборгованість за пенею; а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2245,35 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на те, що відповідач, не виконуючи належним чином зобов'язання за договором, порушує його умови, представник позивача просить суд стягнути із відповідача на його користь 47652,40 грн. заборгованості за договором та стягнути судові витрати, понесені ним при подачі позову. Ухвалою суду від 18.04.2018 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.43). Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду, у тому числі шляхом публікації оголошення на веб-сайті судової влади. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України (а.с.54,59,65,88). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Частиною 1 статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із статтями 526, 529 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом установлено, що 31.08.2012 року відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.9). Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» відповідачу була видана лише одна кредитна картка № [NUMBER] із стартом карткового рахунку 31.08.2012 та терміном дії до березня 2016 року включно (а.с.87). Згідно з матеріалами справи за розрахунком позивача непогашена заборгованість відповідача за договором б/н від 31.08.2012 року станом на 28.02.2018 року складає 47652,40 грн., у тому числі: 4180,30 грн. - заборгованість за кредитом; 37526,75 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3200,00 грн. - заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2245,35 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.7,8). Суд вважає, що факт порушення відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань, щодо своєчасної сплати кредиту у розмірі 4180,30 грн., позивачем доведено, а відповідачем не належними та допустими доказами не спростовано. З розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів по картковому рахунку відповідача вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та вносив кошти на погашення заборгованості з 01.09.2012 по 05.07.2015 року (а.с.76-79). Таким чином відповідач, підписуючи анкету-заяву від 31.08.2012, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Зокрема, [PERSON] використовував кредитні кошти та погашав заборгованість у тому числі з відсотків, розрахованих за ставкою 30 %, 34,8% та 43,2 %, та погашав пеню, що відображено у колонках 11 та 13 Розрахунку заборгованості (а.с.7,8). Отже, суд вважає, що за таких обставин відповідач фактично погашаючи суми відсотків, що нараховувались позивачем за указаними ставками фактично погоджувався з цими відсотковими ставками. Позивач нарахував відсотки за період з 31.08.2012 по 28.02.2018 року, проте строк дії картки, отриманої відповідачем закінчився 31.03.2016 року (а.с.87). Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Отже, проценти нараховуються в межах дії договору (карти), який в даному випадку спливає із закінченням дії карти. Указана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Отже, після 31.03.2016 року нарахування позивачем відсотків на суму кредиту не повернутого [PERSON] є безпідставним. Суд визначає розмір відсотків таким чином. Ураховуючи, що внесений відповідачем останній платіж 05.07.2015 року станом на 05.07.2015 сума заборгованості за відсотками відповідно до розрахунку позивача складає 512,31 грн. За період з 06.07.2015 по 31.03.2016 (дата закінчення строку дії картки) сума належної до стягнення з відповідача заборгованості з відсотків, яка підлягає нарахуванню на суму залишку кредиту в розмірі 4180,30 грн. за ставкою 43,2 %, складає 1349,40 грн. ((4180,30 грн. х (43,20%/365 днів=0,12%) х 269 днів (кількість днів прострочення за період з 06.07.2015 до 31.03.2016))/100). Отже, сума заборгованості за відсотками, яка підлягає стягненню з відповідача складає 1861,71 грн. (1349,40 грн. + 512,31 грн.). Позивач також просив стягнути з відповідача 3200 грн. пені та 2754,35 грн. штрафів. Умовами кредитування, які визначені у вказаних вище Тарифах банку, передбачено нарахування, крім пені, штрафу за порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. (Правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15). АТ КБ «ПриватБанк» надано суду докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів. В той же час за це порушення банком нараховано і пеню, і штраф, що відповідно до наведеної правової позиції Верховного Суду України, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення. У зв'язку з цим суд з урахуванням обставин справи, балансу інтересів сторін, вважає за необхідне стягнути з відповідача неустойку у вигляді штрафу в розмірі 802 грн. 10 коп., який складається з фіксованої частини - 500 грн та процентної складової - 302 грн 10 коп. - 5 % від суми заборгованості за кредитом (4180,30 грн.), з урахуванням нарахованих і прострочених процентів визначених судом (1861,71 грн.), а вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені задоволенню не підлягають, виходячи з наведених вище підстав. Отже, позов підлягає частковому задоволенню, зокрема, в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 6844,11 грн. у тому числі 4180,30 грн. - за тілом кредиту, 1861,71 грн.- по процентам за користування кредитом, 802,10 грн. штрафів, в іншій частині позов задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 6844,11грн., тобто на 14,4%, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 253,73грн. (1762 грн.* 14,4%) судового збору.

Outcome: partial