Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) звернувся в суд з позовом про стягнення з [PERSON] за Кредитним договором № б/н від 14.10.2008 року суми заборгованості в розмірі 14\~237,94 гривень в т. ч. 3\~218, 53 грн. тіло кредиту, 4\~215,49 відсотки за користування кредитом, 5\~649,73 грн. пені та відповідно до п.2.1.1.7.6. шраф 500,00 грн. фіксована частина і 654,19 грн. процентна складова. Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 1600,00 гривень. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] за Кредитним договором № б/н від 14.10.2008 року, отримав кредит у розмірі 6\~000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Внаслідок неналежного виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань, станом на 17.05.2017 року виникла сума боргу в розмірі 14\~237,94 гривень в т. ч. 3\~218.53 грн. тіло кредиту, 4\~215,49 відсотки за користування кредитом, 5\~649,73 грн. пені та відповідно до п.2.1.1.7.6. штраф 500,00 грн. фіксована частина і 654,19 грн. процентна складова. Представник позивача в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задоволити повністю. У випадку неявки відповідачів з винесенням заочного рішення. На вимогу суду, про необхідність явки в судове засідання за клопотанням представників відповідача, позивач не відреагував. Представники відповідача у судовому засіданні, виявили бажання поставити рад питань позивачу з приводу наданих ним до позовної заяви письмових документів, однак такий у судове засідання не зявився. Внаслідок чого, відповідачі просили відмовити у задоволенні вимог позову, посилаючись на те, що документи, на які позивач посилається, як на докази - є нечитабельними, а розрахунки заборгованості завірені неналежною особою фінансової установи. Крім того, зазначають, що їх довіритель ніякого кредитного договору з позивачем не укладав і не підписував, а тому не може бути боржником за договором, на який посилається позивач, як на підставу своїх вимог. Вивчивши та перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку: Позивач, згідно позовної заяви просить стягнути з [PERSON] за Кредитним договором № б/н від 14.10.2008 року, суму заборгованості в розмірі 14\~237,94 гривень. Однак у матеріалах, доданих до позовної зави відсутній Кредитний договір на який посилається позивач. При цьому, позивач зазначає, що [PERSON] підписав Заяву № б/н від 14.10.2008 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 6\~000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, документи надані позивачем (а.с.10.11) є нечитабельними, з таких неможливо встановити, жодних обставин. Оригінали вказаних документів позивачем суду не подані. Суд бере до уваги твердження представників відповідача про те, що наданий до позовної заяви розрахунок заборгованості (а.с.5-9) не завірений уповноваженою особою банківської установи (головним бухгалтером), а тому - є недопустимим доказом у справі і не може бути взятий судом до уваги.. Витяг з Умов правил надання послуг в Приватбанку (а.с12-26) є загальнодоступним на відповідному сайті, однак доказів того, що відповідач [PERSON] був ознайомлений з таким у письмовій формі, з матеріалів справи встановити не виявляється можливим, через нечитабельність документів. Небажання позивача забезпечити явку свого представника в судове засідання, позбавляє суд та сторону відповідача, перевірити матеріали справи оригіналами та можливості прийти до переконливого висновку про підставність, обґрунтованість та доведеність вимог позивача. Аналіз змісту положень ЦПК, ЦК та розяснень Верховного Суду України дає підстави для висновку, що право на судовий захист повязане виключно з порушенням субєктивного права позивача. Отже, суд може захистити лише порушене право позивача. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту субєктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог позивача. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.ст. 1, 3 ЦПК, ст.ст. 15, 16 ЦК, абз. 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»). При цьому варто враховувати, що обставину дійсного (реального) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача (або наслідки у вигляді збитків чи інших обмежень) має довести належними, допустимими і достовірними доказами саме позивач. За принципом змагальності (ст. 60 ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, на позивача, поряд із обовязком довести факт порушення свого субєктивного права відповідачем, також покладено обовязок довести підставу позову, а саме: обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги і з якими закон повязує настання певних правових наслідків, тобто можливість задоволення позову. Із цих положень випливає необхідність доведення для задоволення позову таких фактів: наявність обставин, з якими закон повязує настання певних правових наслідків для позивача (тобто доведення заявленої підстави позову) та факт порушення його субєктивного права відповідачем. Недоведеність цих фактів є підставою для відмови в позові за недоведеністю (необґрунтованістю) позовних вимог. Водночас варто памятати, що відмова в задоволенні позовних вимог через недоведеність заявленої підстави позову не позбавляє позивача права на предявлення нового позову з інших, встановлених законом, підстав. Оцінка позовних вимог за критерієм обґрунтованості повязана із доведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed