Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Представник позивача\~ [PERSON] ,\~діючи від\~імені та\~в інтересах\~ [PERSON] ,\~звернувся до\~суду з\~позовною заявою до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02 лютого 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу частини домоволодіння. Відомості про укладення Договору купівлі-продажу було внесено до Державного реєстру правочинів, що підтверджується витягом за №6951581 від 02.02.2009 року. Також, право власності на частину домоволодіння 04.02.2009 року зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Згідно умов Договору купівлі-продажу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частка домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та складається: А [NUMBER] житловий будинок - загальною площею 104,6 кв.м., житловою площею 59.9 кв.м.; Г - літня кухня, Д - сарай, Ж - душ, Е - вбиральня, З -лазня. И - гараж, І водоколонка, II - замощення, №1-3 - огорожа. Згідно абзацу 2 п. 1 Договору купівлі-продажу, частина домоволодіння, що відчужується, розташована на земельній ділянці, що знаходиться у Продавця в користуванні і згідно ст. 377 ЗК України переходить до Покупця в користування і підлягає оформленню Покупцем згідно чинного законодавства. В 2018 році у позивача виник намір розпорядитися належною їй часткою домоволодіння. Отримавши консультацію у приватного нотаріуса, їй було повідомлено про те, що на день укладення Договору купівлі-продажу не існувало вимог щодо відчуження з домоволодінням і земельної ділянки окремо, адже вона слідувала за цільовим призначенням за об`єктом нерухомого майна (цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Проте, на теперішній час правило відчуження житлових будинків змінилися, тому при оформленні правочину потрібно надати документ, що підтвердить наявність у [PERSON] права власності на земельну ділянку під об`єктом нерухомого майна. Відділом у Криворізькому районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області листом про надання інформації за №Г-30/0-0.22-50/135-18 від 24.04.2018 року повідомлено, що згідно даних станом на 31.12.2012 року земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий помер [NUMBER] , приватизована. Речове право посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку, виданого та зареєстрованого у встановленому законодавством порядку на третю особу. Як вбачається з Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку станом на 12.02.2019 року власником земельної ділянки з кадастровим мером [NUMBER] , розташованої за адресою: [ADDRESS] область, [ADDRESS] є [PERSON] , одна з попередніх власників частки домоволодіння. У зв`язку з чим просить визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] , що розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, у заяві по суті спору позовні вимоги визнала у повному обсязі та проти їх задоволення не заперечувала. У відповідності до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2\~ст. 247\~ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 25.02.2019 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та одночасно витребувано докази по справі (а.с. 46-48). 28.03.2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та витребувано докази по справі (а.с. 59-60). Суд,\~дослідивши матеріали\~справи,\~повно і\~всебічно з`ясувавши\~фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав. Договором купівлі-продажу частини домоволодіння від 02.02.2009 року, підтверджено, що [PERSON] купила у [PERSON] 1/2 чатсину домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та складається: А [NUMBER] житловий будинок - загальною площею 104,6 кв.м., житловою площею 59.9 кв.м.; Г - літня кухня, Д - сарай, Ж - душ, Е - вбиральня, З -лазня. И - гараж, І водоколонка, II - замощення, №1-3 огорожа. Даний договір зареєстровано в реєстрі за №232 та посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацком Я.О. (а.с. 13-14). Згідно з Витягом з Державного реєстру правочинів №6951581 від 02.02.2009 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21766280 від 04.02.2009 року, власником 1/2 часини домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.15-16, 17). Як видно із довідки КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] (1/2 частка) та [PERSON] (а.с. 62). Судовим розглядом також встановлено, що власником земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER] , що розташована за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 18 серпня 2006 року серії [NUMBER] (а.с.74, 75). Із технічного паспорту, виданим КП «Криворізьке БТІ» від 03.07.2002 року, встановлено, що власником будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] , (попередній власник 1/2 частки чорна [PERSON] (а.с.19-21). Відповідно до ч. 1\~ст. 381 ЦК України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Питання виникнення права власності або права користування земельними ділянками урегульовані\~Земельним кодексом України. Положеннями частини 1, 2 ст. 78 Земельного кодексу України закріплено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Положення чинного цивільного та земельного законодавства України спрямовані на запобігання випадкам розщеплення прав власності на житловий будинок, будівлю, споруду та на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені. Так, відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. [PERSON] належить на праві власності 1/2 частина домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджено Договором купівлі-продажу частини домоволодіння від 02.02.2009 року зареєстрованого в реєстрі за №232 та посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацком Я.О. Відповідно до п. «е» ст. 141 ЗК України, підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Згідно\~статті 377 ЦК України\~до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Отже, статтями 377 ЦК України та 120 ЗК України закріплюєтья одночасний перехід до набувача права власності на земельну ділянку і розташовану на ній нерухомість: до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення у розмірах, встановлених договором. Якщо цей розмір не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, що зайнята нерухомістю і є необхідною для її обслуговування. Відповідно до підпункту «г» пункту 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», в якому зазначено, що з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК України\~і\~статті 120 ЗК України. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки право на земельну ділянку у позивача як у набувача 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] , виникає з моменту набуття права власності на будинок, що знайшло своє підтвердження, незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку, у той час, як у продавця нерухомості припиняється з моменту виникнення права власності на нерухомість у покупця. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнали учасники справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих сумнівів щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно п.1 ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, беручи до увагу визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved