Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

Представник заявника [PERSON] - адвокат Білозьоров О.Б. звернувся до Приазовського районного суду Запорізької області з вказаною заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Донецьк Донецької області, який помер у м. Донецьк Донецької області, вдома, [INFO] від інфаркту головного мозку та ішемічного інсульту. В заяві зазначено, що [PERSON] , [INFO] , проживав за адресою: [ADDRESS] у [ADDRESS] , вдома, [INFO] року. Заявник [PERSON]. є братом померлого [PERSON] Встановлення факту смерті необхідно для оформлення спадщини та отримання допомоги на поховання. У квітні 2019 року представник заявника звертався до Лівобережного районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з метою отримання свідоцтва про смерть, на що отримав письмову відмову, мотивовану тим, що надане нею свідоцтво про смерть є недійсним і не створює правових підстав. Було рекомендовано звернутися до суду. Представник заявника [PERSON] - адвокат Білозьоров О .Б. вважає, що зважаючи на дані, які містяться в поданій заяві та доданих до неї доказах, суд має всі підстави встановити факт смерті [PERSON] . В судове засідання заявник [PERSON] та його представник - адвокат Білозьоров О.Б. не з`явилися, в матеріалах справи наявні їх заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутність їх представника, просять рішення винести на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно до ч.2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Як встановлено судом, заявник [PERSON] , є рідним братом померлого [PERSON] , про що свідчать копії свідоцтва про народження заявника та померлого, в яких зазначений батьком: [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить лікарське свідоцтво про смерть [NUMBER] від 27.12.2018 р., довідка про причину смерті № 4782 від 27.12.2018 року, та свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане 27 грудня 2018 року Пролетарським відділом запису актів цивільного стану м. Донецька «Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки». В той же час, суд не може їх прийняти як належні докази, оскільки органи, які видали вказані документи, у відповідності до чинного законодавства України не зареєстровані, а тому документи, видані такими органами, є нікчемними, тобто не породжують жодних юридичних наслідків для органів державної влади та інших юридичних та фізичних осіб, які знаходяться на контрольованій Україною території. Згідно відмови у проведенні державної реєстрації смерті, видане Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області 26.04.2019 року за № 418/15.4-21, представнику заявника [PERSON] - адвокату Білозьорову О.Б. відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті на підставі пред`явлених документів, оскільки їх форма не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 № 1150/13024. Згідно до ч. ч. 1, 6ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом(у редакції наказу) встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а)лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б)фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в)лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Стаття 4 цього ж закону передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим … реалізації прав і свобод людини і громадянина. Статтею 9 ч. 2, 3, 4 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Відповідно до ст.17 ч.1 цього Закону у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Пунктом 8 ч. 1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Отже, оскільки заявник не має можливості надати для реєстрації смерті свого брата [PERSON] , [INFO] , документи, передбачені законодавством України, суд, оглянувши фото поховання з кладовища, надані на підтвердження факту смерті, з метою захисту законних прав та інтересів заявника, як громадянина України, вважає необхідним встановити факт смерті [PERSON] , який помер [INFO] вдома в м. Донецьк Донецької області від інфаркту головного мозку та ішемічного інсульту.

Outcome: approved