Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Представник відповідача Ренійської міської ради позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася із відповідними вимогами та просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя її батькові [PERSON] належало: -житловий будинок з надвірними спорудами № 49, розташований по вул. Садова в м. Рені Одеської області, що підтверджується технічним паспортом на будинок, складений 02.02.2016 р. Ренійським БТІ та договором на право настройки житла та безстрокового використання земельної ділянки від 28.04.1995 р. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 20.06.1989 р. - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були його дружина [PERSON] та донька, [PERSON], які на момент смерті [PERSON] мешкали разом із ним, Інших спадкоємців на момент розгляду справи не встановлено. У відповідний 6-місячний строк, після смерті спадкодавця, ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак позивачка та [PERSON] прийняли спадщину з наступних підстав. Згідно ст. 548 ЦК УРСР 1963 р., для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. На час відкриття спадщини, позивачка та [PERSON] постійно проживали разом із спадкодавцем, протягом строку встановленного для прийняття спадщини ніхто із них про відмову від спадщини не заявляв, отже фактично прийняли спадщину, що залишилася після померлого [PERSON] в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., вступом в управління та володіння спадковим майном. 14.09.1995 року померла матір позивачки [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на : -? частини житлового будинку з надвірними спорудами № 49, розташований по вул. Садова в м. Рені Одеської області, успадковані після смерті чоловіка [PERSON] На випадок смерті [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, 14.09.1995 р. - померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] була її донька, [PERSON], яка на момент смерті [PERSON] мешкала разом із нею. Інших спадкоємців на момент розгляду справи не встановлено. У відповідний 6-місячний строк, після смерті спадкодавця, ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак позивачка прийняла спадщину з наступних підстав. Згідно ст. 548 ЦК УРСР 1963 р., для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. На час відкриття спадщини, позивачка постійно проживали разом із спадкодавцем, протягом строку встановленного для прийняття спадщини вона про відмову від спадщини не заявляла, отже фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлої [PERSON] в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., вступом в управління та володіння спадковим майном. Враховуючі ці обставини, позивачка пізніше звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок, про що нотаріусом винесено вмотивовану постанову від 08.09.2016р. Після смерті [PERSON], це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок, як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачка фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлих [PERSON], [PERSON] в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці відсутні, представник Ренійської міської ради не заперечує проти визнання за позивачем права власності на спадкове майно, після смерті [PERSON], [PERSON] Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON], [PERSON] померли до 2003 р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, причому ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємцем за законом. Вона у передбачений законом строк не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, однак на момент смерті [PERSON], [PERSON], мешкала разом із ними, залишилася проживати у спадковому будинку, доглядала за його технічним станом та ін., отже відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном. На даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка не має можливості у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок, про що нотаріусом винесено вмотивовану постанову від 08.09.2016 р. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON], [PERSON] не було належним чином оформлено право власності на вищевказаний житловий будинок, що і стало підставою для відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, у звязку із чим в даний час позивачка вимушена звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є субєктом набуття права власності на вищевказаний житловий будинок, з підстав прийняття спадщини за законом в порядку п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак, з незалежних від неї причин вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на спадщину, у звязку із чим була вимушена звернутися за захистом прав та інтересів до суду. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved