Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Представник Державної організації «Українське агентство з авторських і суміжних прав» (далі по тексту - представник позивачів, Агентство, ДО «УААСП») в інтересах [PERSON] (далі по тексту - позивач 1), [PERSON] (далі по тексту - позивач 2) звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Телеканал «Інтер» (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просив стягнути на свою користь в інтересах позивачів 1 та 2 компенсацію за порушення майнових авторських прав у розмірі 148 920, 00 грн. та судовий збір у розмірі 2 233, 80 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ДО «Українське агентство з авторських та суміжних прав» є організацією колективного управління та управляє на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права. Позивач 1 - [PERSON] є спадкоємицею автора музичного твору «[INFO]». Позивач 2 - [PERSON] є автором музичного твору «[INFO]». Позивачі передали Агентству в колективне управління виключні майнові авторські права на твори та повноваження на судовий захист вказаних прав. Відповідач в період з 20:31 по 22:49 19.07.2017 здійснив публічне бездоговірне сповіщення вказаних вище музичних творів, без дозволу позивачів чи дозволу Агентства, тобто з порушенням вимог чинного законодавства та майнових авторських прав позивачів, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Агентство зверталось до відповідача з відповідним листом, в якому попередило останнього про відповідальність за вказані дії та заборону здійснювати публічне сповіщення вказаних вище музичних творів. В подальшому, представник позивачів звернувся до відповідача з вимогою сплатити компенсацію за порушення майнових авторських прав, розмір компенсації представником позивача розраховано у відповідності до вимог ст. 51, 52 Закону України «Про авторське право та суміжні права» з врахуванням часових меж звучання творів на відеозаписі. Проте відповідач відхилив вказану претензію в повному обсязі. З врахуванням наведеного, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. У Відзиві на позовну заяву представник відповідача просить відмовити представнику позивачів в задоволенні позову в повному обсязі, вказує, що до матеріалів справи не надано жодного належного доказів використання відповідачем зазначених музичних творів шляхом публічного сповіщення в ефірі Телеканалу «Інтер» 19.07.2017. При цьому позивачем не доведено факт порушення відповідачем його прав, оскільки наданий до матеріалів справи Акт фіксації публічного використання творів від 19.07.2017 з доданим відеозаписом є недопустимими доказами в розумінні ст. 78 ЦПК України та не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки Агентство не було уповноважене на здійснення фіксації використання музичного твору з комерційною метою. При цьому, відеозапис, наданий представником позивача, не є офіційним записом ефіру від 19.07.2017 в розумінні чинного законодавства, а з його змісту неможливо встановити чи є зображення на телевізійному екрані в приміщенні ДО «УААСП» ефіром Телеканалу «Інтер». Крім того, заперечував представник відповідача проти визначеного розміру компенсації, вказавши, що представником позивача невірно здійснено розрахунок, компенсація в розмірі 20 мінімальних заробітних плат може становити не більше 64 000, 00 грн. 16.02.2018 ухвалою суду відкрито провадження по справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи. 10.05.2018 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 10.05.2018 від представника відповідача надійшли заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку та заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 14.05.2018 ухвалою суду задоволено заяву представника відповідача, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання 04.06.2018 від представника відповідача надійшли заперечення. 06.06.2018 від представника позивача надійшла відповідь на відзив. 22.10.2018 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи, в тому числі відеозапис використання музичних творів, наданий представником позивача, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 2 ст. 54 Конституції України передбачено, що кожний громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом. Так, згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 52 Закону «Про авторське право і суміжні права», за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції. Положеннями ст. 45 вказаного Закону передбачено, що суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто; через свого повіреного; через організацію колективного управління. У пункті «г» частини першої статті 49 Закону «Про авторське право і суміжні права» зазначено, що організації колективного управління повинні вчиняти від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень дії, передбачені чинним законодавством, необхідні для захисту прав, управління якими здійснює організація, в тому числі звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів. Разом з тим така організація, пред'явивши позов, не є позивачем, оскільки вона звертається до суду за захистом прав суб'єктів авторського права (або) суміжних прав, а не своїх. Позивачем у таких випадках має бути суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав, за захистом інтересів якого звернулася організація. У випадку якщо організація колективного управління звертається на захист прав фізичних осіб, такий спір розглядається в порядку цивільного судочинства. Якщо ж вона звертається за захистом юридичних осіб, то залежно від суб'єктного складу спір розглядається в порядку господарського судочинства. При цьому не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства. За змістом ст. 435, 440, 441, 443 ЦК України, ст. 7, 15, 31-33 Закону України «Про авторське право і суміжні права»: право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку; використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом). Використання твору без дозволу суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, передбаченим пунктом «а» ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права», за яке згідно з пунктом «г» ч. 2 ст. 52 цього Закону передбачена можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 12 Постанови № 5 від 04 червня 2010р. «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому порушником авторських і (або) суміжних прав можуть бути будь-які учасники цивільних відносин, що визначені в статті 2 ЦК, які своїми діями (бездіяльністю) порушують особисті немайнові і (або) майнові права суб'єктів авторських прав і (або) суміжних прав. У зв'язку з цим суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи (наприклад, вчинення дій, передбачених статтями 50 та 52 Закону № 3792-ХІІ); шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди. Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача. Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону № 3792-ХІІ при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК). При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні (п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04 червня 2010р.). Відповідно до положень ст. 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин, кожна телерадіоорганізація-ліцензіат зобов'язана вести журнал обліку передач, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій). У журналі обліку передач фіксуються: дата випуску, час початку і закінчення передачі; назва і тема передачі; прізвище авторів і ведучих передачі; мова передачі. Журнал обліку передач зберігається телерадіоорганізацією протягом року з дня останнього запису в ньому. Усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій), повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту. У разі подання скарги щодо змісту передачі її записи зберігаються до того часу, поки скаргу не буде розглянуто і рішення стосовно неї не буде прийнято у визначеному порядку. В судовому засідання встановлено, що Державна організація «Українське агентство з авторських і суміжних прав» є організацією колективного управління , яка діє на підставі Статуту, затвердженого Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.07.1016 № 1016, Свідоцтва Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України про облік організації колективного управління № 3/2003 від 22.08.2003. 08.12.2014 між позивачем 1 [PERSON] та ДО «УААСП» укладено Договір на управління майновими авторськими правами спадкоємця № 76023 (далі по тексту - Договір), відповідно до умов якого позивач 1 доручає Агентству здійснювати колективне управління майновими авторськими правами на твори, дозволяти або забороняти використання творів, а також збирати, розподіляти та виплачувати авторську винагороду за їх використання способами, передбаченими Договором (п. 2.1., 2.2. Договору). До переліку вказаних творів входить, зокрема, музичний твір «[INFO]». При цьому, згідно п. 7.1. Договору, Агентство має право здійснювати відповідно до чинного законодавства України будь-які юридичні дії з метою забезпечення майнових авторських прав спадкоємця на твори, переданих Агентству за даним договором, в тому числі шляхом фіксації фактів порушення авторських прав. У випадку виявлення порушень має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених авторських прав та здійснювати будь-які інші заходи для захисту прав спадкоємця та реалізації своїх повноважень по управлінню майновими правами згідно даного Договору (п. 1, 2 Угоди). Крім того, 21.09.2004 між ДО «УААСП» та [PERSON] укладено Угоду на управління майновими правами автора (далі по тексту - Угода), відповідно до умов якого автор надає Агентству виключне право на управління своїми майновими правами на твори, в тому числі музичного твору «[INFO]». При цьому, Агентство зобов'язується пред'явити претензії та позови від імені та на користь автора, з метою поновлення порушених прав Автора та стягнення компенсації за порушення майнових прав Автора, включаючи упущену вигоду в разі незаконного використання твору автора. Використовувати інші заходи захисту цих прав відповідно до чинного законодавства України (п. 7 Угоди). Так, представник позивача в судовому засіданні пояснив, що 19.07.2017 з 20 год. 31 хв. до 22 год. 49 хв. представником Агентства Шульгою А.А. було здійснено фіксацію публічного сповіщення творів на відеокамеру Sony HDR-AS 50, які використовувались Телеканалом «Інтер» та належать до репертуару ДО «УААСП», зокрема, творів «[INFO]» та «[INFO]». При цьому, представник позивачів вказав, що відповідного дозволу на публічне сповіщення зазначених творів відповідач не отримував, а отже, вказаними діями порушив права позивачів. Крім того, на підтвердження фіксації порушення відповідачем авторських прав позивача 1 та 2, представником позивачів надано Акт фіксації публічного використання творів від 19.07.2017, складений в м. Києві в приміщенні ДО «УААСП» представником Агентства Шулякою А.А. В судовому засіданні представник відповідача заперечував факт публічного сповіщення останнім зазначених вище музичних творів та порушення відповідачем авторських прав позивача. При цьому, вказав, що ані позивачі, ані їх представник в особі ДО «УААСП» не зверталися до відповідача з вимогою надати відомості публічного сповіщення відповідачем вказаних музичних творів та надати оригінал відповідного відеозапису телевізійної передачі. Судом встановлено, що представник позивачів направив відповідачу Претензію № 70, згідно з якою повідомив відповідача про те, що Агентством було проведено відеофіксацію публічного сповіщення ефіру телеканалу «Інтер» 19.07.2017 та виявлено, що факт публічного сповіщення музичних творів, зокрема «[INFO]» та «[INFO]». При цьому, у місячний строк з дня отримання претензії просив перерахувати на поточний рахунок ДО «УААСП» компенсацію за порушення майнових авторських прав в розмірі 512 000, 00 грн. При цьому, доказів звернення особисто позивача 1 чи позивача 2 або ДО «Українське агентство з авторських та суміжних прав» до ПрАТ «Телеканал «Інтер» зі скаргою в порядку ст. 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» до суду не надано. Разом з тим, надані до суду Акт і відеозапис від 19.07.2047, який було відтворено та досліджено в судовому засіданні, не підтверджують порушення відповідачем прав позивача 1 та позивача 2, оскільки не містять об'єктивних даних, за наявності яких можливо було б зробити висновок про факт публічного сповіщення відповідачем зазначених вище музичних творів в прямому ефірі телеканалу «Інтер» 19.07.2017 з 20 год. 31 хв. до 22 год. 49 хв. Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд відмовляє в їх задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed