Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Гребенюк О.С. звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 34909 грн. 43 коп. за кредитним договором б/н від 27.09.2011 та судові витрати у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписала заяву б/н від 27.09.2011, згідно якої отримала кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 26.03.2019 має заборгованість у сумі 34909,43 грн. Ухвалою судді від 07.05.2019 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 41-42). Представник позивача Погрібняк В.Є. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та просив їх задовольнити. З приводу оформлення «Миттєвої розстрочки» зазначив, що джерелом її оформлення у 2016 був телефонний дзвінок клієнту, якому було запропоновано даний сервіс. Після надання згоди клієнтом та підтвердження SМS - повідомленням, грошові кошти були надані. Зазначив, що відповідач отримала кредитні кошти та користувалася ними, дані операції відображено у розрахунку заборгованості, проте своєчасно кошти не сплачувала у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яку просить стягнути. Відповідач у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову та пояснила, що у 2011 отримала кредит на утеплення лоджії в сумі десять тисяч гривень. За користування кредитом сплачувала кошти та мала одну банківську картку. Зазначила, що з питань оформлення «Миттєвої розстрочки» їй ніхто не телефонував, SМS - повідомленням не отримувала. Згоди на оформлення даного кредиту на термін 48 місяців не надавала та договір не підписувала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 27.09.2011, [PERSON] звернулася до банку щодо отримання кредитної картки. Відповідач була ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді; своїм підписом підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування, а також погодилася, що її заява разом з пам`яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами складають договір про надання банківських послуг (а.с. 10). Згідно витягу тарифів банку по карті «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», передбачений пільговий період - 30 днів, базова відсоткова ставка - 3,0%, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - базова процентна ставка за договором/30 (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 1% від заборгованості, але менше 30 грн. на місяць (нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн., штраф при порушенні строків платежів - 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а.с. 11). Відповідно до витягу з Умов і правил надання банківських послуг: п. 1.1.7.11 - договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін; п. 2.1.1.5.5 - позичальник зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, по перевищенні платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених даним Договором; п. 2.1.1.5.6. - у разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку; п. 2.1.1.7.6. - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору; п. 2.1.1.12.10 - банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленій Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором (а.с. 12-26). Згідно довідки між позивачем та клієнтом банку [PERSON] підписано кредитний договір, яким клієнту надано наступні кредитні картки № [NUMBER] , дата відкриття - 04.03.2008, терміном дії 03/15, та № [NUMBER] , дата відкриття - 30.07.2014, терміном дії 03/18 (а.с. 70 на звороті). Випискою з банківського рахунку клієнта банку [PERSON] підтверджуються операції по зняттю кредитних коштів (а.с. 62-69). З розрахунку заборгованості за вищевказаним договором встановлено, що заборгованість клієнта банку [PERSON] станом на 26.03.2019 становить 34909 грн. 43 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 16187,31 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 7212,29 грн., пені за прострочене зобов`язання - 8751,59 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. - 619,70 грн., штрафів - 2138,54 грн. (а.с. 6-9). Згідно довідок з ЄДРПОУ, банківської ліцензії та Статуту, АТ КБ «ПриватБанк» є юридичною особою, має право на здійснення банківських операцій (а.с. 30-34). Відносини, що склалися між сторонами відносяться до правовідносин щодо укладання правочинів - договорів, зокрема кредитного договору, а тому, в даному випадку, необхідно керуватися главами 48, 49, 71 Цивільного кодексу (далі ЦК) України. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Із змісту ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином встановлено, що на підставі договору про надання банківських послуг від 27.09.2011 відповідач отримала кредит у розмірі 10000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач кредитні кошти отримувала за допомогою кредитних карток, а вчасно грошові зобов`язання за договором не виконувала, тому утворилася заборгованість, а отже, позовні вимоги є законними та обґрунтованими. Що стосується твердження відповідача про те, що позивачем не надано належних доказів оформлення та укладання між сторонами договору, слід зазначити наступне. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦПК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписавши анкету-заяву від 27.09.2011 відповідач була ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді; своїм підписом підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування, а також погодилася, що її заява разом з пам`яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами складають договір про надання банківських послуг Жодного доказу того, що відповідач не підписувала анкету-заяву, матеріали справи не містять. Підписанням анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» відповідач погодилася з Умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору. Приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком. Крім того, суд зазначає, що відповідач факт укладення кредитного договору з банком не оспорювала, користувалася кредитними коштами, сплачувала заборгованість, тобто погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, тому підстав для прийняття висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю доказів укладення кредитного договору між сторонами у суду відсутні, а тому суд відхиляє дане твердження відповідача. Частинами 1 - 3 статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження укладення з відповідачем договору та виконання його умов, позивачем надані витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», розрахунок заборгованості, та банківської виписки, з яких вбачається, що відповідач вчиняла дії по погашенню заборгованості. Окрім того, не заслуговують на увагу твердження відповідача про те, що вона не замовляла та не користувалася кредитом «Миттєва розстрочка», оскільки 30.03.2016 на рахунок відповідача позивачем здійснено дії по зарахуванню коштів в сумі 9118,43 грн., які відображені у виписці по карті № [NUMBER] як «Оплата частинами 5 депозит». Отримання зазначених коштів відображено у виписці по рахункам, які згідно Переліку типових документів, затверджених наказом МЮ України № 578/5 від 12.04.2012, мають статус первинних документів, а отже є належними та допустимими доказами у справі. Після цього відповідач продовжила користуватися карткою, отримуючи кредитні кошти від банку та здійснюючи їх погашення, а тому мала можливість слідкувати за рухом коштів по рахунку та вчасно виявити транзакції, згоду на які, як вона стверджує, не надавала. Проте, до звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості протягом тривалого часу вона з будь - якими запереченнями з цього приводу не зверталася. Вказані дії відповідача свідчать про те, що вона погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були запропоновані позивачем, користувалася кредитними коштами та частково вносила грошові кошти на погашення заборгованості та сплату процентів. Укладення договору про надання банківських послуг, зокрема, кредитного договору, шляхом приєднання до договору на підставі ст. 634 ЦК України не суперечить нормам матеріального права, які регулюють кредитні правовідносини. При цьому, у порядку ст. 12 ЦПК України відповідачем до суду не надано доказів, що вона була ознайомлена з іншими Умовами та Правилами надання банківських послуг, ніж ті, які були надані суду позивачем. Також відповідачем не було спростовано користування грошовими коштами, які були їй надані позивачем, в тому числі коштами які відображені в виписці як «Оплата частинами 5 депозит». Будь-яких доказів як на підставу своїх заперечень з приводу позовних вимог відповідач суду не надала, проігнорувавши свій обов`язок довести належними та допустимими доказами свої заперечення. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг,позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно пункту 2.1.1.12.3. Умов та Правил надання банківських послуг погашення кредиту - це поповнення картрахунку держателя, яке здійснюється шляхом внесення коштів у готівковій або безготівковій формі та зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору. Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Отже, вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами погашення кредитної заборгованості, або не доведе іншого розміру заборгованості. Враховуючи вищенаведене, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про доведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості та необхідності їх задоволення, оскільки відповідач кредитні кошти отримувала за допомогою кредитних карток, а вчасно грошові зобов`язання за договором не виконувала, тому утворилася заборгованість, а отже, позовні вимоги є законними та обґрунтованими. Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення пені та штрафів, суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов?язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов?язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у цивільній справі № 344/3834/16-ц від 28.11.2018 . Оскільки, пеня і штраф нараховані за одне і теж зобов`язання - порушення строків погашення кредиту, тому стягненню з відповідача підлягає лише штраф, а тому позов необхідно задовольнити частково. На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, необхідно стягнути з відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial