Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить визнати недійсним заповіт, посвідчений від імені [PERSON]\~на користь [PERSON] секретарем Староосотської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області від 03 вересня 2004 року. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що 16.01.2005 року помер батько позивача - [PERSON], [INFO], яким, 03.09.2004 року було складено заповіт, згідно якого спадкоємцем всього його майна, є [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилася спадщина - земельний пай площею 3,77 га на території Староосотської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області. Спадкоємцями по закону є вона та її рідний брат [PERSON] Представник позивача стверджує, що померлий [PERSON] заповіт на [PERSON] не писав і земельний пай не заповідав. Заповіт на землю на відповідача підроблений та земля у власність отримана незаконно. У 2010 році відповідач звернулася до суду з позовом про продовження строку на прийняття спадщини. Суд визнав причину пропуску подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини поважною та продовжив цей строк відповідачеві. Після чого, відповідач надала до нотаріальної контори не оригінал, а дублікат заповіту. Нотаріус видав їй свідоцтво на право власності на земельний пай. Чи оформила відповідач право власності на земельний пай їй не відомо. У спадковій справі відсутній оригінал є лише дублікат заповіту. Позивач та її представники у судовому засіданні позовні вимоги визнали та просили їх задовольнити. Позивач пояснила, що останні роки до смерті батька бачилася з ним досить рідко. Останній раз бачила батька за рік до його смерті, при цьому останній був у здоровому глузді. Зазначила, що у батька було 2 інсульти, але це зі слів її тіток [PERSON] та [PERSON] Зазначали, що [PERSON] випивав, проте психічними захворюваннями не страждав. Скласти і підписати заповіт на відповідача її батько не міг. Представник позивача [PERSON] пояснила, що померлий [PERSON] є її рідним братом. Останній раз відвідувала брата 14.01.2005 року і останній був вже лежачий ходити, говорити не міг. Їй відомо, що у [PERSON] було два інсульти, він випивав і що він заповів будинок [PERSON] Однак, щодо заповіту земельної ділянки на ім?я відповідача категорично заперечила, так як померлий обіцяв заповісти землю своїм дітям і він жодним чином не міг скласти відповідного заповіту. Зазначила, що підпис [PERSON] не пам?ятає, але підпис, який міститься в заповіті йому не належить. Наголошувала суду, що відповідач підробила заповіт на своє ім?я. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснили, що її мати проживала разом із [PERSON] 13 років у незареєстрованому шлюбі. Останній досить часто пив. Його рідні діти до нього не приїжджали (лише один раз). Померлий переписав у се майно на неї та зазначав, що не бажає переписувати своє майно на будь-кого іншого. Останній сам запропонував скласти заповіт на її ім?я, але вона спочатку відмовлялася, але згодом погодилася. Зазначила, що інсультів у заповідача не було, психічними захворюваннями не страждав, він був у здоровому глузді, зокрема на дату складання заповіту, який складений та підписаний особисто ним. Представник третьої особи у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, вказав, що заповіт складений і підписаний особисто [PERSON], при його посвідченні та реєстрації секретар сільської ради діяла відповідно до вимог чинного на той час законодавства і остання не могла посвідчити заповіт не від імені [PERSON], а від імені другої особи. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працює секретарем Староосотської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області. У квітні 2010 року, за зверненням [PERSON], робила дублікат оспорюваного заповіту і більше їй нічого не відомо з приводу посвідчення цього заповіту [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що із [PERSON] були сусідами. У жовтні 2004 року у селі був похорон і [PERSON] був присутнім на даному похороні, при цьому був повністю здоровий. Зазначила, що останній зловживав спиртними напоями. У січня 2005 року [PERSON] вже був лежачий і не балакав. Щодо складання заповіту на ім?я [PERSON] відносно свого майна їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона з відповідачем куми і проживає метрів за 500 від неї (там де проживав і [PERSON]П.). У її присутності [PERSON] неодноразово наголошував на тому, що усе своє майно перепише на відповідача. У вересні 2004 року [PERSON] був здоровий ходив, розмовляв тощо. Також, у 2004 році від відповідача дізналася, що вона їздила до сільської ради і [PERSON] склав там заповіт, а щодо складання заповіту саме на ім?я відповідача їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що померлий [PERSON] був її братом. У її присутності брат казав, що землю заповість своїм дітям. Зі слів сестри [PERSON] їй відомо, що [PERSON] був інсульт, коли хворів їй не відомом. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила лише те, що [PERSON] вона може охарактеризувати як жителя села, свого знайомого, а щодо складення ним заповіту, на чиє ім?я і щодо якого майна їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що з 1995 року по 2006 рік працювала секретарем Староосотської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області і в її обов?язки входило посвідчення заповітів. Пам?ятає, що вона посвідчувала заповіт від імені [PERSON], але на чиє ім?я і у якому році не пам?ятає. Останній прийшов до неї сам (їй невідомо чи перебував ще хтось з ним тоді, оскільки усе відбувалося в кабінеті і вона нікого не бачила крім нього) і був повністю здоровий, усвідомлював, що вчиняє. Суд заслухавши сторін та учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с. 7, 11-12). [PERSON] помер 16.01.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 13). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 № 478907, [PERSON] з поземельної книги про земельну ділянку, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку, площею 2,27 га на території Староосотської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3520587500:02:000:0509 (а.с. 74-75). Відповідно до заповіту від 03.09.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 90 (оригінал якого оглянуто у судовому засіданні), [PERSON] заповів все своє майно де б воно не було, та з чого воно не складалося б, і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на, що він за законом матиме право, відповідачу [PERSON] (а.с. 85). Зазначена нотаріальна дія щодо посвідчення вказаного заповіту зареєстрована в Журналі нотаріальних дій 05-01 (оригінал також оглянуто у судовому засіданні), де також міститься підпис [PERSON] (а.с. 81-82). Вищезазначений заповіт не змінено та не скасовано (а.с. 66). Із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася лише відповідач [PERSON] (а.с. 56-57, 59, 61-63). Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 17.12.2010 року [PERSON] визначено додатковий строк для подання нею заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка відкрилася 16.01.2005 року, тобто після смерті [PERSON] (а.с. 64). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 листопада 2011 року, відповідач отримала свідоцтво на спадщину, яка складається з земельної ділянки № 509, площею 2,27 га, яка розташована на території Староосотської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області (а.с. 65). Відповідно до ст.ст. 1233, 1235 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 2 ст. 1236 ЦК України, заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. На підставі досліджених судом доказів встановлено, що форма заповіту від 03.09.2004 року відповідає положенням статті 1247 ЦК України, а його посвідчення відбулося і відповідає статті 1251 ЦК України. Щодо посилання сторони позивача на відсутність волевиявлення заповідача на складення і підпису заповіту слід зазначити наступне. Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Підставою для визнання правочину недійсним, відповідно до ст. 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12). У судовому засіданні з показів свідків та сторін встановлено, що на момент складання і підписання заповіту (вересень 2004 року) [PERSON] перебував у здоровому глузді, будь-яких психічних розладів останній не виявляв. Доказів, що заповіт був складений і посвідчений [PERSON] під примусом погроз або інших факторів, суду не надано, так само як і доказів стосовно того, що заповіт був складений і посвідчений без відома заповідача. Суд бере до уваги твердження сторін та учасників, що у січні 2005 року [PERSON] був лежачий: не ходив, не балакав та не міг розуміти своїх дій, проте даний факт не підтверджує такого самого стану заповідача на момент складання заповіту, враховуючи при цьому значний проміжок часу (більше 3-ох місяців) між зазначеними обставинами. Крім цього, доводи про те, що [PERSON] переніс інсульти, також не підтверджені належними доказами , а також не підтверджують відсутність волевиявлення останнього на складання заповіту на користь відповідача. Клопотання про призначення судової психіатричної експертизи суду не надавалися. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] клопотав про витребування пенсійної справи на [PERSON] для подальшого призначення судової почеркознавчої експертизи. Після надходження даної пенсійної справи, сторона позивача не клопотала про призначення такої експертизи (відмовилася). Тому, суд не ставить і не може ставити під сумнів відповідність підпису, який міститься у заповіті та у журналі вчинення нотаріальних дій, справжньому підпису [PERSON] Інших доказів або належних обгрунтувань, які б підтверджували, що підпис в заповіті не належить [PERSON], суду не надано. Суд не бере до уваги твердження сторони позивача, що відповідач зверталася до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, при цьому посилалася на те, що про наявність заповіту дізналася лише у 2010 році, а у суді, при розгляді даної справи, пояснювала, що їй відомо було про наявність заповіту з моменту його складання. Зазначені твердження не являються предметом розгляду даного спору і жодним чином не впливають на підстави для визнання заповіту недійсним. Аргументи про те, що [PERSON] бажав земельну ділянку заповісти своїм дітям, суд не може прийняти до уваги, оскільки вони є суперечливими із показаннями відповідача та свідка [PERSON] У даному випадку, судом досліджується питання щодо наявності волевиявлення [PERSON] на складання заповіту на користь [PERSON] і наявність такого волевиявлення не спростовано. Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стороною позивача не надано доказів того, що на момент складання заповіту заповідач не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними, що заповіт підписаний не ним, а тому підстав для визнання заповіту недійсним не має. Отже, за наведених вище підстав, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. У зв?язку з відмовою у задоволенні позову, не надання відповідачем доказів про понесення нею витрат у зв?язку із розглядом справи, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати - судовий збір сплачений позивачем, слід залишити як фактично понесений.

Outcome: dismissed