Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] мотивуючи вимоги тим, що 17.08.1973 року Палацом одруження м. Києва між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого мають доньку [INFO]. На обґрунтування вимог представник позивача зазначив, що спільне життя позивачки з відповідачем не склалося, оскільки різні характери, погляди на шлюб, сім'ю, ведення спільного господарства. Шлюбно-сімейні відносини припинено з 2017 року спільне господарство не ведеться внаслідок чого збереження сім'ї неможливе. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Представник [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та позивача. Позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та копію Довідки до Акта огляду МСЕК від 08.01.2009 року відповідно до якої має другу групу інвалідності. Позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 17.08.1973 року Палацом одруження м. Києва між сторонами було зареєстровано шлюб. Спільне життя позивачки з відповідачем не склалося, оскільки різні характери, погляди на шлюб, сім'ю, ведення спільного господарства. Шлюбно-сімейні відносини припинено з 2017 року спільне господарство не ведеться внаслідок чого збереження сім'ї неможливе. Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно положення частини 2 статті 36 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 49 та ч.4 ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову на будь-якій стадії судового процессу не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що представником позивача надано в підтвердження понесення витрат за надання правової допомоги в розмірі на загальну суму 800 грн. Суд враховуючи задоволення позовних вимог вважає занеобхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати за надання юридичних послуг в розмірі 800 грн. Відшкодування судових витрат, в порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, не здійснюється з підстав, що відповідач є інвалідом 2 групи та відповідно до ЗУ «Про судовий збір « звільняється від сплати судового збору.

Outcome: approved