Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до Кілійського районного суду Одеської області 22.05.2018 року з позовною заявою до Десантненської сільської ради та просила суд: - встановити факт постійного проживання [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, внаслідок смерті [PERSON], померлої [INFO] в с. Десантне Кілійського району; -визнати за [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER] право власності на земельну ділянку площею 3,16 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Десантненської сільської ради Кілійського району Одеської області відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого головою Кілійської районної державної адміністрації 24.02.2003 року в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO]; -визнати за [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER] право власності на житловий будинок розташований в [ADDRESS], який відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд складається з: літ. А - житловий будинок, загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 23,1 кв.м., літ. Б. - сарай, літ. В - майстерня, літ. Г - баня, літ. Д - сарай, літ. Е - сарай, № 1-4, І надвірні споруди, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача в позові вказує, що [INFO] померла мати позивача [PERSON], яка за життя склала заповіт, згідно якого заповідала все своє майно позивачу. 12.07.2017 р. позивач звернулася з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено в зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючих документів. Позивач з 2009 р. проживала разом зі спадкодавцем, оскільки остання хворіла та не могла самостійно вести господарство. Позивач також займалася похованням [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складалася з земельної ділянки площею 3,16 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Десантненської сільської ради Кілійського району Одеської області та житлового будинку розташованого в [ADDRESS]. На дату розгляду справи представником позивача було надано заяву, відповідно до якої вона підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила розглянути справу без її участі та участі позивача. Представник виконавчого комітету Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області с. Десантне - надав заяву, в якій вказав, що вимог (заперечень) не має, та просив розглянути справу за його відсутності. На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд за відсутності сторін ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Десантненським сільбюро ЗАГС Кілійського району Одеської області, запис акта про народження № 46, - рос. «[PERSON]» та рос. «[PERSON]», записані батьками рос. «[PERSON]», [INFO] Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 26, [PERSON], померла [INFO]. Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER], виданого виконкомом Десантненської сільської ради Кілійського району Одеської області, актовий запис № 10, [PERSON], помер [INFO]. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], рос. «[PERSON]», [INFO] та рос. «[PERSON]», [INFO] зареєстрували шлюб 19.11.1990 року у Десантненському сільбюро ЗАГС Кілійського району Одеської області, про що зроблено актовий запис за № 15. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище рос. «[PERSON]». Відповідно до заповіту посвідченого секретарем виконавчого комітету Десантненської сільської ради Кілійського району Одеської області від 11.06.2008 р., [PERSON], заповідала [PERSON] все її майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося та взагалі все те, на що вона за законом матиме право. З довідки наданої виконкомом Десантненської сільської ради Кілійського району № 420 від 17.10.2017 р. та акту депутата Вилківської міської ради від 10.01.2018 р., вбачається, що [PERSON] дійсно проводила поховання матері [PERSON], яка померла [INFO] На день смерті постійно проживали спільно та сумісно з нею вели спільне господарство. З копії державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 24 лютого 2003 року на підставі розпорядження Кілійської районної державної адміністрації Одеської області від 25 листопада 2002 року № 642, вбачається, що [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 3,16 гектарів, розташовану на території Десантненської сільської ради Кілійського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно довідки виданої Десантненською сільською радою Кілійського району Одеської області № 432 від 25.10.2017 р., згідно запису в погосподарській книзі № 3 особовий рахунок [NUMBER] за 1991-1995 р. за адресою [ADDRESS] до складу колгоспного двору на 16.04.1991 р. входили: [PERSON], [INFO] - голова та [PERSON], [INFO] - дружина. Відповідно довідки КПКРР «Районне бюро технічної інвентаризації» № 754 від 26.12.2017 р., користувачами 1/1 частки житлового будинку за адресою [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON]. Житловий будинок має загальну площу 55,8 кв.м. та житлову площу 23,1 кв.м. Згідно технічного паспорту, складеного КПКРР «Районне бюро технічної інвентаризації» 27.11.2017 р., житловий будинок за адресою [ADDRESS] складається з: літ. А - житловий будинок, літ. Б. - сарай, літ. В - майстерня, літ. Г - баня, літ. Д - сарай, літ. Е - сарай, № 1-4, І надвірні споруди. [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] на підставі рішення Десантненської сільської ради № 22-VII-III від 22.12.2015 р. Відповідно до інформаційного листа приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу Богачової Н.М. за вих. № 382/01-16 від 12.07.2017 року вбачається, що позивачу рекомендовано звернутись до суду оскільки ним пропущено строк для прийняття спадщини. Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно заповітів/спадкових договорів № 53380366 від 20.09.2018 р. сформованої Теплодарською міською державною нотаріальною конторою, заповідачем є [PERSON], номер у спадковому реєстрі 42294315, дата посвідчення 11.02.2004 р., місце посвідчення Десантненська сільська рада Кілійського району Одеської області. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 53380397 від 20.09.2018 р. сформованої Теплодарською міською державною нотаріальною конторою, вбачається, що інформація відносно [PERSON], відсутня. Щодо вимог відносно встановлення факту спільного проживання, суд виходить з наступного: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України та роз'яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.95 N 5, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення. Зважаючи на встановлені з досліджених доказів обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог представника позивача, беручи до уваги, що в позасудовому порядку неможливо встановити відповідні юридичні факти, задовольняє зазначені вимоги. Стосовно визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку за [PERSON], суд виходить з наступного: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (в ред. 1963 року, що діяла до 15.04.1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної власності. Відповідно до ч. 1-2 ст. 123 ЦК УРСР доля члена колгоспного двору в майні двору визначається при виході його зі складу двору без утворення нового двору (виділ). Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток всіх членів двору включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону Української РСР «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Норма, що передбачала можливість членів сім'ї та інших осіб, які спільно ведуть трудове господарство, мати у власності, зокрема, жилі будинки і господарські споруди, також містилася у ст. 8 Закону СРСР «Про власність в СРСР» 1990 року. Відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об'єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовоиу засіданні. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вказано в ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом ycієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що позивач, у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], позбавлена можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, в зв'язку з чим її право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved