Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Представником позивача [PERSON] в інтересах позивача, [PERSON], подана до суду позовна заява до відповідача, [PERSON], у якій позивач просить: визначити місце проживання малолітнього сина, [PERSON], [INFO], з [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог представником позивача у позові зазначено про те, що позивач з 28 квітня 2007 року перебувала з відповідачем у шлюбі. Від цього шлюбу вони мають сина, [PERSON], [INFO]. З грудня 2010 року вона з відповідачем проживає окремо. Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 07 листопада 2011 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з позивачем й перебуває на її утриманні. Батько не приймає участі у вихованні та утриманні сина. Станом на 01 жовтня 2017 року відповідач має заборгованість по аліментах 33475 гривень 46 копійок. Така заборгованість утворилася внаслідок ухилення відповідача від сплати аліментів. Враховуючи, що при розлученні вони з відповідачем дійшли згоди, що син буде проживати з позивачем, що це є бажання сина, позивач неодноразово просила відповідача надати згоду на реєстрацію місця проживання сина за місцем її проживання, але відповідач відмовляється надати таку згоду, причин відмови не пояснює. Така поведінка відповідача є свідченням того, що батько не враховує інтересів дитини, діє всупереч інтересам дитини. Без згоди відповідача позивач не може зареєструвати місце проживання сина разом зі нею, так ж Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України визначено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Крім того, відмова відповідача надати згоду на реєстрацію місця проживання сина разом з позивачем позбавляє і її можливості зареєструватися за місцем проживання. Відповідно до вимог ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні питання про місце проживання дітей позивачем була врахована думка дитини, а також інші обставини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина може бути розлучена з матірю лише у виняткових випадках. Тобто перевага надається матері. Дитина не може бути розлучена з матірю всупереч волі дитини. Згідно вимог ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При вирішенні даного спору необхідно врахувати, що син, [PERSON], [INFO], навчається в гімназії № 237 Дарницького району міста Києва. За таких обставин позивач змушена звернутись до суду з позовом про визначення місця проживання сина. Позивач, [PERSON] (колишнє прізвище Лінік) [PERSON] та представник позивача, [PERSON], у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити за обставин, викладених у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечують. Відповідач, [PERSON], у судове засідання не зявився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча був повідомлений належним чином, тому суд вважає за необхідне розглянути справу без його участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, служби у справах дітей Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області, начальник служби у справах дітей Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити за обставин, викладених у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши подані докази вважає за необхідне позов задовольнити повністю, враховуючи наступні підстави. Відповідно даних копії свідоцтва про народження серії І-ЕЛ № 047275 виданого 10 вересня 2007 року виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області малолітній [PERSON], [INFO], є сином позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] (а . с. 7). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 1 ст. 150 Сімейного кодексу України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім'ї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя. Згідно ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов'язків щодо неї. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З матеріалів справи вбачається, що малолітній [PERSON] проживає в місті Києі разом з матірю, яка 18 жовтня 2016 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON]. Дитина навчається в 4-Г класі гімназії № 237 Дарницького району міста Києва. Батько дитини [PERSON] має заборгованість по аліментах. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матірю не буде обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матірю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Будь-яких обставин, які б свідчили про можливість позивача забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини з матеріалів справи не вбачається. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], разом із матірю [PERSON] (колишнє прізвище Лінік) [PERSON]. Оскільки позов задовольняється повністю, суд вважає за необхідне згідно вимог ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок, що підтверджується квитанцією № 27 від 24 жовтня 2017 року (а. с. 1).

Outcome: approved