Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

Представник КП «Водоканал» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів боргу по оплаті за воду і послуги каналізації, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачі мешкають за адресою: [ADDRESS], користуються послугами КП «Водоканал», але обовязок по сплаті виконують не в повному обсязі, в звязку з чим за період з 01.10.2014 року по 30.09.2017 року утворилась заборгованість в сумі 23 640,23 гривень. В звязку з цим позивач просить суд стягнути борг по оплаті за воду і послуги каналізації з відповідачів у розмірі 23 640,23 гривень, а також витрати понесені позивачем при звернення з заявою до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON]- адвокат [PERSON] просила застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог КП « Водоканал». В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час та день судового засідання сповіщався завчасно. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі зареєстровані в [INFO], споживають послуги КП «Водоканал». Комунальне підприємство «Водоканал» надає воду і здійснює прийняття стоків в каналізацію споживачам м. Запоріжжя. Абоненти громадяни, несвоєчасно вносять оплату за спожиту воду і надані послуги каналізації, що призводить до неможливості належного, своєчасного і якісного забезпечення всіх верств населення, підприємств, установ і організацій, вказаними послугами. Відповідно до ст.\~162\~ЖК України плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами та вноситься у встановлені строки. За рішенням Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999 р., збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг, а функції зі збору платежів з населення передано КП «Водоканал». У відповідності до п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. З позовної заяви випливає, що протягом спірного періоду 01.10.2014 року по 30.09.2017 року відповідачі вносили оплату за послуги несвоєчасно та не у повному обсязі, внаслідок чого мають заборгованість за надані послуги. Як свідчить розрахунок суми заборгованості, розмір заборгованості станом на 30.09.2017 року складає 23 640,23 гривень. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.ст. 13, 81\~ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З урахуванням вищезазначених положень ЦПК України, суд розглядає дану справу в межах заявлених позовних вимог КП «Водоканал», а саме в межах стягнення заборгованості за період жовтень 2014 р. вересень 2017 р. Відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1 ст.\~261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об'єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб'єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до ст.\~257\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). За ч. 4 ст.\~267\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У даному випадку представник відповідача [PERSON]- адвокат [PERSON] заявила про застосування позовної давності, що підтверджується її заявою від 13.11.2018 р.. Разом із тим, в силу ч. 1 ст.\~264\~ЦК України позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Згідно із частиною третьою цієї ж статті ЦК\~України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З наданого позивачем розрахунку суми заборгованості випливає, що у червні 2016 р. відповідачі здійснили оплату за надані послуги в розмірі 500 грн., та сплачували за послуги у липні 2016 р. у розмірі 1295,39 грн. Зазначені дії відповідачів свідчать про визнання відповідачами свого боргу, а тому суд доходить висновку, що строк позовної давності перервався у червні 2016 р. Тому в даному випадку відсутні підстави для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин. Суд зауважує, що відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується (чи є намір користуватися) цими послугами. Обовязок оплачувати житлово-комунальні послуги виникають у споживачів з моменту користування цими послугами. Відповідач мав змогу також відмовитися від отримання певних послуг по даній квартирі (відключення водопостачання холодної та гарячої води, водовідведення, теплопостачання, постачання газу, тощо), відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»», так як не в змозі за них сплачувати належним чином, але не скористався цією можливістю. Всупереч вимогам закону відповідачі здійснювали оплату за послуги КП „Водоканал несвоєчасно та не в повному обсязі, а тому в позивача наявні правові підстави для стягнення заборгованості, що утворилась внаслідок несплати за надані послуги, а саме у розмірі 23640,23 грн. за період з 01.10.2014 р. по 30.09.2017р. Крім того, судом враховується, що позивач 12.12.2017 року звертався до суду із заявою про стягнення заборгованості з відповідачів в порядку наказного провадження, проте ухвалою суду від 10.01.2018 р. відмовлено у видачі судового наказу. Таким чином, позовні вимоги КП «Водоканал» підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762 грн., що документально підтверджені.

Outcome: approved