Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій з подальшим уточнення просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до РФ в м. Старая Русса, Новгородської області, вул. Мінеральна, 62 до санаторно-курортного закладу «Старая Русса», неповнолітній [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON] в період з 14.10.2017 року по 30.11.2017 року, та допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України та виїзд. В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. В період 2011-2012 років позивачка перебувала з відповідачем у фактичних сімейних відносинах без реєстрації шлюбу. Коли позивач завагітніла, сторони припинили між собою спілкування. 22.06.2012 року позивач народила доньку [PERSON], батько якої є відповідач. Відповідач не цікавиться долею своєї дитини, не спілкується з нею, матеріально не допомагає, та не приймає участі у їхньому житті. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням прийняти участь в утриманні їхньої спільної дитини, однак звернення залишено відповідачем без задоволення. Позивачка звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідач має іншу родину, на даний час перебуває в шлюбі та має двох малолітніх дітей. Донька проживає разом з позивачкою, а батько не надає матеріальної допомоги дитині, не піклується здоров'ям дитини, її фізичним розвитком, не приймає участі у її вихованні. Позивачка самостійно має матеріальну можливість утримувати дитину та забезпечити їй належну освіту, виховання, медичне обслуговування та розвиток здібностей доньки. Також позивачці допомагає її чоловік, з яким 20.02.2016 року вони уклали шлюб. Малолітня донька потребує санаторно-курортного лікування у зв'язку з хворобою та нестабільним психоемоційним станом дитини, внаслідок сварок позивачки та відповідача. Позивач має намір забезпечити повноцінний відпочинок донечці в санаторії «Старая Русса», який знаходиться в РФ, в м. Старая Русса, Новгородської області, вул. Мінеральна, 62 для лікування хвороби дитини відповідно до консультативного висновку лікарів та профілю вказаного санаторію, і також задля підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Позивач зверталась в усній формі, надсилала листи через «Укрпошту», а також за допомогою електронної пошти до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд доньки до РФ, але відповідач на вказані звернення не реагує, та дані прохання були залишені без задоволення. Така систематична бездіяльність відповідача призводить до щорічного ускладнення оформлення документів на виїзд неповнолітньої дитини за межі України, затримки у придбанні проїздних квитків та додаткових безпідставних фінансових витрат. На думку позивача, вказана позиція відповідача шкодить інтересам малолітньої дитини та не сприяє її покращенню стану здоров'я, всебічному та гармонійного розвитку. Тому позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просить провести судове засідання без своєї участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, та ухвалити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило. Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно ст.169 п. 4 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Служби у справах дітей Київського району УССД ДПСП ХМР в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій просить проводити судове засідання без представника органу опіки та піклування, та просив прийняти рішення на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах на протязі 2011-2012 років. Від фактичного проживання у сторін народилась донька [PERSON], [INFO], батьком котрої зазначений відповідач. (а.с. 9). Дитина проживає разом з позивачем. Відповідно до наданої до суду документації у дитини спостерігаються прояви дефіцитарості у емоційно-вольовій сфері, ознаки підвищеної емоційної напруги та тривожності у поведінці, та рекомендований супровід психолога у зв'язку з особливостями з особливостями емоційного стану дівчинки, та рекомендовано санаторно-курортне лікування. (а.с. 10-11). Позивач зверталась до відповідача з листами про надання згоди та дозволу на виїзд їхньої спільної дитини, але вказані листи були залишені без задоволення. (а.с. 12-13). Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх права та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст. 313 ЦК України, Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до положення ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Крім того, відповідно до п.16 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, через відсутність згоди на виїзд одного з батьків неповнолітньої дитини за кордон, дозвіл може бути наданий судом. Принципом 2 та 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року визначено: Дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумове, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та слід надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до РФ в м. Старая Русса, Новгородської області, вул. Мінеральна, буд. 62, до санаторно-курортного закладу «Старая Русса» у період з 17.10.2017 року, тобто з дня ухвалення судового рішення по 30.11.2017 року неповнолітній [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON] Що стосується вимоги щодо негайного виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України та виїзду, то відповідно до ст. 367 ЦПК України передбачено вичерпний перелік підстав, коли суд допускає негайне виконання рішень у справах, то дана підстава не відновиться до перелічених підстав, передбачених вказаною нормою, тому в задоволенні даної вимоги суд вважає за доцільне відмовити. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial