Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Представник позивача - Бабич С.В. звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просив суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 501,06 грн., три відсотки річних у розмірі 11,24 грн., збитки від інфляції у розмірі 33,57 грн. та судовий збір у розмірі 244 грн. В мотивування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що Комінтернівський РЕМ, як структурна одиниця ПАТ ЕК «Одесаобленерго», здійснює поставку електричної енергії населенню згідно Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357 (далі - ПКЕЕН). Відповідно до показань електролічильника № 0971647 за особовим рахунком № [NUMBER] станом на 22.07.2013 року відповідачем спожито електричної енергії у розмірі 1630 кВт./год на суму 501,06 грн., яку станом на теперішній час не сплачено. У судове засідання представник позивача - Скрябікова В.Г. не з'явилася, проте подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові, проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач - повторно не з'явився у судове засідання, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи наявні відповідні поштові повідомлення, у зв'язку із чим суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача. На підставі ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.11.2014 року ухвалено розгляд справи у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини. В матеріалах справи містяться виписки з особового рахунку [NUMBER], з яких вбачається, що [PERSON] є фактичним абонентом ПАТ ЕК «Одесаобленерго» з 01.08.2005 року. 30.11.2005 року між [PERSON] та ВАТ ЕК «Одесаобленерго» було укладено договір про користування електричною енергією № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки виконавчого комітету Кіровської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 16.06.2014 року за вих. № 545 [PERSON] померла (актовий запис про смерть № 01 від 19.01.2007 року), та на день своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно довідки виконавчого комітету Кіровської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 16.06.2014 року за вих. № 544 [PERSON] дійсно зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], з 01.08.2005 року. Згідно розрахунку заборгованості станом на 22.07.2013 року за [PERSON] обліковується заборгованість за спожиту електричну енергію у сумі 501,06 грн. Встановивши дійсні правовідносини, суд звертається до положень діючого законодавства, яким ці правовідносини врегульовані: Відповідно до п.п. 2 п.10.2 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - ПКЕЕН), споживач зобов'язаний оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зокрема, у відповідності до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Зі змісту встановлених судом договірних правовідносин встановлено, що боржником в зобов'язанні за цим договором є [PERSON], а кредитором в зобов'язанні є енергопостачальна компанія. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Виходячи зі змісту положень ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу в спосіб, передбачений цією нормою Закону, або у спосіб передбачений договором чи законом. Суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого цивільного права та інтересу обраний у відповідності до наведених норм матеріального права. За вимогами пункту 42 ПКЕЕН споживач електричної енергії зобов'язаний дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору, оплачувати спожиту електроенергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил, узгоджувати з енергопостачальником нові підключення та переобладнання внутрішньої електропроводки, здійснювані з метою збільшення споживання електричної потужності. Пунктом 19 ПКЕЕН передбачено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. З урахуванням положень пункту 3 ПКЕЕН постачання фізичним особам електроенергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією. Підключення електроенергії за заявою наймача (власника) і відкриття особового рахунку № [NUMBER] слід вважати фактичним укладенням договору на умовах, передбачених Законом України «Про електроенергетику» та Правил користування електричною енергією для населення. Проте ці свої обов'язки відповідач не виконав, за спожиту електроенергію рахунки не оплачував, унаслідок чого завдав позивачу збитки на зазначену суму. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію грунтуються на вищевказаних положеннях діючого законодавства, тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу витрат, пов'язаних з розглядом справи суд виходить з того, що відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно платіжного доручення № 2144 від 16.01.2014 року позивачем сплачено судовий збір у сумі 240 грн. Проте, згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше ніж 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік» встановлено на 1 січня 2014 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 1218 гривні Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача суму судового збору у розмірі 243,60 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial