Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Представник позивача - адвокат Чичиркін А.О. звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно утриману та невиплачену заробітну плату в розмірі 5535,00 грн. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на отримання правової допомоги в розмірі 3000,00 грн. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 20.11.2020 по 18.01.2021 позивач перебував у трудових відносинах з Київським ДЕП № 5, працюючи на посаді водія автотранспортних засобів 1-го класу. 18.01.2021 був звільнений з посади на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Зазначає, що заяву на звільнення за власним бажанням його примусили написати, оскільки звинувачували в тому, що 15.01.2021 згідно розпорядку робочого дня та затвердженого графіку позивач мав завдання на закріпленому за ним транспортному засобі КрАЗ 65055 (піскорозкидач), реєстраційний номер [NUMBER] , здійснити посипку автодороги Н-08 (Бориспіль-Дніпро), автошляху Т 10-37 (бетонка об`їзна Бориспіля), автошляху Т 10-25 (м.Переяслав-Баришівка), однак 17.01.2021 після зміни керівництва, новий керівник [PERSON] повідомив, що він здійснив посипку вулиці не у визначеному місці. У зв`язку з цим, на позивача було покладено обов`язок відшкодувати спричиненні збитки за нецільове використання протиожеледних матеріалів в сумі 5535,00 грн. Як стверджує позивач, в заяві про звільнення він власноруч дописав, що не заперечує, щоб із його заробітної плати при розрахунку при звільненні відрахували вказану суму нібито за нанесенні матеріальні збитки лише з тих підстав, щоб його не звільнили із роботи по статті. При цьому з наказом (розпорядженням) про звільнення позивача не було ознайомлено, а також не здійснено повного розрахунку при звільненні, а також у день звільнення відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми належні при звільнені та не здійснив виплату належних коштів. 27.01.2021 позивачу на картку прийшли кошти в сумі 661,15 грн., решта коштів була вирахована за нецільове використання протиожеледних матеріалів (сіль в кількості 4 тони) в сумі 5535,00 грн. Ухвалою суду від 26.05.2021 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 14.06.2021. 14.06.2021 розгляд справи відкладено до 24.06.2021, у зв`язку з неявкою відповідача. 23.06.2021 позивач подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за наявними письмовими доказами без його участі та участі його представника. Проти заочного розгляду справи не заперечував. 23.06.2021 представник відповідача подав до суду відзив на позов та клопотання про перенесення розгляду справи. Позивач та його представник своїм правом на подачу відповіді на відзив не скористався. Інших клопотань, заяв на адресу суду від сторін не надходило. 24.06.2021 розгляд справи відкладено до 01.07.2021, у зв`язку з клопотанням відповідача. 01.07.2021 розгляд справи відкладено до 08.07.2021, у зв`язку з неявкою сторін. В суді позивач [PERSON] , наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Разом з цим вважає, що предмет та підстави позову є обгрунтованими. Представник відповідача Желтобрюх І.В. позов не визнав, наполягав на відмову в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов. Свої заперечення мотивував тим, що позивач, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, допустив порушення трудових обов`язків та завдав підприємству матеріальних збитків на суму 5535,00 грн. Утримання із заробітної плати за нанесенні матеріальні збитки підприємству були добровільні, про що позивач подав власноруч написану письмову заяву, в якій одночасно просив звільнити його з роботи за власним бажанням. У зв`язку з цим 18.01.2021 позивач був звільнений з посади за ст. 38 КЗпП України, на підставі поданої ним заяви про звільнення за власним бажанням. Оскільки позивач не оскаржував наказ (розпорядження) про відрахування із заробітної плати матеріальних збитків нанесених підприємству, то вважає, що позивач свою провину та факт нанесених збитків відповідачу визнав. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з огляду на таке. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях (ст. 12, 81 ЦПК України). Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із частиною 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що 20.11.2020 позивач [PERSON] на підставі наказу № 952-к/5 від 19.11.2020 був прийнятий на роботу водієм автотранспортних засобів 1-го класу в Київський ДЕП № 5. Дана обставина визнається сторонами, тому в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Представник позивача - адвокат Чичиркін А.О. у поданій позовній заяві та позивач [PERSON] в судовому засіданні просить суд стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно утриману та невиплачену заробітну плату в розмірі 5535,00 грн., посилаючись при цьому на копію подорожнього листа вантажного автомобіля 0007 від 15.01.2021, копію службової записки написаної на ім`я начальника КДЕП № 5 від 16.01.2021, копію пояснюючої записки написаної на ім`я старшого виконроба [PERSON] від 17.01.2021, копію письмової заяви поданої водієм [PERSON] на ім`я директора Київського облавтодору Гуцолу С.С., копію наказу (розпорядження) № 82-К/5 про припинення трудового договору (контракту) та копії видаткових накладних. Із копії письмової заяви позивача [PERSON] поданої на ім`я директора Київського облавтодору Гуцолу С.С., вбачається, що він просив звільнити його за власним бажанням з 18.01.2021, а також не заперечував, щоб з його заробітної плати утримали суму в розмірі 5535,00 грн. за понесені ним матеріальні збитки, а саме: «нецільове використання протиожеледних матеріалів (солі в кількості 4 тони)». Заява написана та власноруч підписана позивачем (а.с.27). Відповідно до копії наказу (розпорядження) директора ДП «Київський облавтодор» С.С. Гуцола № 82-К/5 про припинення трудового договору (контракту), [PERSON] був звільнений з 18 січня 2021 року із «Київського дорожнього експлуатаційного підрозділу № 5» (ДРП-5), з посади водія, за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України. Підстава звільнення - заява [PERSON] . Згідно цього ж наказу зобов`язано бухгалтерію зробити нарахування за невикористанні дні щорічної відпустки за період роботи з 20.11.2020 по 18.01.2021 в кількості 05 календарних днів та вирахувати за нецільове використання протиожеледних матеріалів (сіль в кількості 4 тони) кошти в сумі 5535,00 грн (а.с.28). Як вбачається із відзиву на позов позивачем не оскаржувалось рішення відповідача щодо відрахувань із заробітної плати матеріальних збитків нанесених підприємству. Дана обставина визнана позивачем в судовому засіданні, тому в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Беручи до уваги те, що позивач у встановленому законом порядку не оскаржував наказ (розпорядження) директора ДП «Київський облавтодор» С.С. Гуцола № 82-К/5, повністю або в частині вирахування за нецільове використання протиожеледних матеріалів (сіль в кількості 4 тони) коштів в сумі 5535,00 грн. та ним при подачі позову не заявлялися вимоги про визнання недійсним та скасування наказу, суд не може давати оцінку поданим в цій частині доказам. Суд звертає увагу, що позивачем не надано належних доказів, які б свідчили про наявність заборгованості по заробітній платі, яка була нарахована та невиплачена позивачу після його звільнення. При цьому з поданих доказів вбачається, що заробітна плата була нарахована та виплачена позивачу в повному обсязі, а кошти в розмірі 5535,00 грн. є матеріальними збитками, а не заробітною платою, яка підлягає виплаті при звільненні в розумінні ст. 116 КЗпП України. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Із правового висновку Верховного Суду України викладеного в постанові від 31.10.2012 в справі № 6-53цс12 вбачається, що «особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника». Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Оскільки у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати на правову допомогу із відповідача стягненню не підлягають, а всі судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed