Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом в інтересах позивача [PERSON] та просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на його користь суму моральної шкоди завданої внаслідок ушкодження його здоров`я, без утримання податку на доходи фізичних осіб в розмірі - 104 325 гривень. В обґрунтування вказаних вимог представник позивача зазначив, що позивач 13 років 1 місяць працював на підприємстві відповідача в умовах недосконалості технологічних процесів, робочого місця та конструктивних недоліків обладнання, виконував важку фізичну роботу, показники котрої перевищували нормативні, в умовах підвищеної запиленості повітря робочої зони, що перевищувала ГДК, внаслідок чого отримав хронічне професійне захворювання - Пневмоконіоз першої ст. (s/s, 1/1 em) ускладенений хронічним обструктивним захворюванням легень першої-другої ст. ЛН першого-другого ступеню. J62. Захворювання професійне; Радикулопатія попереково-крижова L5 - S1 справа, помірно виражена, М 54.1. Йому встановлено 25% втрати працездатності безстроково (15% по пневмоконіозу та 10% по радикулопатії). У зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває больові відчуття, а саме: задишка при незначному фізичному навантаженні, приступоподібний кашель з виділенням слизового харкотиння, важкість у грудній клітці, періодичні приступи задухи, періодичний головний біль при підвищенні артеріального тиску, біль вздовж хребта, крупних суглобах рук та ніг, затерпання рук та ніг, зниження слуху на обидва вуха, загальна слабкість. Тривалий процес лікування, позбавляє Позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічних професійних захворювань, Позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, Позивач, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності в відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах Позивача, який в тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. На даний час самопочуття Позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає Позивачу душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Позивач вважає, що за таких обставин йому має бути відшкодована моральна шкода Відповідачем, при визначені розміру якої він виходить з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2019 року та оцінює моральну шкоду в 25 місячних розмірів мінімальної заробітної плати: 25 * 4173,00 грн. = 104 325 гривень, що на його думку буде еквівалентним завданим моральним стражданням і достатнім для їх відшкодування. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, обставини викладені в відзиву на позов підтримала повністю. Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що загальний стаж позивача на підприємстві відповідача, зокрема в умовах шкідливого фактору, станом на 06.12.2011 року складає - 13 років 1 місяць (Акт форми П-4 на а.с. 10-13). Згідно Акту №4 розслідування хронічного професійного захворювання від 06 грудня .2011 року (далі - Акт розслідування) позивачу був встановлений наступний діагноз - Пневмоконіоз першої ст. (s/s, 1/1 em) ускладенений хронічним обструктивним захворюванням легень першої-другої ст. ЛН першого-другого ступеню. J62. Захворювання професійне; Радикулопатія попереково-крижова L5 - S1 справа, помірно виражена, М 54.1. В пункті 17 даного Акту зазначається, що причинами виникнення професійного захворювання Позивача є робота в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, а саме: Пил фіброгенної дії з вмістом вільного кремнію діоксиду: ?2,3 - 5,7 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3; ?2,2 - 6,8 мг/м3 при ГДК 1,0 мг/м3; Важкість праці: ?робоча поза з нахилом тулуба до 30/ більше 30°: 26,0 - 39,4/1,5-36,8 %/робочої зміни при нормативному значенні до 25/0% р.з.; ?нахили тулуба - 156-425 разів за р.з. при допустимих до 100 разів за р.з.; ?маса вантажу, що підіймається 40-75 кг, при допустимих до 30 кг; ?потужність зовнішньої роботи: ?за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба -95 -190,4 Вт при допустимих до 90 Вт; ?за участю м`язів плечового поясу - 70 Вт при допустимих до 45 Вт; ?статичне навантаження при утриманні вантажу однією рукою 40176 - 42100 кгс при допустимих до 36000 кгс. Висновком МСЕК від 17.01.2012 року позивачу було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 25 (двадцять п`ять) відсотків: 15% по пневмоконіозу та 10% по радикулопатії безстроковота потребу у додаткових видах допомоги: медикаментозне лікування, ВМП, обмеження праці по лінії ЛКК (а.с.8-9). Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, зазначив, що у зв`язку із отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеню втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як такий, що не забезпечив йому безпечних та нешкідливих умов праці, у зв`язку з чим він отримав професійне захворювання. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Статтею 153 КЗпП України та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача, які викладені у відзиві на позов щодо відсутності з боку відповідача вини у спричинені позивачу моральної шкоди з огляду на наступне. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Згідно зазначеного вище Акту причиною виникнення у позивача професійних захворювань стала тривала робота впродовж 13 років 1 місяця в умовах впливу пилу фіброгенної дії та важкості праці, які виникли в результаті порушення, керівництвом ПАТ «ІнГЗК» статті 153 КЗпП України та статті 13 Закону України «Про охорону праці». Крім того, із медичних довідок позивача встановлено, що в зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивач неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в Українському НДІ промислової медицини - 17.05.2010 року - 01.06.2010 року, 18.11.2011 року - 30.11.2011 року, 25.06.2012 року - 06.07.2012 року, 02.10.2012 - 12.10.2012 року, 12.11.2014 - 27.11.2014 року, 20.09.2016 - 30.09.2016 року, після лікування йому було рекомендовано спостереження у лікарів, прийом лікарських засобів, фізіотерапія, санаторно-курортне лікування, щорічне реабілітаційне лікування в умовах клініки інституту (а.с.14-24). За таких обставин, враховуючи роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи характер і тривалість страждань та стан здоров`я позивача, характер отриманого ним професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, а саме необхідності проходити періодично медичні обстеження та лікування, у тому числі і санаторно-курортні лікування, враховуючи відсоток втрати професійної працездатності позивача, який згідно висновку МСЕК становить 25 % безстроково, що свідчить про стійкий процес втрати здоров`я, суд вважає, що розмір моральної шкоди повинен складати 40 000 (сорок тисяч) грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю. При цьому, виходячи з викладеного вище, доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, про відсутність обов`язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, суд до уваги не приймає, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця - відповідача по справі. У свою чергу також, спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки медичними довідками та виписними епікризами встановлений лише факт втрати професійної працездатності і це не є доказами заподіяння моральної шкоди. Позивач змушений проходити стаціонарний курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, в нього встановлений стійкий больовий синдром, що позбавляє його вільно рухатися, позбавляє нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, що у своїй сукупності і вказує на заподіяння позивачу моральної шкоди. Також, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: partial