Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Представник позивача 17 лютого 2020 року звернувся до суду і просить визнати за позивачем право власності в порядку спадкування на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі договору довічного утримання, посвідченого Фроловою А.О., державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори 17 червня 2002 року за реєстровим № 4-2240. В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Майном, що входить до складу спадщини є квартира [ADDRESS] що належала померлій [PERSON] на підставі наступних документів: 1/3 частина на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 12 липня 1993 року ЖЕУ-2 Південно-Західної залізниці м. Києва, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації і записаного у реєстрову книгу за № 2645 14 липня 1993 року; 1/6 частина на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON] , державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори 15 лютого 2002 року за реєстровим № 4-711, зареєстрованого в Київському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна і записаного у реєстрову книгу №д637-17 за реєстровим № 2645 09 квітня 2002 року; 1/2 частина - на підставі договору довічного утримання, посвідченого Фроловою А.О., державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори 17 червня 2002 року за реєстровим № 4-2240. Вказаний договір довічного утримання був укладений між [PERSON] та [PERSON] . При цьому [PERSON] є батьком [PERSON] та дідом [PERSON] . Зазначила, що вона відноситься до осіб, які мають право на спадкування за законом у першу чергу. Інших спадкоємців першої черги немає. У межах строку передбаченого чинним законодавством України для прийняття спадщини, вона звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Турчак Світлани Миколаївни із заявою про прийняття спадщини. Приватним нотаріусом була заведена спадкова справа № 2/2019. Листом № 02-14/2019 від 29.08.2019 року приватний нотаріус КМНО Турчак С.М. повідомила позивачу, що видача свідоцтва про право на спадщину, за законом можлива лише на 1/2 частину квартири, що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право на спадщину за законом. Видача позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири, що належала померлій на підставі договору довічного утримання неможлива, так як право власності, набуте за вказаним договором померла не зареєструвала відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України. Одночасно позивачу було запропоновано звернутися до суду для визнання за позивачем права власності на частину квартири. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 24.02.2020 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено справу у підготовче засідання, витребувано від приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Турчак Світлани Миколаївни належним чином завірену копію спадкової справи №2/2019, яка була заведена після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15.07.2020 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, позов просив задовольнити з підстав вказаних у позові. Відповідач, Київська міська рада, свого представника у судове засідання не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки, сторона відповідача, суд до відома не поставила. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] що належала померлій [PERSON] на підставі наступних документів: 1/3 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12 липня 1993 року ЖЕУ-2 Південно-Західної залізниці м. Києва, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації і записаного у реєстрову книгу за № 2645 14 липня 1993 року; 1/6 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON] , державним нотаріусом Дев`ятої Київської державно ї нотаріальної контори 15 лютого 2002 року за реєстровим № 4-711, зареєстрованого в Київському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна і записаного у реєстрову книгу №д637-17 за реєстровим № 2645 09 квітня 2002 року; 1/2 частина - на підставі договору довічного утримання, посвідченого Фроловою А.О., державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори 17 червня 2002 року за реєстровим № 4-2240. Вказаний договір довічного утримання був укладений між [PERSON] та [PERSON] . Згідно наявних у матеріалах справи доказів [PERSON] є батьком [PERSON] . Позивач по справі - [PERSON] , є дочкою [PERSON] , та відноситься до осіб, які мають право на спадкування за законом у першу чергу. Інших спадкоємців першої черги немає. Як вбачається, позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Турчак Світлани Миколаївни із заявою про прийняття спадщини. Приватним нотаріусом була заведена спадкова справа № 2/2019. Листом № 02-14/2019 від 29.08.2019 приватний нотаріус КМНО Турчак С.М. повідомила позивачу, що видача свідоцтва про право на спадщину, за законом можлива лише на 1/2 частину квартири, що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право на спадщину за законом. Видача позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири, що належала померлій на підставі договору довічного утримання неможлива, так як право власності, набуте за вказаним договором, померла не зареєструвала відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. На дату укладення вказаного вище Договору довічного утримання, а саме 17 червня 2002 року, правові відносини щодо довічного утримання та права власності на нерухоме майно регулювалися Цивільним кодексом Української РСР в редакції від 30.10.1999 року та Закону України «Про власність». Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про власність» громадянин, зокрема, набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Відповідно до ст.ст. 425-429 ЦК УРСР за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров`я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов`язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. Договір довічного утримання повинен бути нотаріально посвідчений. При цьому, на дату укладення вказаного договору довічного утримання чинне законодавство України не пов`язувало виникнення права власності на квартиру з реєстрацією права власності. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3.2. листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», адресованому головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим відзначає: «Виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Таким чином, спадкодавець [PERSON] на законних підставах, а саме на підставі договору довічного утримання від 17 червня 2002 року, отримала у власність 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка до укладення вказаного договору належала [PERSON] , і вказана частка входить до складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] . Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З аналізу зазначених правових норм випливає, що позов про визнання права власності подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності у неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам статті 16 ЦК України. З огляду на вищенаведене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Позивачем не порушується питання про розподіл судових витрат, а тому підстави для їх стягнення відсутні.

Outcome: approved