Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Представник позивача - [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] з позовною заявою про стягнення аліментів, в якій просить стягнути аліментів з відповідача на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до повноліття дитини. Ухвалою судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24.10.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощенного позовного провадження. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, за час спільного проживання у позивача з відповідачем народився син. Відповідач перебуває у працездатному віці, працює, матеріальну допомогу на утримання сина надає, однак розмір такої допомоги позивачку не влаштовує, оскільки розмір встановлюється самим боржником, що не відповідає діючому законодавству, тому вона вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів у частці доходу (заробітку) відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, заздалегідь подавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій свої позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі. Просить стягнути судові витрати на послуги адвоката з відповідача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги позивача визнає, просить слухати справу у його відсутність. Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст.247 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Статтею 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.17 ч. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина;інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 25.05.2018 року виконавчим комітетом Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження, батьком якого є [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до довідки позивач [PERSON] , 1984 року народження, дійсно зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] разом з сином [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до п. 17 ч. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Утримання дитини є рівним обов`язком як матері, так і батька. З матеріалів справи вбачається, що днем пред`явлення позову позивачем є 13.09.2019 року. Врахувавши вимоги ст.ст. 182, 183 СК України та інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає, що на користь позивача з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткового мінімумів на дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Як слідує з ч.ч.2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст.59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року № 13-рп/2000, від 30.09.2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, з аналізу статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката має стягуватись лише на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Судом встановлено, що між [PERSON] та адвокатом Кудлюк О.І. 29.07.2019 р. було укладено Договір про надання правничої допомоги № 2019-ц 28. Відповідно попереднього розрахунку за виконання робіт щодо надання послуг адвокатом по договору про надання правничої допомоги № 2019-ц 28 від 29.07.2019 р. за надання правничої допомоги клієнту необхідно сплатити 3338 грн. 40 коп. Також зазначено, що відповідно договору клієнт передав, а виконавець отримав грошові кошти за надані послуги в сумі 2000 грн. Розмір витрат підтверджується квитанцією б/н від 16.09.2019 року. Згідно роз`яснень, наведених уп.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витратна правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку про те, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Згідно з ч.3ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Однак, вищевказаний перелік про надані послуги не містить конкретного переліку робіт (наданих послуг), що були виконані адвокатом, а містить лише загальні відомості про те, що відповідачу були надані послуги по представництву інтересів відповідача у суді першої інстанції. Детального опису робіт (наданих послуг), що виконані адвокатом, із зазначенням складових (видів) наданих послуг, часу, який був витрачений на виконання окремих видів робіт, а також вартості кожної наданої послуги, вищезазначений перелік не містить, що позбавляє суд можливості достеменно встановити, які саме конкретно юридичні послуги отримав позивач від адвоката Кудлюк О.І. При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу, що цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини розглядається судом у порядку спрощеного провадження з повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Предметом доказування, відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У заяві про стягнення витрат на правничу допомогу представником позивача [PERSON] не зазначено, за які саме послуги суду не надав. Жодних доказів того, що позивач дійсно отримав від адвоката Кудлюк О.І такі послуги та саме в такому обсязі суду не надано. З матеріалів позовної вбачається, що відповідно до договору про надання правничої допомоги від 29 липня 2019 року № 2019-ц 28, Клієнт передав, а виконавець отримав грошові кошти за надані послуги в сумі 2000 грн., документів на підтвердження суду не надано. Позовна заява позивачем підписана 10.09.2019 року, до Апостолівського районного суду позовна заява з додатками надійшла 12.09.2019 року, відповідно до квитанції наданої адвокатом Кудлюк О.І., Веселова К . 16.09.2019 року на його особистий рахунок переказала кошти у сумі 3980 грн., доказів не зазначено, саме за які послуги. Участі у судових засіданнях адвокат Кудлюк О.І не приймав, що позбавляє суд можливості визначити розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідно до обсягу доведених реально отриманих позивачем послуг по наданню правничої допомоги. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд вважає, що відсутність належного розрахунку витрат на правничу допомогу, погодженого з позивачем, а також належних доказів щодо обсягу наданих послуг,виконаних робіт та їх вартості, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи викладене, суд вважає не доведеними належними та допустимими доказами вимоги відповідача про стягнення з позивача витратна професійну правничу допомогу,у зв`язку з чим суд приходить до переконливого висновку, що у задоволенні заяви в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити. Також, з відповідача слід стягнути судовий збір за розгляд справи в розмірі 768, 40 грн., оскільки позивач була звільнена від його сплати при подачі позову відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та ч.6 ст. 141 ЦПК України. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення в порядку ч. 4 ст. 268 ЦПК України.

Outcome: partial