Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] [INFO] разом з позивачем [PERSON] та стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 5 тис. грн., але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вимоги мотивовані тим, що 5 серпня 2006 міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції в Житомирській обл. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. В шлюбі у сторін народився син [PERSON] [INFO] . На обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначив, що спільне життя у позивача з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на шлюб, сім`ю, ведення спільного господарства. Шлюбно-сімейні відносини припинено, спільне господарство не ведеться внаслідок чого збереження сім`ї неможливе, проживають окремо з лютого 2020 року. Крім того батько дитини - відповідач по справі [PERSON] в добровільному порядку не надає кошти на утримання їх спільного сина [PERSON] в зв`язку чим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі і розмірі 5 тис. грн. але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття та визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] разом з його матір`ю [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з обставин викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував щодо задоволення позову в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю - позивачем по справі [PERSON] , в частині стягнення аліментів позовну вимогу визнав частково на суму 2500 грн., обґрунтовуючи це з посиланням на фінансові труднощі, а також те, що відповідач має не постійний дохід, при цьому не оспорюючи обставин, що викладені в позовній заяві. Представник третьої особи в зал судового засідання не з`явився, сповіщався належним чином про день, місце та час розгляду справи в суді. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. 5 серпня 2006 міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції в Житомирській обл. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. В шлюбі у сторін народився син [PERSON] [INFO] . Спільне життя позивача з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на шлюб, сім`ю, ведення спільного господарства. Шлюбно-сімейні відносини припинено з лютого 2020 р. спільне господарство не ведеться внаслідок чого збереження сім`ї неможливе, проживають окремо. Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно до вимог ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 2 ст. 150 СК України передбавено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Також відовідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Також статтею 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Дитина потребує матеріальної допомоги, відповідач здатний надати таку допомогу. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У зв`язку з вище викладеним позов [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч.1 п.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.ст. 141 - 142 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial