Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , який діє в інтересах позивача [PERSON] звернувся в Софіївський районний суд Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, на підставі виконавчого листа виданого Софіївським районним судом Дніпропетровської області справі № 2-204/2011 року [PERSON] сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму на свою доньку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24 травня 2011 року. Заборгованості на сьогоднішній день він не має. Позивач має нову сім`ю: дружину - [PERSON] , з якою перебуває у цивільному шлюбі та двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час [PERSON] не має постійного доходу і йому складно сплачувати аліменти щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх доходів, а тому просить суд змінити спосіб стягнення аліментів. Представник позивача зазначає, що сума в твердій грошовій формі у розмірі 2000 грн. щомісячно буде в повному обсязі задовольняти нормальний фізіологічний та духовний розвиток доньки, з урахуванням того, що закон покладає обов`язок, щодо виховання дитини на обох батьків. Тому просить змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] з 1/4 частини всіх видів доходів на стягнення аліментів щомісячно на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , на користь матері [PERSON] , в розмірі 2000,00 грн. в твердій грошовій формі до досягнення дитиною повноліття. 22 липня 2020 року представником відповідача до суду направлено відзив на позовну заяву та просить суд відмовити у задоволенні позову, вважає позов безпідставним, оскільки спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду лише за позовом одержувача аліментів . В судове засідання позивач не прибув, однак його представник адвокат Каправчук В.Л. подав суду заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не прибули, однак суду представником відповідача надано заяву про розгляд справи у їхній відсутності, проти позову заперечують та просять відмовити. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши подані представником позивача письмові документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті та ознайомившись із відзивом представника відповідача, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 19 листопада 2005 року (актовий запис № 89), розірвано (а.с. 6). Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7). На підставі виконавчого листа виданого Софіївським районним судом Дніпропетровської області справі № 2-204/2011 року 28 червня 2011 року з [PERSON] , [INFO] , стягуються щомісячно аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , на користь матері дитини [PERSON] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24 травня 2011 року (а.с. 10). Підставою звернення представника позивача до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів є те, що [PERSON] має нову сім`ю: дружину - [PERSON] , з якою перебуває у цивільному шлюбі та має двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 8,9). Крім того, зазначає, що позивач не має постійного доходу і йому складно сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] щомісячно розмірі 1/4 частини з усіх доходів. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, при стягненні аліментів ураховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, визначені в Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року №146. Частиною 4 Розділу XVI «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої наказом Мінюсту України № 512/5 від 02.04.2012 року, сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога міститься і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року. Тобто зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 08.07.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом удосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року № 2037-VIII (надалі «Закон»). Закон спрямований на усунення прогалин і колізій в законодавчому регулюванні процедури стягнення аліментів і додаткових витрат на дитину з метою мінімізації можливостей платника ухилятися від обов`язку утримувати дитину. Зміни торкнулися, зокрема наданню стягувачу аліментів виняткового права вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Згідно ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. У відповідності до ч. 3ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства суд дійшов висновку, що платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Оскільки позивач є платником аліментів, які присуджені у частці від його доходу, а не у твердій грошовій сумі, тому він таким правом не наділений. Таке положення ч. 3 ст. 181 СК України повністю відповідає, перш за все, інтересам дитини, а також особи, з якою дитина проживає. Таким чином, суд дійшов висновку, що посилання позивача на підставі заявлених ним вимог, є безпідставним, адже позивач, як платник аліментів, має право звертатися з позовом про зміну розміру стягнутих рішенням суду аліментів, але в межах визначеного таким рішенням способу їх стягнення. Висновок суду за результатами розгляду справи повністю узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду викладених у справі №539/3532/18 (№ в ЄДРСР 87950881) від 24.02.2020 року. В зв`язку з наведеним позовна вимога про зміну способу стягнення аліментів з частки від заробітку (доходу) на тверду грошову суму, задоволенню не підлягає. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Outcome: dismissed