Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності в інтересах [PERSON], звернувся з позовом до суду та просить постановити рішення, яким визнати незавершений будівництвом садовий будинок, розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0529 га, що знаходиться на території садового товариства «Меліоратор» Стовп'язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. Визнати за [PERSON] та [PERSON] кожному по ? частині цієї нерухомості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 19.07.2006, посвідченого приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького нотаріального округу Київської області Сокур Л.Ф., реєстр № 3624, за письмової згоди відповідача [PERSON] як подружжя, відбулося набуття на позивача [PERSON] права власності на земельну ділянку для ведення садівництва розміром 0,053 га, що розташована на території садового товариства «Меліоратор» Стовп'язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21.02.2013 визнано за [PERSON] та [PERSON] кожному по ? частині вказаної земельної ділянки та надано в ізольоване користування кожному земельної ділянки по 0,0234 га із відповідними координатами на місцевості, залишено у загальному користуванні сторін земельну ділянку площею 0,0062 га для проїзду. Протягом 2007 - 2009 років, сторони, перебуваючи у шлюбі, розпочали будівництво садового будинку на вказаній земельній ділянці. 25.02.2013 КП КОР «Переяслав-Хмельницьке бюро технічної інвентаризації», відповідно до інвентаризаційної справи № 10601 оформило на ім'я [PERSON], технічний паспорт на недобудований садовий будинок. На підставі ст.ст.60, 63, 69 СК України та ст.ст.355, 357, 368 ЦК України незавершений будівництвом садовий будинок зведений сторонами за час шлюбу, а тому він є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу між ними. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просить відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що предметом спору є об'єкт незавершеного самочинного будівництва, оскільки жодного дозволу на забудову або здійснення будівельних робіт стосовно цього об'єкту не надавалось, відсутній належним чином затверджений будівельний проект. Будівництво будинку не завершене, це майно не прийняте до експлуатації та не здійснено його державну реєстрацію, а тому право власності на це майно, як об'єкт незавершеного будівництва не виникло. До виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва. Судом встановлено наступне. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 1996 року по 28 жовтня 2010 року. Під час перебування у шлюбі, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 19.07.2006 року приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького районного нотаріального округу Сокур Л.Ф., реєстр № 3624, [PERSON] була придбана земельна ділянка для ведення садівництва площею 0,053 га, що знаходиться на території садового товариства «Меліоратор» Стовп'язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області по справі № 1019/2580/12 від 21.02.2013 вказану земельну ділянку визнано об'єктом права спільної сумісної власності між [PERSON] та [PERSON] та визнано за кожним право власності на ? частину вказаної земельної ділянки, надано в ізольоване користування кожному земельної ділянки по 0,0234 га із відповідними координатами на місцевості, залишено у загальному користуванні сторін земельну ділянку площею 0,0062 га для проїзду. Рішення набрало законної сили. За час шлюбу сторони на вищезазначеній земельній ділянці розпочали будівництво садового будинку, яке не закінчене. В період будівництва садового будинку позивач [PERSON] працювала. Обставини, визнані сторонами. Допитана в якості свідка позивач [PERSON] показала суду, що будівництво садового будинку проводилося спільно. В той час вона працювала та отримувала заробітну плату. Кошти на будівництво давали і батьки відповідача, і її батьки. Крім того, вона при будівництві виконувала і певну роботу: робила креслення, проекти, розвантажувала ракушняк тощо. Свідок [PERSON], мати позивача, показала суду, що під час будівництва садового будинку майже кожен місяць давала кошти дочці (позивачу) саме для придбання необхідного для будівництва. Чи давали кошти батьки відповідача - не знає. Свідок [PERSON], батько позивача, показав суду, що допомагав фінансово дочці, коли будувався садовий будинок. Особисто бачив, як його бувша дружина [PERSON] передавала кошти в сумі 20000 гривень відповідачу на купівлю будівельних матеріалів. Свідок [PERSON] показав суду, що неодноразово завозив будівельні матеріали на дачну ділянку, де будувалися сторони по справі. З ним завжди розраховувалася [PERSON] (мати відповідача), однак чиї то були кошти - не знає. Позивача бачив на даній дачній ділянці. Свідок [PERSON], мати відповідача, показала суду, що кошти на будівництво дачного будинку давали сину вона з чоловіком, давали для його сім»ї. З [PERSON], який возив будівельні матеріали, розраховувалася завжди вона. Коли будувався будинок, батьки позивача не були присутні. Позивач приїздила з донькою на дачу. Будівництво контролювала вона. Також зазначила, що в той період працювали і син (відповідач), і невістка (позивач). Чи давали кошти на будівництво садового будинку батьки позивача - не знає. Оцінивши показання свідків [PERSON] та [PERSON], суд вважає, що вони не спростовують та не суперечать показанням позивача, даними в якості свідка, та свідків [PERSON] та [PERSON] в частині надання фінансової допомоги останніми своїй дочці [PERSON] на будівництво дачного будинку та особистої участі позивача у його будівництві. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За правилами ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Таке ж положення містить і норма ст.368 ЦК України. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, що передбачено ст.63 СК України. Майном відповідно до ст.179 та ч.1 ст.190 ЦК України є окремі речі, сукупність речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинку з юридичної точки зору, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-2710цс15 від 16.12.2015 і, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині визнання об'єктом права спільної сумісної власності подружжя незавершеного будівництвом садового будинку. В решті позовних вимог необхідно відмовити, оскільки спірне майно є об'єктом незавершеного будівництва, спірний будинок не введений в експлуатацію та не можливо визначити ступінь його готовності( і це питання не ставилося сторонами у справі). Крім того, даний об»єкт незавершеного будівництва підпадає під визначення «самочинне будівництво», передбачене ч. 1 ст. 376 ЦК України, оскільки суду не надано доказів наявності належного дозволу на будівництво чи затвердженого належним чином проекту, і відповідач [PERSON] безпосередньо зазначає про це. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial