Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Представник позивача за довіреністю звернувся до суду з позовною заявою шляхом направлення поштою 05.01.2016 року(а.с.14), уточнюючи позовні вимоги (а.с.25-26), просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» суму основного боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 1579,78 грн., 3% річних у розмірі 25,61 грн., пеню у розмірі 130,51 грн., що складає загальну заборгованість в сумі 1735,90 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.09.2014 року між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький національний університет» в особі проректора з науково-педагогічної роботи університету директора Криворізького педагогічного інституту ДВНЗ «Криворізький національний університет» [PERSON] та відповідачем укладено договір № 02-3210 про надання освітньої послуги. Відповідно до розділу І договору, позивач взяв на себе зобовязання за рахунок відповідача здійснити навчання за денною формою навчання за напрямом «Філологія. Українська мова і література, додаткова спеціальність Мова і література (англійська)», з присвоєнням освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр». [PERSON] п.4.2 вказаного договору, відповідач повинна була вносити плату безготівково 39 400,00 грн. за весь строк навчання. Строк надання освітньої послуги, відповідно до розділу І договору, становив з 01.09.2014 року по 30.06.2018 року, але 18.06.2015 року отримувача освітньої послуги було відраховано за невиконання нею навчального плану. Відповідачу направлялась претензія №134 від 13.08.2015 року про необхідність сплати суми заборгованості за договором у розмірі 2735,90 грн., на виконання якої в січні 2016 року нею було внесено 1 000 грн. в рахунок погашення існуючої заборгованості за надання освітніх послуг. Відповідно до п.5.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством, тому представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» в примусовому порядку суму основного боргу у розмірі 1561 грн., суму інфляційних втрат 18,78 грн., 3% річних у розмірі 25,61 грн., пеню у розмірі 130,51 грн. (нараховану за період з 01.03.2015 року по 01.05.2015 року за несвоєчасне внесення плати за надання освітньої послуги), а разом 1735,90 грн. Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористалася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, змінені позовні вимоги з урахуванням заяви про їх зменшення підтримувала, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала (а.с.29,30). Відповідач будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в контексті п.5 ч.5 ст.74 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило (а.с.21,31). Зі згоди представника позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів згідно вимог ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши письмові матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних законних підстав. Судом встановлено, що 01.09.2014 року між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький національний університет» в особі проректора з науково педагогічної роботи, директора Криворізького педагогічного інституту ДВНЗ «КНУ» [PERSON], що діяв на підставі наказу по університету від 01.12.2011 року №03 як «Виконавцем» та [PERSON] як «Замовником» укладено договір про надання освітніх послуг № 02-3210 (а.с.5), відповідно до п.1.1. якого виконавець бере на себе зобовязання за рахунок коштів Замовника здійснити її навчання (підготовку) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр», починаючи з 1 курсу 1 семестру за напрямом «Філологія. Українська мова та література. Додаткова спеціальність Мова і література (англійська)», денної форми навчання. Умовами п.1.2 договору передбачено строк надання освітньої послуги з 01.09.2014 року по 30.06.2018 року, який визначається датою зарахування та відрахування Замовника із університету. Відповідно до п.4.2 вказаного договору, відповідач повинна була вносити плату безготівково 39 400,00 грн. за весь строк навчання, а п. 4.3 передбачено щомісячна плата в розмірі 985 грн. (а.с.5 зв.). [PERSON] з наказу від 18.06.2015 року №610-С про особовий склад студентів факультету української філології вбачається, що [PERSON] відраховано зі складу учнів навчального закладу за невиконання нею навчального плану (а.с.6). Задля врегулювання виниклого між сторонами спору, за вих. № 01/07/02-443/3 від 13.08.2015 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію №134 на суму заборгованості за надання освітніх послуг в загальному розмірі 2735,90 грн. (а.с.8) та запропоновано зявитись до навчального закладу з метою вирішення даного питання та подання нею заяви про розстрочення погашення заборгованості. Як встановлено в ході судового розгляду, вимоги претензії відповідачем виконано частково, а саме в січні 2016 року в рахунок погашення існуючої заборгованості в сумі 2735,90 грн. внесено 1 000 грн., в результаті чого розмір заборгованості зменшився до 1735,90 грн. з розрахунку: 2735,90 1000 = 1735,90 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за навчання [PERSON] сума основного боргу станом на червень 2015 року складає 2561 грн., сума інфляційних втрат 18,78 грн., пеня за прострочення платежів, за період з 01.03.2015 року до 01.05.2015 року складає 130,51 грн., та 3 % річних 25,61 грн., що в загальному розмірі становить 2735,90 грн. (а.с.7,9,10). Натомість, як слідує з розрахунку станом на січень 2016 року сума основного боргу за навчання визначена в розмірі 1561,00 грн., тобто зменшена на 1 000 грн., внесену відповідачем в січні 2016 року (а.с.37). [PERSON] із ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно ч.2 ст.903 ЦК України, у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 5 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Відповідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, передбачені договором та законом. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, які склалися між сторонами з приводу надання освітніх послуг, є грошовим зобов'язанням, у якому на замовника покладено цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих послуг, якому відповідає право вимоги Виконавця (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплати грошей за надані послуги. Оскільки [PERSON] відрахована з ДВНЗ «КНУ» за невиконання навчального плану, зобов'язання за договором належним чином не виконала, має заборгованість, яка станом на день ухвалення рішення в повному обсязі не сплачена, до суду відповідач не з'явилася, що свідчить про небажання сплатити суму боргу в повному обсязі в добровільному порядку, у звязку з чим суд приходить до висновку про обґрунтованість предявлених позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу за договором № 02-3210 від 01.09.2014 року у загальному розмірі 1561,00 грн. (а.с.27). Крім того, згідно ч.2. ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, сума інфляційних втрат в розмірі 18,78 грн., та 3 % річних - 25,61 грн. також підлягають стягненню з відповідача (а.с.10). Стосовно позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 130,51 грн., суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. [PERSON] ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ст.ст. 10, 60 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 п.3, ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. [PERSON] ч. 2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Але договором розмір пені не встановлений, як не встановлений і актом цивільного законодавства для цього виду цивільних правовідносин щодо надання освітніх послуг. Отже, в частині вказаних позовних вимог слід відмовити. Враховуючи часткове задоволення судом позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 1605,39 грн. (з розрахунку: 1561,00 грн.+18,78 грн.+25,61 грн. = 1605,39 грн.) замість заявленої позивачем 1735,90 грн., що складає від розміру задоволених позовних вимог 92,48% (відповідно: 1605,39/1735,90*100% = 92,48 %), тому відповідно до правила пропорційності, встановленого ч.1 ст.88 ЦПК України, в рахунок часткового відшкодування понесених позивачем та документально підтверджених судових витрат у вигляді судового збору (а.с.1) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 1 126,41 грн. (1 218 грн. * 92,48 % задоволених вимог / 100 % = 1 126,41 грн.).

Outcome: partial