Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] 06 квітня 2020 року звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом 122967,00 гривень. В обґрунтування позову, посилався на те, що [PERSON] працював робочим по ремонту будівлі у Криворізькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №69 Криворізької міської ради Дніпропетровської області, під час виконання трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав травму лівого ока. Первинним висновком МСЕК від 18.02.2008 року йому встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 45% безстроково і третю групу інвалідності. У зв`язку з виробничою травмою він у значній мірі втратив здоров`я, визнаний людиною з інвалідністю. При цьому негативні наслідки втрати здоров`я є незворотними, оскільки втрата працездатності на інвалідність встановлені безстроково, отже надія на відновлення попереднього стану здоров`я є неможливою. Згідно з медичними висновками за наслідками виробничої травми обмежений в умовах праці. Негативні наслідки трудового каліцтва обмежують позивача також і у побуті, зокрема він не має можливості виконувати більшість домашніх робіт, які, враховуючи його стан здоров`я, мають робити за нього члени його сім`ї, адже навіть невеликі фізичні навантаження призводять до значного фізичного болю в області лівого ока, підвищення внутрішньочерепного тиску. Внаслідок таких обмежень позивач відчуває себе тягарем для своїх близьких, що завдає йому додаткових моральних страждань. Відчуття того, що він ніколи не буде здоровою людиною постійно переслідують його, тому він постійно перебуває у напруженому психічному стані. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться. Відповідачу - Криворізькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №69 Криворізької міської ради Дніпропетровської області рекомендованим листом направлено копію ухвали про відкриття провадження, позовну заяву з додатками. Поштове відправлення повернулося до суду причини невручення «інші причини». Правом надання відзиву на позов відповідач не скористався. У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін, - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши у сукупності докази, подані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював робочим по ремонту будівлі у Криворізькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №69 Криворізької міської ради Дніпропетровської області. 18.12.2007 року під час виконання трудових з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав тяжку травму лівого ока з розривом очного яблука та випадінням кришталика, циліарного та скловидного тіла, гемафтальма (а.с.6). Актом №21 розслідування нещасного випадку, що стався 18.12.2007 року о 10год. 30хв. у Криворізькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №69 Криворізької міської ради Дніпропетровської області (код згідно з ЄДРПОУ 33355324) Міністерства освіти і науки України від 25.12.2007 року (форма Н-5), встановлено причини нещасного випадку невиконання посадових обов`язків - порушено п.2.3,3.8 Посадової інструкції заступника директора з адміністративно-господарської частини; відсутність інструкцій з охорони праці; порушення маршруту слідування. Особами, дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку: [PERSON] - заступник директора з адміністративно-господарської частини; [PERSON] - робочий по ремонту будівлі (а.с.6 зворот). За наслідками розслідування нещасного випадку складено акт №1 про нещасний випадок на виробництві (форма Н-1) (а.с.3-5). Первинним висновком МСЕК від 18.01.2008 року [PERSON] встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 45% з 12.02.2008 року безстроково, встановлено третю групу інвалідності. Потреба у медичній та соціальній допомозі - «Д» спостереження та медичне лікування лівого ока (а.с.8). Згідно з довідкою МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 №613605 від 18.02.2008 року показано легкі роботи (черговий, підсобник), протипоказано - у русі механізмів (а.с.16-18). Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України). Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності,виду діяльності чи галузевої належності. Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року №20-рп/2008 громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Суд вважає, що в даному випадку відповідач Криворізька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №69 Криворізької міської ради Дніпропетровської області повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, оскільки актами Н-1 та Н-5 встановлено вину підприємства у нещасному випадку. Факт заподіяння моральної шкоди позивачеві у зв`язку з професійним захворюванням встановлений, Факт заподіяння моральної шкоди позивачеві у зв`язку з трудовим ушкодженням встановлений, оскільки позивач зазнав зменшення обсягу трудової діяльності, змушений проходити численні курси лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації життя. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням вказаних фактичних даних у справі, правових норм, які підлягають застосуванню, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: вину позивача у нещасному випадку на виробництві, ступінь втрати професійної працездатності 45%, встановлений безстроково, характер, інтенсивність і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, необхідність прикладати значні зусилля для продовження активного життя, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 10 000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переносить у зв`язку з трудовим каліцтвом. При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п.3 ч.3 ст.175, п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа №761/11472/15-ц. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №69 Криворізької міської ради Дніпропетровської області в дохід держави судовий збір в сумі 840,80грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial