Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] пояснила, що позов підтримує повністю з підстав, зазначених у позовній заяві. Крім того, пояснила, що позивач не має можливості офіційно працевлаштуватися через пандемію Ковід-19, оскільки важко знайти роботу в умовах, коли скорочують працівників і скорочується виробництво. Крім того, позивач хворіє, що підтверджується наданою разом з позовом довідкою лікаря. Також, слід врахувати, що дитина періодично проживає з позивачем і в цей період дитину утримує саме позивач. Зокрема, позивач займався лікуванням дитини з приводу корекції зору, але дитина на даний час вже не хворіє. На даний час позивачу нараховують аліменти від середньої заробітної плати по Чернівецькій області, яка складає близько 10000 гривень, тому аліменти нараховуються в сумі приблизно 2500 гривень, що робить неможливою сплату аліментів в такому розмірі. Позивач не відмовляється від сплати аліментів і готовий нести витрати на утримання дитини нарівні з відповідачкою в розмірі приблизно 1500 гривень. На даний час є заборгованість по сплаті аліментів у зв`язку тим, що позивач не має можливості працевлаштуватись. Представник відповідача [PERSON] пояснила, що позов не визнає повністю. Вважає, що позов безпідставний. Позивач та його представник не надали належних доказів зміни сімейного, матеріального стану позивача та стану його здоров`я, тому позов не підлягає задоволенню. Довідка про стан здоров`я позивача є неналежним доказом, так як видана особою, яка невідомо ким є і діагноз встановлений без посилань на будь які відомості про лікування позивача. Акт ЖРЕП також є неналежним доказом, так як він ґрунтується на поясненнях сусідів позивача, які не були допитані в суді під присягою. Відповідач [PERSON] пояснила що позов не визнає повністю. Будучи допитаною в якості свідка, відповідач [PERSON] пояснила, що позивач брав до себе дитину протягом останнього року приблизно 4 рази по 1-1,5 тижня. Аліменти сплачувати розпочав з весни і на даний час є заборгованість по сплаті аліментів. Інколи позивач купляв дитині одяг та солодощі. Коли позивач розмовляє з дитиною по телефону, то вона чула, що в нього йде замовлення по перевезенню людей, тобто він надає послуги таксі. Коли вони проживали в шлюбі він також займався цим видом діяльності. З показань свідка [PERSON] вбачається, що вона є хрещеною дитини і майже щодня буває в будинку відповідачки в с. Іванівці. Коли дитини вона не бачить, то зі слів позивачки їй відомо, що дитину забирав позивач. Також цієї осені вона двічі бачила, як позивач забирав і привозив дитину в село. За минулий рік приблизно 4 рази позивач брав дитину в Чернівці приблизно по 10 днів. Дитина часто хворіє. Зі слів відповідачки їй відомо, що позивач працює таксистом. Судом встановлено, що відповідач, [PERSON] , [INFO] є батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до судового наказу Кельменецького районного суду Чернівецької області по справі № 717/1528/19 стягнуто із [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , жительки [ADDRESS] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 04 грудня 2019 року і до досягнення повноліття [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості Першого відділу Державної виконавчої служби в м. Чернівці від 17.02.2020 року позивач має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 5968,32. Після вказаного вище рішення суду матеріальний стан позивача не змінився. Стан здоров`я позивача також не погіршився. Суд вважає, що погіршився стан здоров`я дитини, так як сторони визнали ту обставину, що позивач та відповідач займалися протягом останніх місяців лікуванням дитини пов`язаним з погіршенням зору, внаслідок чого дитина розпочала носити окуляри. Позов заявлений з тих підстав, що у позивача погіршився стан здоров`я, змінився матеріальний стан, зокрема він не працює у зв`язку із чим не має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу утримання дитини. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від15.05.2006року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Відповідно до вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька до досягнення нею повноліття. Згідно частини другої ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 1, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд відхиляє доводи позивача та його представника [PERSON] про те, що у позивача після ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання сина, погіршився матеріальний стан, оскільки позивач та його представник не надали суду жодного доказу, який підтверджує дану обставину. Зокрема позивач та його представник не надали суду належних та допустимих доказів, що позивач мав доходи в певному розмірі і після рішення суду про стягнення аліментів рівень даних його доходів істотно зменшився. Суд відхиляє доводи представника позивача та докази у вигляді довідки, виданої лікарем [PERSON] 3 липня 2020 року, як підтвердження погіршення стану здоров`я позивача, так як в даній довідці не вказано на якій підставі вона видана, у зв`язку з якими медичними обстеженнями позивача, а також з даної довідки не можливо зробити висновок, про те, що [PERSON] заборонені фізичні навантаження чи особливі умови для праці, а також, стан здоров`я позивача погіршився в порівнянні з станом його здоров`я, який він мав на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів. Суд відхиляє доводи представника позивача та докази у вигляді Акту №88 КЖРЕП -5, так як даний акт складений зі слів сусідів позивача, які не допитувались судом, як свідки і, крім того, сторони не заперечували та визнавали ту обставину, що дитина періодично нетривалий час проживає у позивача, що, на думку суду, не може бути підставою для зменшення розміру аліментів. Таким чином, суд вважає, що позивач та його представник не надали суду належних та допустимих доказів зміни сімейного стану, погіршення стану здоров`я, погіршення матеріального стану позивача, доказів, що позивач має на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків, дружину, тому відсутні на даний час підстави для зменшення розміру аліментів, які він сплачує на користь відповідача на утримання своєї дитини. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, не підлягають задоволенню і в позові слід відмовити повністю за безпідставністю. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.141, 150, 157, 179-184, 192 СК України, ст.ст. 2-13,76-80,133,141,258, 259, 263-265 ЦПК України, ч.1 п.15 п.п.15.5 розділу ХІІ. Перехідних положень ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed