Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся в суд із позовом, в якому просить, з урахуванням уточнень, стягнути з відповідачів на його користь в солідарному порядку заборгованість за неналежне виконання зобовязання, встановленого рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23.12.2014 року в сумі 16\~033\~632,67 грн., з яких: інфляційні втрати з 10.02.2015 р. по 22.03.2016 р. 9\~551\~882, 59 грн.; 3% річних від суми боргу з 10.02.2015 р. по 22.03.2016 р. в розмірі 803\~008 грн.; відсотків за користування коштами з 10.02.2015 р. по 22.03.2016 р. 5\~678\~742,08 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24.08.2007 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, за яким відповідач отримав від нього позику в розмірі 1 500 000,00 Євро. Для забезпечення належного виконання [PERSON] умов даного договору, 24.08.2007 року між позивачем та ВАТ «Галич-Авто», назву якого змінено на ПАТ «Галич-Авто», було укладено договір поруки, згідно з яким відповідач ВАТ «Галич-Авто» взяв на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями [PERSON] з виконання умов договору позики. Відповідач зобов'язувався повернути позику в термін до 24.08.2011 року, проте у вказаний в договорі строк кошти не повернув. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 23.12.2014 року вирішено стягнути на його користь солідарно з [PERSON] та [PERSON] акціонерного товариства «Галич-Авто» заборгованість за договором позики від 24.08.2007 року в сумі 24 063 865,50 грн. та судові витрати в розмірі 3 654,00 грн. Дане рішення набрало законної сили 09.02.2015 року. Станом на 22.03.2016 року відповідачами взяті на себе зобовязання перед позивачем не виконані, рішення суду не виконане. Тривале невиконання рішення суду та інфляційний процес, пов'язаний із знеціненням національної валюти України завдають значної матеріальної шкоди позивачу. У звязку з наведеним, просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму боргу за неналежне виконання зобовязання, встановленого рішенням суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні 12.04.2016 р. позов підтримав з підстав, що наведені у позовній заяві. В судове засідання 21.04.2016 р. позивач та його представник не з'явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що дійсно перед позивачем у нього існує заборгованість за невиконання рішення Сихівського районного суду м.Львова від 23.12.2004 року, проте на даний час у нього немає можливості сплатити таку у звязку із фінансовими труднощами та відсутністю коштів. Просить розглядати цивільну справу у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Галич-Авто» в судове засідання не з'явився, від президента підприємства [PERSON] надійшли письмові пояснення по суті позовних вимог, в який такий просить розглядати справу у відсутності представника ПАТ «Галич Авто», не заперечив проти задоволення позовних вимог. У звязку з неявкою в судове засідання учасників процесу, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, оглянувши матеріали цивільної справи №464/2791/16-ц, витребуваної із архіву суду, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що 24.08.2007 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за яким відповідач отримав від позивача позику в розмірі 1 500 000,00 Євро. Згідно із договором поруки від 24.08.2007 року відповідач ВАТ «Галич-Авто», правонаступником є ПАТ «Галич-Авто», взяв на себе зобов'язання відповідати за виконання відповідачем [PERSON] умов договору позики та відповідно до п. 1.2 договору поруки, зобов'язується нести солідарну відповідальність у випадку його невиконання чи неналежного виконання останнім. У звязку з невиконанням умов договору позики, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 23.12.2014 року вирішено стягнути на користь [PERSON] солідарно з [PERSON] та [PERSON] акціонерного товариства «Галич-Авто» заборгованість за договором позики від 24.08.2007 року в сумі 24 063 865,50 грн. та судові витрати в розмірі 3 654,00 грн. Встановлено, що станом на 22.03.2016 року рішення не виконане, заборгованість позивачу не сплачена. Відповідно до ч. 3\~ст. 61 ЦК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці факти. Згідно із ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики або безоплатним - якщо виконання позичальником зобов'язання обмежується поверненням боргу. Правила щодо сплати процентів від суми позики визначено ст. 1048 ЦК України. Так, згідно із ч. 1\~ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, за правилами\~ст. 1048 ЦК України, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки НБУ у випадку коли сторони у договорі однією з умов визначили, що позичальник повинен сплатити відсотки за користування грошовими коштами, але не визначили їх розмір. Тобто лише в такому випадку законодавець передбачає застосування облікової ставки НБУ для визначення розміру відсотків. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, згідно зі\~статтею 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст.\~525,\~526,\~599,\~611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та\~ЦК України. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 02 вересня 2015 року у справі № 6-369цс15, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом Згідно із наданим представником позивача розрахунком, заборгованість відповідачів перед позивачем станом на 22.03.2016 р. становить 16\~033\~632,67 грн., з яких: інфляційні втрати з 10.02.2015 р. по 22.03.2016 р. 9\~551\~882, 59 грн.; 3% річних від суми боргу з 10.02.2015 р. по 22.03.2016 р. в розмірі 803\~008 грн.; відсотки за користування коштами з 10.02.2015 р. по 22.03.2016 р. 5\~678\~742,08 грн. Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів 3% річних та відсотків за користування коштами слід задовольнити та стягнути з відповідачів в користь позивача 6\~481\~750, 08 грн. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 99 Конституції України\~визначено, що грошовою одиницею України є гривня. Згідно зі\~ст. 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Як передбачено положеннями\~Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін)\~це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті\~гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України\~гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договорів, індексації не підлягає. Тому норми ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні. Відтак, оскільки сторонами визначено сумe позикb в іноземній валюті, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягають. Відповідно до\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві\~пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відтак, з відповідачів слід стягнути судовий збір в користь позивача по 1\~392 грн. 68 коп. з кожного.

Outcome: partial