Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Представник органу опіки та піклування звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав посилаючись на те , що 8 вересня 2014 року до служби у справах дітей Іванівської рай держадміністрації надійшло повідомлення від головного лікаря КЗ «Іванівська центральна районна лікарня» Іванівської районної ради про те, що в дитячому відділенні знаходиться покинута дитина чоловічої статі, [INFO]. Було встановлено, що її народила [PERSON], жителька [ADDRESS], яку через невідповідність житлово-побутових умов проживання не виписували з лікувального закладу. 05 вересня 2014 року вона поїхала додому за коштами та документами для реєстрації новонародженої дитини та не повернулася. 9 вересня 2014 року працівниками закладу охорони здоров'я, представником служби у справах дітей райдержадміністрації та працівником органу внутрішніх справ України був складений акт закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачем до своїх батьківських обов'язків. Представник позивача на заявлених вимогах наполягала. Прокурор заявлені позовні вимоги підтримав та просив позбавити відповідачку батьківських прав відносно її малолітньої дитини. Відповідачка позов визнала в повному обсязі просила справу слухати у її відсутність, про що надала телефонограму. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 8 вересня 2014 року до служби у справах дітей Іванівської рай держадміністрації надійшло повідомлення від головного лікаря КЗ «Іванівська центральна районна лікарня» Іванівської районної ради про те, що в дитячому відділенні знаходиться покинута дитина чоловічої статі, [INFO]. Було встановлено, що її народила [PERSON], жителька [ADDRESS], яку через невідповідність житлово-побутових умов проживання не виписували з лікувального закладу, 05 вересня 2014 року вона поїхала додому за коштами та документами для реєстрації новонародженої дитини та не повернулася. 9 вересня 2014 року працівниками закладу охорони здоров'я, представником служби у справах дітей райдержадміністрації та працівником органу внутрішніх справ України був складений акт закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 18 вересня 2014 року та характеристики від 22 вересня 2014 року на [PERSON], наданих виконкомом Северинівської сільської ради, будинок непридатний для проживання новонародженої дитини, мати веде аморальний спосіб життя, кошти, отримані через управління соціального захисту населення Іванівської райдержадміністрації витратила на алкогольні напої, дитину не зареєструвала та не намагається створити належні умови для її повернення. На зауваження виконкому сільської ради не реагує та не змінює спосіб життя. Новонароджену дитину було зареєстровано органом опіки та піклування Іванівської райдержадміністрації, відповідно до розпорядження голови райдержадміністрації від 07.10.2014 року № 242/А-2014 та названо [PERSON]. Державна реєстрації проведена відповідно до ч. 1 п.2 ст. 135 Сімейного Кодексу України, про що свідчить довідка відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Іванівському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області від 06.11.2014 року №1858/04.1-27. За розпорядженням голови райдержадміністрації від 20.10.2014 року № 249/А-2014 [PERSON] було тимчасово влаштовано до державного дитячого закладу на повне державне забезпечення. [PERSON] було направлено листа від 04 грудня 2014 року № 726/01-35 про те, що [PERSON] знаходиться в КУ «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3 «Сонечко». З листів КУ «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3 «Сонечко» від 20.04.2015 року № 264 та від 08.06.2015 року № 418 видно, що [PERSON] ніхто з родичів не відвідував, допомоги в утриманні та вихованні не надавав, хлопчик дуже хворий, вирішується питання про надання йому інвалідності. Дані обставини засвідчують те, що відповідачка по справі свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не бажає брати участі у вихованні дитини, виявляти турботу щодо неї. Відповідно до ч.4,5 ст.19 СК України при розгляді судом справ щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо роз'яснення спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків а також на підставі інших документів, що стосуються справи. Представником служби у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації було надано висновок та рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. В судовому засіданні встановлено, підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачкою по справі, що відповідачка не приділяє уваги фізичному та духовному розвитку, матеріальному забезпеченню своєї дитини, не забезпечує рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»№ 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Виходячи з наведеного, враховуючи що відповідачка позовні вимоги визнала в повному обсязі, суд вважає та згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Таким чином, суд погоджується із підставою щодо позбавлення відповідача батьківських прав, яка зазначена позивачем , а саме: ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України , якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач відповідно до п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів , тому відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved