Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Представник позивача 17.07.2017 року звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що у зв'язку із змінами у діючому законодавстві, Відкрите акціонерне товариство Всеукраїнський [PERSON]» було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]» ( ПАТ «ВіЕйБі Банк» ). 18.05.2010 року у Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців зареєстровано зміни найменування юридичної особи. ПАТ «ВіЕйБі Банк» є повним правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]». На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]» прийняте рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким з 20.03.2015 року розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» призначено [PERSON] строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року включно. Рішенням № 213 від 22.02.2016 року виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повноваження на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] продовжено на два роки строком до 19.03.2018 року. Згідно ч. 4 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів ( правочинів ), інших документів від імені банку. Між ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] укладено кредитний договір № 107/08-А від 04.02.2008р., відповідно до якого відповідачу надано кредит в розмірі 14 158,42 доларів США у тимчасове користування до 03.02.2015 p., за користування кредитними коштами встановлена плата 14,7 % річних під заставу транспортного засобу «CHEVROLET AVEO SF69Y-CПГ», кузов № [NUMBER], 2008 р.в., червоного кольору, реєстраційний № [NUMBER]. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель [PERSON] - [PERSON] взяла на себе зобовязання солідарно відповідати перед банком за виконання [PERSON] за зобовязаннями по кредитному договору № 107/08-А від 04.02.2008 р. 05.11.2008 року [PERSON] банком було направлено лист про збільшення процентної ставки до 17,5%, який ним отримано 06.11.2008 року. Згідно п. 2.4.1. договору, позичальник зобовязаний щомісячно до дати, встановленої в графіку поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не меншій суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів та інших плат, встановлених в графіку. Позивач зі своєї сторони виконав договірні зобовязання за договором в повному обсязі, а відповідач від виконання зобовязань ухиляється . Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки ( штрафу, пені ). Неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( ст. 546, 549 ЦК України ). Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання ( ст. 550 ЦК України ). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі ( ст. 551 ЦК України ). Ст. 509 ЦК України передбачено, що зобовязання виникають з договорів та інших правочинів. Відповідно до вимог ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання зобовязання. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором ( ст.1048 ЦК України ). Відповідно до вимог ст. 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконня ним грошового зобовязання. Ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст. 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням ), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. 12.03.2013 року Полтавським районним судом Полтавської області ухвалено рішення по цивільній справі № 1625/5127/12 про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором № 107/08-А від 04.02.2008року в розмірі 128 567,13 грн., (курс НБУ 7,993 за один долар США станом на 16.10.2012 р.), з яких : кредит 11 266,68 дол. США, що еквівалентно 90 054,57 грн., відсотки 4 019,65 дол. США, що еквівалентно 32 129,06 грн., комісія за РО - 0,00 грн., штраф/пеня (неустойка) 6 383,49 грн. Рішення суду залишається невиконаним. Незважаючи на рішення суду, зобовязання за кредитним договором до цього часу не виконано, що підтверджується розрахунком заборгованості, який додається до даної позовної заяви. Станом на 17.01.2017 р., загальна сума заборгованості за кредитним договором відповідно до розрахунку заборгованості, становить 584 531,22 грн., з них : кредит - 11 266,68 дол. США, відсотки 9 445,59 дол. США, комісія за РО 26 635,51 грн., штраф/пеня ( неустойка ) 10 360,19 грн. Таким чином різниця нестягненої суми заборгованості складає 160\~775,60 грн. Правове обґрунтування позовних вимог з урахуванням правової позиції ВСУ у справі за № 6- 1206цс15. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобовязана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо ) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів ( ч. 2 ст. 509 ЦК ). Зобовязання припиняється на підставах, встановлених договором або законом ( ч. 1 ст. 598 ЦК ). Ці підстави зазначені в статтях 599, 600, 601, 604609 ЦК, в яких не передбачено такої підстави припинення зобовязання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином ( ст. 599 ЦК ). Належним є виконання зобовязання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК. Ч. 2 ст. 625 ЦК передбачено право кредитора на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання, а також 3 % річних від простроченої суми та оплату цих сум. Виходячи з аналізу норм ст. 11, 12, 15, 16 ЦК, ст. 3 ЦПК можна зробити висновок, що право, яке захищає суд, має існувати на день прийняття судового рішення. Наявність судових рішень про стягнення боргу та передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК грошових сум за інші періоди невиконання боржником зобовязання й відкриття виконавчого провадження за цими рішеннями за відсутності реального виконання боржником свого зобовязання ( добровільного чи примусового ) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін. Крім того, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України - є обовязковими для всіх судів України, суди зобовязані привести свою судову практику і відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Outcome: approved