Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Представник Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П.Філатова Національної академії медичних наук України» звернувся до суду з позовом, який був уточнений в судовому засіданні до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою [NUMBER] в гуртожитку за адресою [ADDRESS], мотивуючи свої позовні вимоги тим, що [PERSON] за вказаної адресою не проживає з 24 серпня 2009 року з 24.09.2009 року відповідач припинила роботу в Державній установі «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України» за власним бажанням без поважних причин, а тому підлягає виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення. [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України» про усунення їй перешкод в користуванні кімнатою у гуртожитку, розташованого за адресою [ADDRESS] та встановлення факту проживання [PERSON] у кімнаті вказаного гуртожитку, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона постійно проживає у спірній кімнаті гуртожитку, сплачує комунальні послуги та тим, що Державна установа «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України» чинить їй перешкоди у користуванні наданим їй житловим приміщенням. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі. Вимоги зустрічної позовної заяви не визнала, проти його задоволення заперечувала у повному обсязі, мотивуючи свої заперечення тим, що обраний [PERSON] спосіб захисту своїх прав не узгоджується із приписами ст. 16 ЦК України, оскільки [PERSON] не визначила у своїх вимогах, які саме дії має вчинити відповідач за зустрічним позовом аби усунути перешкоди спричинені [PERSON] у користуванні наданим їй житловим приміщенням у гуртожитку, а також, відповідач за зустрічним позовом заперечував факт постійного проживання [PERSON] у спірному житловому приміщенні. Відповідач, представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні уточнені позовні вимоги позивача не визнали, мотивуючи свої заперечення тим, що [PERSON] постійно проживає у спірній кімнаті гуртожитку та тим, що [PERSON] більше десяти років пропрацювала в Державній установі «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України», а тому не підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. позовні вимоги зустрічної позовної заяви підтримали та просили задовольнити вимоги зустрічного позову у повному обсязі. Вислухавши сторони, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволення, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Судом в судовому засіданні встановлено, що згідно витягу з технічного паспорту виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 25.12.2009 року на громадський будинок: нежитлові будівлі та споруди [ADDRESS] користувачем гуртожитку, розташованого за вказаною адресою є Державна установа «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України», на балансі якої він і перебуває. 01.09.1997 року [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]) була зарахована на навчання клінординатором до клінічної ординатури «Інституту очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України» (в подальшому Державна установа «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України»). 05.09.1997 року вчений секретар «Інституту очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України» звернувся з заявою до коменданта гуртожитку щодо вселення у гуртожиток, розташований за адресою [ADDRESS] клінічного ординатора добору 1997 року лікаря [PERSON]., на підставі якої [PERSON] було надане койко-місце у гуртожитку шляхом її підселення у відповідну кімнату. Порядок надання жилої площі в гуртожитку Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» користування цим гуртожитком та його утримання регулюються Примірним положення про гуртожитки, яке було затверджене постановою РМ УРСР №208 від 03.06.1986 року. На підставі вказаного примірного положення, Наказом №42 від 18.10.2005 року було створено комісію з вирішення внутрішніх питань гуртожитку Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України». Відповідно до Положення про гуртожиток Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В.П. Філатова Національної академії медичних наук України», яке було затверджено у 2010 році, гуртожиток інституту є гуртожитком для мешкання одиноких осіб (жилі приміщення знаходяться в загальному користуванні декількох осіб, які не знаходяться в сімейних стосунках). Згідно довідки Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» №442 від 05.03.2013 року та картки «прописки» місце проживання [PERSON] у гуртожитку було зареєстроване 27.10.1997 року. З виписки з протоколу №21 від 21.08.2009 року засідання комісії з питань проживання та розподілу місць у гуртожитку Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» вбачається, що на даному засіданні було прийнято рішення у зв'язку зі звільненням [PERSON] за власним бажанням з 24.08.2009 року звільнити останній кімнату у гуртожитку. З вказаною випискою з протоколу [PERSON] ознайомлюватися відмовилась. Відповідно до п. 41 Примірного положення про гуртожитки, яке було затверджене постановою РМ УРСР №208 від 03.06.1986 року, з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм жилу площу у гуртожитку не менш як десять років. Таким чином, при вирішення даної справи є необхідним встановлення строку трудових правовідносин [PERSON] з Державною установою «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України». Так, у трудовій книжці [PERSON] визначено, що наказом №135-л від 10.09.1997 року [PERSON] з 01.09.1997 року прийнята на посаду лікаря-клінординатора до клінординатури інституту, наказом №121-л від 04.11.1999 року [PERSON] переведена на посаду старшого лікаря офтальмолога з 01.11.1999 року, наказом №30-л від 02.04.2001 року [PERSON] переведена на посаду лікаря офтальмолога відділення запальних захворювань ока і мікрохірургічного лікування їх наслідків з 02.04.2001 року, наказом №100-л від 10.08.2009 року [PERSON] звільнена за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України з 24.08.2009 року. Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (п. 1.1. Інструкції). Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (п. 2.2. Інструкції). В свою чергу, Положенням про клінічну ординатуру, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров'я України №12 від 29.01.1998 року визначено, що клінічна ординатура є вищою формою підвищення кваліфікації лікарів-спеціалістів певного фаху у вищих медичних закладах освіти ІІІ-ІV рівнів акредитації, закладах післядипломної освіти) та клінічних науково-дослідних інститутах, центрах (п. 1.1. Положення). Навчання в клінічній ординатурі проводиться з відривом від виробництва. Тривалість навчання складає для громадян України два роки, початок занять - 1 вересня (п.1.4. Положення). Зарахування до клінічної ординатури проводиться наказом ректора (директора) вищого закладу освіти (наукової установи) в п'ятиденний термін після одержання списків осіб, затверджених Міністерством охорони здоров'я України для зарахування до клінічної ординатури. Копія наказу про зарахування зберігається в особовій справі клінічного ординатора (п. 2.14. Положення). Клінічні ординатори в межах робочого часу виконують лікувально-діагностичну роботу в профільних відділеннях, на яких базується клініка, в обсязі 25 відсотків від розрахункової норми навантаження лікаря відповідної спеціальності, що передбачається індивідуальними планами їх підготовки, без доплат до стипендії (п.3.10. Положення). Клінічним ординаторам надаються канікули тривалістю, що дорівнює тривалості відпустки у лікарів відповідного фаху (п. 3.18. Положення). Термін навчання в клінічній ординатурі зараховується лікарю до його загального трудового стажу та стажу роботи за фахом (4.12. Положення). Лікарям, які закінчили навчання в клінічній ординатурі, вищим закладом освіти (науковою установою) видається свідоцтво за встановленою формою (4.13. Положення). Клінічним ординаторам, які навчаються за рахунок державного замовлення у вищих закладах освіти (наукових установах), що фінансуються з державного бюджету, стипендія встановлюється на рівні посадового окладу за попереднім місцем роботи з урахуванням наступних змін в оплаті праці, але не нижче 60 відсотків і не вище посадового окладу викладача-стажиста з відповідної спеціальності (п.5.1. Положення). Нарахування стипендії за період навчання [PERSON] підтверджується витягом з журналу карток особових рахунків, згідно даних якого за період з 01.09.1997 року по 01.09.1999 рік [PERSON] нараховувалась та сплачувалась стипендія. Згідно даних витягу з журналу обліку видачі свідоцтв про закінчення клінічної ординатури інституту, [PERSON] було отримано свідоцтво про закінчення клінічної ординатури «Інституту очних хвороб і тканинної терапії імені В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» №02/161 від 09.09.1999 року, про що свідчить її особистий підпис у журналі під номером 47. Аналіз зазначених вище положень законодавства та матеріалів справи дозволяє дійти висновку, що навчання лікаря в клінічній ординатурі не є працею у розумінні трудового законодавства України. Так, ст.2 КЗпП України встановлено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. В свою чергу, ст.21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Отже, навчання [PERSON] клінічній ординатурі з 01.09.1997 року по 01.09.1999 рік не може бути зараховано у десятирічний строк, який необхідно пропрацювати особі на підприємстві, в установі, організації, що надали їм жилу площу у гуртожитку, аби відповідно до п. 41 Примірного положення про гуртожитки, яке було затверджене постановою РМ УРСР №208 від 03.06.1986 року, отримати право не бути виселеними з такого жилого приміщення. Проте, записи у трудовій книжці [PERSON] не відповідають вимогам Положення про клінічну ординатуру, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров'я України №12 від 29.01.1998 року та не відображають дійсних правових відносин, що склались між [PERSON] та Державною установою «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України». Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом надав до суду накази, якими було усунуто зазначену вище невідповідність. Так, наказом №44-л від 08.05.2015 року було внесено зміни до наказу №135-л від 10.09.1997 року, а саме визначено, що [PERSON] зараховано на навчання клінординатором в клінординатуру інституту, з 01.09.1997 року; наказом №44-л-а від 08.05.2015 року наказ 121-л від 04.11.1999 року доповнено положенням, що [PERSON] відраховано з числа клінічних ординаторів у зв'язку із закінченням навчання в клінординатурі інституту з 01.09.1999 року, наказ 121-л від 04.11.1999 року також містить положення, що [PERSON] прийнята на посаду старшого лаборанта теми №100-А/1999-2001 під час відпустки по догляду за дитиною основного працівника, з 01.11.1999 року (в цій частині наказ не змінювався, проте його зміст не вірно відображений у трудовій книжці [PERSON].); наказом №33-от від 08.05.2015 року внесено зміни до наказу №122-л від 25.09.1998 року, а саме визначено, що [PERSON] надано канікули, до наказу №20-л від 24.02.1999 року, а саме визначено, що [PERSON] надано канікули та до наказу 77-л від 19.07.1999 року, а саме визначено, що [PERSON] надано канікули. Вказані вище накази були надані позивачем за первісним позовом до суду у судовому засіданні на стадії дослідження доказів з поясненням причин не подання даних доказів до початку розгляду справи по суті. Ч. 2 ст. 131 ЦПК України встановлено, якщо сторона доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин, то суд може прийняти докази не тільки до початку розгляду справи по суті, а й на інших стадіях процесу. Внесення записів до трудової книжки працівника не може створювати правовідносини, оскільки воно спрямоване на фіксацію тих відносин між працівником та роботодавцем, що існують за фактом. Тому, невірне відображення дійсних правовідносин у трудовій книжці є підставою для притягнення винної особи до відповідальності, але не може бути доказом існування факту, фіксацію якого було зроблено у зв'язку із помилкою та невірним застосуванням законодавства. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд виходив з наступного. Трудові відносини, як було встановлено в судовому засіданні, між [PERSON] та Державною установою «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України» існували у період з 01.11.1999 року по 24.08.2009 року, тобто менше ніж десять років. У період з 01.09.1997 року по 01.09.1999 року [PERSON] проходила навчання в якості клінічного ординатора в клінординатурі Державною установою «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України». Згідно ч. 2 ст. 132 ЖК УРСР, працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Ст. 38 КЗпП України визначає такі поважні причини звільнення за власним бажанням: у разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин. Відповідно до заяви [PERSON] від 30.07.2009 року, вона звернулась до Державної установою «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України» щодо звільнення її за власним бажанням з 24.08.2009 року без зазначення причин. Державною установою «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України» наказом №100-л від 10.08.2009 року [PERSON] було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з 24.08.2009 року. Таким чином, причини звільнення [PERSON] за власним бажанням - є не поважними, а відтак, її може бути виселено без надання іншого жилого приміщення. У своїх запереченнях проти первісного позову [PERSON] посилається на ч. 3 ст. 132 ЖК УРСР та ст. 125 ЖК УРСР якими передбачено, що без надання іншого жилого приміщення не може бути виселено: осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років. Проте, ст. 125 ЖК УРСР не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки спірне жиле приміщення не є службовим. Відповідно до ст. 118 ЖК УРСР, жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними, затверджене Радою Міністрів УРСР від 04.02.1998 року №37 встановлено, що службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації, у віданні якої ці приміщення знаходяться, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація (п.16 Положення). На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення (п. 21 Положення). Отже, приміщення у спірному гуртожитку - не є службовим житлом, відповідних рішень компетентними органами не приймалось, а тому застосування положень ст. 125 ЖК УРСР до правовідносин у даній справі не можливе в силу іншої правової природи відносин, які дана стаття регулює. Також, однією з підстав первісного позову Державна установа «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України» зазначає, що [PERSON] не проживає у відведеному їй жилому приміщенні у гуртожитку з 24.08.2009 року, посилаючись при цьому на положення ст.71 ЖК УРСР та Акт про не проживання за адресою від 22 травня 2014 року складений уповноваженими особами Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України» за участю дільничного інспектора міліції та свідків. В судовому засіданні за клопотанням представника Державна установа «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України» були допитані свідки: [PERSON] (черговий гуртожитку з 01.07.2009 року), [PERSON] (зареєстрована у гуртожитку з 17.04.2000 року), [PERSON] (мешкає у гуртожитку більше десяти років, зареєстрована з 17.04.2013 року). Свідок [PERSON] повідомила суду, що [PERSON] бачать у гуртожитку дуже рідко, приблизно, раз у три місяці, коли остання приходить забрати квитанції для оплати за гуртожиток та кореспонденцію, свідок [PERSON] повідомила суду, що за весь час свого проживання бачила [PERSON] всього декілька разів у гуртожитку, свідок [PERSON] повідомила, що бачить [PERSON] дуже рідко, хоча з іншими мешканцями гуртожитку перетинається доволі часто. Також, судом за клопотанням [PERSON] були допитані свідки а саме: [PERSON] ( зареєстрований у гуртожитку з 06.07.2001 року по 30.09.2014 року), [PERSON] (зареєстрована у гуртожитку з 01.03.1989 року), [PERSON] (зареєстрована у гуртожитку з 24.07.1991 року). Вказані свідки повідомили суду, що бачать [PERSON] іноді раз на тиждень, іноді раз на місяць, ходять до [PERSON] у гості та зазначили, що [PERSON] постійно проживає у спірному жилому приміщенні у гуртожитку. Ст. 71 ЖК УРСР передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Суд звертає увагу, що вказаною статтею не передбачена необхідність постійного проживання у наданому жилому приміщенні, а зазначено про відсутність наймача або членів його сім'ї більше шести місяців як підставу втрати права користування наданим жилим приміщенням. Проте, враховуючи, що [PERSON] мешкала у гуртожитку Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України» у зв'язку з перебуванням у трудових правовідносинах з Державною установою, розірвавши трудові відносини, [PERSON] втратила статус наймача жилого приміщення та, відповідно до ч. 2 ст. 132 ЖК УРСР, її може бути виселено без надання іншого жилого приміщення, оскільки вона звільнилась за власним бажанням без поважних причин та відсутні підстави, які б виключили застосування вказаного положення законодавства. Враховуючи вищезазначене у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] частині усунення перешкод у користуванні наданої їй жилої площі у гуртожитку, необхідно відмовити, оскільки судом встановлено, що [PERSON] може бути виселено з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що до спірних правовідносин Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» застосований бути не може, оскільки гуртожиток Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова Національної академії медичних наук України» не підпадає під дію даного закону. Позовні вимоги [PERSON] частині встановлення факту постійного проживання у спірній кімнаті гуртожитку не підлягають задоволенню враховуючи наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту постійного проживання [PERSON] у наданому їй жилому приміщенні гуртожитку не може вплинути на виникнення, зміну або припинення майнових прав [PERSON], про які вона зазначає у своїх позовних вимогах, а саме: не створює, не змінює і не припиняє її права щодо проживання у спірному гуртожитку. Отже, позовні вимоги [PERSON] задоволенню в цій частині також не підлягають. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved