Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Представник АТ «Таскомбанк» у серпні 2020 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого просить суд стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 57276,02 грн., суму штрафу в розмірі 1100,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 22.03.2017 року між ПАТ «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір - заява - договір № 009/3411124-СК, згідно якого позичальнику було надано грошові кошти для споживчих цілей, сума максимального кредитного ліміту - 100000,00грн., строком на 365 днів (з автоматичною пролонгацією з моменту встановлення кредитного ліміту, під 48,00 % річних. Позивач в повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання, однак, відповідач порушив умови кредитного договору і станом на 14.01.2020 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 58376,02 грн., яка складається із: 45208,17 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 12067,85 грн. - заборгованість по відсоткам, штрафу - 1100,00 грн. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що умови кредитного договору відповідачем не виконані, кредитні кошти банку не повернуті, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути вказану заборгованість з відповідача в примусовому порядку. Ухвалою суду від 21.08.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. З матеріал справи вбачається, що 22.03.2017 року між ПАТ «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір - заява договір № 009/3411124-СК, згідно якого позичальнику було надано грошові кошти для споживчих цілей, сума максимального кредитного ліміту - 100000,00 грн., строком на строк 365 днів (з автоматичною пролонгацією з моменту встановлення кредитного ліміту, під 48,00 % річних. Згідно умов кредитного договору позичальник щомісячно з 01 числа по 25 число наступного місяця зобов`язався сплачувати банку проценти за користування кредитними коштами, за попередній місяць, в якому користувався кредитними коштами, а також в день закінчення строку дії ліміту овердрафту та/або в день повного та остаточного повернення кредитних коштів. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що заяву-договір про встановлення ліміту овердрафту на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором. Судом встановлено, що позивач в повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання, однак, відповідач порушив умови кредитного договору і станом на 14.01.2020 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 58376,02 грн., яка складається із: 45208,17 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 12067,85 грн. - заборгованість по відсоткам, штрафу за період часу з 14.01.2019 року по 14.01.2020 року - 1100,00 грн. Будь-яких доказів на спростування зазначеного розміру заборгованості зі сторони відповідача до суду не надходило, як і відсутні докази належного виконання відповідачем своїх зобов`язань перед банком за умовами укладеного між сторонами договору. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача в повному обсязі доведено обґрунтування позовних вимог, а відповідачем доводи позову не спростовані, суд вважає, що позов є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2102,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved