Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) Янсон Є.В. звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 17.08.2007 р. Банк видав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 50000 грн. на підставі кредитного договору HMTWGA00007715 від 17.08.2007 р. В забезпечення виконання зобов'язання позичальником своїх зобов'язань в цей же день з ним був укладений договір іпотеки № HMTWGA00007715. В зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань по поверненню кредиту позивачем заявлена вимога звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у переданому в іпотеку будинку. В ході судового розгляду представник Банку Лисак В.С. позовні вимоги підтримав та пояснив, що Банк виконав свої договірні зобов'язання та надав кредит відповідачу відповідно до укладеного договору, однак він не виконує свої зобов'язання належним чином, внаслідок чого станом на 3 жовтня 2013 р. утворилася заборгованість в сумі 74223 грн., яка в даний час зростає, оскільки відповідач не вносить кошти на погашення боргу. Вказав, що у зв'язку з значним зниженням курсу гривні по відношенню до іноземних валют в 2008 р. була збільшена процентна ставка по кредиту відповідно до п. 2.3.1 Кредитного договору, про що було письмово повідомлено відповідача. У зв'язку зі зростанням заборгованості відповідача по кредиту його борг було реструктуризовано укладенням 19.04.2012 р. додаткової угоди до кредитного договору, відповідно до якої повністю змінилося зобов'язання щодо розміру кредиту та порядку його погашення. Зазначив, що у зв'язку з обмеженим терміном зберігання не може надати доказів направлення відповідачу повідомлень про зміну процентної ставки, і, крім того, вважає їх надання недоцільним у зв'язку зі зміною зобов'язання за кредитною угодою. Представник банку підтримав також позовну вимогу виселити відповідача та членів його сім'ї, оскільки при укладенні договору іпотеки в будинку він був зареєстрований один, а після укладення даного договору реєстрація місця проживання в будинку, який є предметом іпотеки, можлива лише за згодою банку, якої банк не надавав. Відповідач та його представник позовних вимог не визнали, оскільки Банк безпідставно збільшив процентну ставку по кредиту, що і призвело до утворення заборгованості та її зростання, тому підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки немає. Крім того, зазначили, що виселення з житлового будинку його сім'ї, яка складається з вагітної дружини та чотирьох малолітніх дітей, порушить право на житло. Представник служби у справах дітей зазначила, що відповідач не звертався до служби з заявою про надання дозволу на укладення договору іпотеки на будинок і вказала, що комісія швидше за все відмовила б йому у наданні такого дозволу. Представник Святецької сільської ради зазначив, що на території сільської ради відсутні вільні житлові приміщення. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову. 17 серпня 2007 року між кредитодавцем ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та позичальником [PERSON] був укладений кредитний договір № HMTWGA00007715. В забезпечення виконання своїх зобов'язань [PERSON] надав банку в іпотеку власний житловий будинок по [ADDRESS] згідно договору іпотеки № HMTWGA00007715 від 17 серпня 2007 р. На виконання умов договору банком був наданий позичальнику кредит в розмірі 55625 грн., з який 50000 грн. готівкою на споживчі цілі, а 5625 грн. - на сплату страхових платежів. [PERSON], згідно п.п. 1.1, 1.2, 2.2.1, 2.2.2. Кредитного договору та Графіку погашення кредиту, який є додатком до нього, зобов'язався до 17.08.2017 р. вносити щомісячно 883,41 грн. на погашення заборгованості по кредиту, відсотків за його користування в розмірі 1,17 % на місяць та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,2 % на місяць від суми виданого кредиту. При порушенні позичальником зобов'язань, відповідно до п. 3.2 Кредитного договору, нараховуються відсотки за користування кредитом в розмірі 2,9 % на місяць. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах договору, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредиту вбачається, що відповідачем до 22.07.2010 р. вносилися, з деякими порушеннями, платежі на погашення боргу, про що свідчить відсутність показників в графі № 4 «Сальдо простроч.» розрахунку. Після цієї дати ним також вносилися платежі, однак не в достатній сумі для погашення поточних платежів, про що свідчить постійне зростання залишку простроченої заборгованості та відсутність показників в графі № 10 «Погаш. %». Таким чином, станом на 19.04.2012 р. заборгованість за відсотками становила 18456,95 грн. 19 квітня 2012 р. сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої заборгованість про відсотках включили до тіла кредиту та визначили ануїтетний платіж у 1710,74 грн./міс., крім того, банк відмовився від вимоги стягнути пеню в сумі 6525,96 грн. Після укладення додаткової угоди [PERSON] продовжував сплачувати кредит, однак, починаючи з 25.09.12 р. допускав постійну заборгованість, що призвело до утворення станом на 03.10.2013 р. простроченої заборгованості по кредиту в сумі 3780,87 грн., заборгованості по відсотках в сумі 15469,58 грн., з винагороди за надання фініструменту в сумі 1343,28 грн. та пені в сумі 6107,02 грн., яка передбачена п. 4.1 Кредитного договору в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Договором іпотеки визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані (п.п. 16.7.1, 22). Таким чином, вбачається, що позичальник [PERSON] неналежно виконує свої зобов'язання по погашенню кредиту внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість на загальну суму 26700,75 грн., тому у банку виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог, в т.ч. і в частині зобов'язання по поверненню кредиту, строк сплати якого не наступив. Станом на день розгляду справи відомостей про погашення боргу, а також відомостей щодо неможливості звернення стягнення на будинок, відповідачем не надано, крім того відповідач зазначив, що коштів на погашення кредиту не вносить, що підтвердив і представник банку. Суд також враховує, що позичальник продовжував вносити платежі після підвищення відсоткової ставки та не оскаржив дану дію, що свідчить про прийняття такої пропозиції згідно ст. 642 ЦК України. Про порушення основного зобов'язання позичальника відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» повідомлено листом від 21.08.2013 р. № 30.1.0.0/2-055. Продаж предмету іпотеки Банком з укладенням від імені іпотекодавця договору купівлі-продажу з отриманням необхідних для цього документів, як спосіб реалізації предмету іпотеки при зверненні стягнення на нього, передбачений п.п. 22, 23 Договору іпотеки та ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Судом не вбачається підстав, передбачених ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», для відмови у позові про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки, оскільки починаючи з 23.10.2012 р. відповідач не вносив платежів на погашення заборгованості в розмірі домовленої суми у 1710,74 грн., а у менших сумах, які, відповідно до п. 3.3 Кредитного договору, йшли на погашення пені, внаслідок чого сума боргу та неустойки зростає, що завдає збитки іпотекодержателю (гр. 13 «Сума пені отримана» та гр. 14 «Заг. заборг. пені (накопич.) Розрахунку). Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок, є підставою для виселення всіх мешканців, за умови їх письмового повідомлення, після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, про необхідність добровільного звільнення приміщення протягом 30 днів з дня його отримання. Відповідач [PERSON] був повідомлений вищезазначеним листом Банку про необхідність виселитися з будинку, переданого в іпотеку, однак добровільно не виселився, тому підлягає виселенню примусово. Суд не вбачає підстав для виселення інших мешканців будинку, оскільки Банк не направляв їм письмову вимогу про добровільне виселення, яка, відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку», обов'язково передує примусовому виселенню. Судом не вбачається підстав для зобов'язання сільської ради надати відповідачу інше жиле приміщення відповідно до ст. 109 ЖК України, на що посилався представник відповідача, оскільки дана стаття розміщена в Главі 2 даного кодексу, яким врегульовано користування жилими приміщеннями у будинках державного і громадського житлового фонду, а переданий в іпотеку будинок відноситься до приватного житлового фонду, тому до даних правовідносин не може бути застосований.

Outcome: partial