Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувся до Купянського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 107127 грн. 63 коп., посилаючись на те, що 14 серпня 2009 року, відповідач [PERSON] уклав договір кредиту №б/н з ПАТ КБ «ПриватБанк», за яким відповідачу було надано кредит у розмірі 4400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» умовами та правилами складають між ним та банком кредитний договір. Позивачем умови Кредитного договору виконано та надано кредит в сумі визначеній кредитним договором. Відповідач у порушення норм закону та умов договору взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31 грудня 2017 року має заборгованість на загальну суму 107127 грн. 63 коп. Тому, позивач був змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права і просить суд стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог у звязку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до вимог ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. 14 серпня 2009 року, відповідач [PERSON] уклав договір кредиту №б/н з ПАТ КБ «ПриватБанк», за яким відповідачу було надано кредит у розмірі 4400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» умовами та правилами складають між ним та банком кредитний договір (а.с. 7-14). Позивачем умови Кредитного договору виконано та надано кредит в сумі визначеній Кредитним договором. В період дії кредитного договору позичальник не дотримувався умов кредитного договору, а саме: не здійснював щомісячного погашення кредиту та не сплачував відсотки у розмірах та у строки, визначені договором. В результаті не виконання боржником зобовязання утворилась заборгованість на загальну суму 107127,63 грн., з яких: -4036,94 грн. заборгованість за кредитом; -93013,18 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -4500,00 грн. заборгованість за пенею; -500,00 грн. штраф (фіксована частина); -5077,51 грн. штраф (процентна складова). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~У той самий час, згідно із\~ст. 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов`язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк (ст. 610 ЦК України). Враховуючи викладене, судом було встановлено, що відповідач по справі прострочив сплату чергового платежу за користування кредитними коштами в результаті чого утворилася заборгованість по кредитному договору на загальну суму 107127,63 грн. Доказами по справі позивач підтвердив зобовязання відповідача по кредитному договору та наявність заборгованості встановленої відповідно до розрахунків. Разом з тим, відповідач по справі надав до суду клопотання про застосування до заявлених позовних вимог строку позовної давності. На підставі викладеного, судом встановлено наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно зі\~ст. 261 ЦК України\~початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Частиною 4\~ст. 267 ЦК України\~встановлено, що сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ «Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод» та практику «Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини» як джерело права. У рішенні від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «ЮКОС»\~\~проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив: позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду. З висновків рішення Європейського суду з прав людини випливає, що зі спливом строку позовної давності припиняється право вимоги (переслідування або притягнення до суду) боржника, а отже припиняється зобов'язання в розумінні\~ст.509 Цивільного кодексу України. Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів по кредитній картці «універсальна «55 днів пільгового періоду»», а саме відповідач повинен погашати кредитну заборгованість - щомісяця до 25 числа місяця наступного за звітним (а.с. 7-8). Крім того, в п.5.4 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачено, що строк погашення відсотків по кредиту щомісячно за попередній місяць, а строк погашення кредиту в повному обсязі, не пізніше наступного дня місяця вказаного на кредитній картці (а.с. 14). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, сторони встановили строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів щомісячно за попередній місяць), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Встановлено, що останнє зарахування за кредитним договором, укладеним 14 серпня 2009 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», здійснено 17 березня 2014 року, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 4-6). На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що у позивача початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення права на позов, а саме з 17 квітня 2014 року, в той час коли відповідно до ст.254 ЦК України спливає відповідне число останнього місяця строку перебіг якого починається з наступного дня після відповідної календарної дати, з якою пов'язано його початок. Тобто моменту коли відповідач здійснив останній платіж в рахунок погашення своєї кредитної заборгованості і через місяць з того часу перестав виконувати свої обовязки відповідно до кредитного договору, у звязку з чим строк позовної давності закінчився 16 квітня 2017 року, однак, позивач звернувся до суду з даним позовом лише 05 лютого 2018 року. З матеріалів справи вбачається, що ні в позовній заяві, ні в доданих до суду документах, в порушення ст. 81 ЦПК України не вказані обставини та відсутні докази поважності пропуску строку позовної давності. У звязку з тим, що позивач не скористався своїм правом звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у строки встановлені законом, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню у звязку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed