Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

представник позивача звернувся в суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований у виконавчому комітеті Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 27 травня 2017 року, актовий запис № 48; залишити малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , на подальшому проживанні і вихованні при матері [PERSON] ; після розірвання шлюбу останній залишити прізвище « [PERSON] ». Свою позицію мотивує тим, що 27 травня 2017 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконкомі Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис №48. Від даного шлюбу [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Однак, подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні характери та погляди на сімейне життя, а також обов`язки по догляду за дитиною, внаслідок чого між ними постійно виникали сварки, під час яких відповідач ображав свою дружину. За таких обставин, позивач втратила до чоловіка почуття любові та довіри. Оскільки на даний час спільним сімейним життям не проживають, збереження шлюбу буде суперечити інтересам [PERSON] та її дитини, тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді Перечинського районного суду від 04 березня 2021 року прийнято подану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Крім цього, залучено Виконавчий комітет Перечинської міської ради Закарпатської області як Орган опіки та піклування до участі у даній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Муругов В.О. не з`явилися, однак подали до суду заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання також не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечив. У підготовче судове засідання представник Виконавчого комітету Перечинської міської ради Закарпатської області як Органу опіки та піклування не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та надав висновок органу опіки та піклування, затверджений рішенням виконавчого комітету № 98 від 26 травня 2021 року. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 27 травня 2017 року у Виконавчому комітеті Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 48 (а. с. 5-8). Від даного шлюбу [INFO] у них народилася донька [PERSON] (а. с. 9). Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні характери та розходження поглядів на шлюб і сім`ю. Питання розірвання шлюбу сторонами обдумане, тому строк для примирення подружжю не надавався. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них та інтересам їх дитини, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, враховуючи, що позивач у зв`язку з реєстрацією шлюбу з [PERSON] змінила своє прізвище, тому після розірвання шлюбу згідно ст. 113 СК України має право надалі іменуватися цим прізвищем. Що стосується визначення місця проживання дитини, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, нормами чинного цивільного законодавства, зокрема главою 4 підрозділу 1 розділу 2 ЦК України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою (ст. 31 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. (ч. 4 ст. 29 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч. 3 ст. 29 ЦК України). Вказані норми кореспондуються із нормами СК України, викладеними в ст. 160 цього Кодексу. Як вбачається з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Із рішення Виконавчого комітету Перечинської міської ради як органу опіки та піклування вбачається, що уповноважений орган вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з мамою [PERSON] . Враховуючи вищенаведене та те, що донька [PERSON] і [PERSON] - малолітня [PERSON] на момент ухвалення рішення не досягла десятирічного віку, проживає із своєю мамою, яка просить залишити доньку на подальше проживання при ній, проти чого не заперечує у своєму висновку органу опіки та піклування, а також батько дитини, тому у цій частині позовна заява також може бути задоволена судом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Крім цього встановлено, що відповідно до квитанцій № 22 від 22 січня 2021 року та № 3 від 26 лютого 2021 року позивачем за позовними вимогами про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини сплачено по 908 грн. судового збору (а. с. 15, 20). Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, [PERSON] з державного бюджету слід повернути 908 грн. (1 816 грн. х 50%), а інші 50% судового збору стягнути на її користь з [PERSON] , що відповідає положенням ст. 141, 142 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved