Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

Представник позивача 12.08.2021 року звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, мотивуючи тим, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно Полтавським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми ) 31.10.2020 року. Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входить : 1/2 частина квартири номер [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла «Укргеофізика» 20 грудня 1994 року, квартира номер [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. За життя [PERSON] складено заповіт, що посвідчений 06.09.2017 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу - Дубовою Т.В., відповідно до якого спадкодавець все своє майно заповіла [PERSON] ( прізвище після вступу у шлюб - « [PERSON] » ). Згідно положень ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Після смерті [PERSON] Полтавською районною державною нотаріальною конторою 29.12.2020 року заведено спадкову справу № 554/2020 на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. 13.04.2021 року державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори Замулко Л.В. прийнято постанову, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартири номер [ADDRESS] , враховуючи відсутність правовстановлюючого документу на дане нерухоме майно. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 4.12. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Ст. 69 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Згідно з п. 4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. П. 4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Ст. 182 ЦК України передбачає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.. Відповідно до п. 4.18. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Таким чином, позивач, приймаючи спадщину, не має можливості набути її шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, оскільки, відсутній документ, необхідний для оформлення спадкових прав. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб ( співвласників ), належить їм на праві спільної власності ( спільне майно ). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Як вбачається з ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності ( крім сумісної власності подружжя ) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Таким чином, частки [PERSON] та [PERSON] є рівними та становлять по 1/2. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків ( спадщини ) від фізичної особи, яка померла до інших осіб ( спадкоємців ) ( стаття 1216 ЦК України ). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК України ). Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України ). Згідно правового висновку було, що викладений Верховним Судом у постанові від 16.06.2021 року у справі № 570/997/19 ( провадження № 61-16257св20 ), для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом ст. 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки ( цивільну правоздатність ) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті ( ч. 4 ст. 25 ЦК України ). Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень ст. 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Як передбачено ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Прохала визнати за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 1/2 частину квартири номер [ADDRESS] , загальною площею 55,1 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м. в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Шиян В.О. підтримала позовні вимоги із викладених позивачкою підстав у позові, прохала їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнав, хоча не заперечував щодо зазначених в позові обставин, пославшись на те, що позивачка до нього жодного разу не звернулась з даного приводу та не бажав скористатись правничою допомогою. Представники : відповідача - Щербанівської сільради Полтавського району та третьої особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Полтавська районна державна нотаріальна контора надали листи про розгляд справи без участі їх представників, не заперечували щодо задоволення позовних вимог. Позивачка не з`явилася через представлення її інтересів у розгляді справи професійним адвокатом. Тому, суд вважає за можливе розгляд справи по суті у відсутності не з`явившихся сторін відповідно до наданих ними заяв та по наявним доказам в матеріалах справи. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , що видане Полтавським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми ) 31.10.2020 року. Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входить : 1/2 частина квартири номер [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданим відділом приватизації житла Укргеофізика 20 грудня 1994 року, квартира номер [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. За життя [PERSON] складено заповіт, що посвідчений 06.09.2017 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дубовою Т.В., відповідно до якого спадкодавець все своє майно заповіла [PERSON] ( прізвище після вступу у шлюб - « [PERSON] » ). Після смерті [PERSON] Полтавською районною державною нотаріальною конторою 29.12.2020 року заведено спадкову справу № 554/2020 на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини. 13.04.2021 року державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори Замулко Л.В. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартири номер [ADDRESS] , в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на дане нерухоме майно. Судом встановлено всі обставини, на які послалась в позові позивачка і вони підтверджуються матеріалами справи на а. с. 7 - 17. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до ст. 328, 392, 1218, 1220, 1222, 1261, 1269, 1270 ЦК України, так власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позивачка є спадкоємцем за заповітом на спадщину, що залишилась після смерті[INFO] її бабусі - [PERSON] .

Outcome: approved