Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] 09.04.2019р. звернулася до суду з вищезгаданим позовом, в якому просила суд встановити факт прийняття позивачем спадщини після смерті сина [PERSON] , померлого [INFO] , а саме - іменних акцій Відкритого акціонерного товариства «ЮГОК» в кількості 42 штук та визнати за нею право власності на іменні акції у порядку спадкування за законом після смерті сина. В обґрунтування позову зазначила, що після смерті сина позивача [PERSON] , померлого [INFO] , відкрилася спадщина іменних акцій Відкритого акціонерного товариства «ЮГОК» в кількості 42 штуки. Вона є спадкоємицею першої черги, інші спадкоємці відсутні. У встановлений законом строк вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але на час звернення про наявність акцій відомо не було. Постановою нотаріуса від 19.03.2019 року у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено через відсутність спадкової справи, яка витребувана Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу та не повернута до нотаріальної контори, тому вона звернулася до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні присутніми не були, подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позов підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача - Криворізької міської ради в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив винести рішення згідно з нормами чинного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадянина; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Оскільки, позов містить вимоги про визнання права власності на спадкове майно, яке пов`язане з встановлення факту, що має юридичне значення, суд розглядає справу в порядку позовного провадження. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] (а.с.9, 10), який помер [INFO] (а.с.8). Після його смерті залишилася спадщина у вигляді простих іменних акцій (сертифікату) Відкритого акціонерного товариства «ЮГОК» у кількості 42 штуки за ціною 25000,00крб. на загальну суму 1050000,00крб., що підтверджується договором №28585 купівлі-продажу акцій (сертифікату) відкритого акціонерного товариства «ЮГОК» від 07 червня 1995 року (а.с.12). Постановою нотаріуса від 19.03.2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність спадкової справи, яка витребувана Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу та не повернута до нотаріальної контори (а.с.7). Відповідно до п.п.4, 5 прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила статті 1277 Цивільного кодексу України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року. Крім того, листом ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5, заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію (ст.285 ЦПК ( 1502-06 )). При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Відповідно до ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Спадкодавець [PERSON] з 16.08.1994 року по час смерті [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом із матір`ю [PERSON] 1944 року народження, вітчимом [PERSON] , 1947 року народження, сестрою [PERSON] , 1984 року народження (а.с.11). Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст.526 ЦК УРСР). Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (ст.527 ЦК УРСР). При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч.1 ст.529 ЦК УРСР). Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його матір [PERSON] (а.с.11). Інші спадкоємці першої черги відсутні. Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач звернулася до нотаріуса в установлений законом строк з заявою про прийняття спадщини, тому вважається такою що прийняла спадщину. Внаслідок відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння та земельну ділянку після смерті сина, позивач у інший спосіб, ніж шляхом визнання права власності на спадкове майно на підставі ст.ст.15, 16 ЦК України судовим рішенням, не зможе поновити порушене право. Суд, враховуючи положення ЦК УРСР, який був чинний на час відкриття спадщини, з метою захисту невизнаних прав позивача, приходить до висновку, що позивач позбавлений можливості оформити спадщину за законом, вважає за необхідне позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно задовольнити, що буде відповідати положенням ст.55 Конституції України, норми якої мають пряму дію, та ст.6 Конвенції. На підставі викладеного, враховуючи положення ст.ст.526, 548, 549 ЦК УРСР,

Outcome: approved