Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування вартості утримання у вищому навчальному закладі. На підставу своїх вимог спирається на те, що наказом Луганського державного університету внутрішніх справ імені [PERSON] від 01.08.2009 року № 157 о/с відповідач був прийнятий на службу до органів внутрішніх справ та зарахований курсантом на денну форму навчання за державним замовленням до ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка. 10 серпня 2009 року на виконання вимог наказу МВС України від 14 травня 2007 року № 150 між ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка, ГУМВС України в Черкаській області та відповідачем був укладений договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. 04 липня 2013 року наказом ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка № 87 о/с відповідач, як випускник, був відряджений для подальшого проходження служби до УМВС України в Черкаській області з 07.07.2013. 16 жовтня 2015 року наказом УМВС України в Черкаській області від 16.10.2015 № 285 о/с відповідач був звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України за п. 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Відповідно до положень п. 1 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року №313, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни відшкодовують МВС України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі. Порядок розрахунку витрат установлює МВС України разом з Міністерством фінансів України. Згідно з розрахунком витрат, відповідач повинен відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням у ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка в сумі 37 088,82 грн., що і змусило представника позивача звернутись з відповідним позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав суду письмову заяву згідно якої підтримує позовні вимоги та просить суд розглянути справу у його відсутності. Відповідач до суду не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, однак до суду без поважних причин не зявився, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів, відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, у відсутності відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи із того, що як дійсно встановлено в судовому засіданні, що наказом Луганського державного університету внутрішніх справ імені [PERSON] від 01.08.2009 року № 157 о/с відповідач був прийнятий на службу до органів внутрішніх справ та зарахований курсантом на денну форму навчання за державним замовленням до ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка. 10 серпня 2009 року на виконання вимог наказу МВС України від 14 травня 2007 року № 150 між ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка, ГУМВС України в Черкаській області та відповідачем був укладений договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. 04 липня 2013 року наказом ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка № 87 о/с відповідач, як випускник, був відряджений для подальшого проходження служби до УМВС України в Черкаській області з 07.07.2013. 16 жовтня 2015 року наказом УМВС України в Черкаській області від 16.10.2015 № 285 о/с відповідач був звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України за п. 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Відповідно до положень п. 1 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року №313, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни відшкодовують МВС України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі. Порядок розрахунку витрат установлює МВС України разом з Міністерством фінансів України. Пунктом 2.3.6 договору також передбачено, що в разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п. 3 договору, відповідач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком. Відповідно до п. 3.2 договору підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в ОВС протягом перших трьох років після закінчення навчання. Згідно з розрахунком витрат, здійсненим відповідно до Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року №419/831/240/605/537/219/534 відповідач повинен відшкодувати позивачу витрати, пов'язані з його утриманням у ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка в сумі 37 088,82 грн. (а.с. 10). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, причому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків, тому позов підлягає до повного задоволення. Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved