Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

Представник відповідача позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву. Позивачка на задоволенні позовних вимог наполягала, просила розглянути справу у її відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів сторін та їх і/н; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] ; копія заповіту [PERSON] від 25.01.1998р. складеного на ім`я [PERSON] та [PERSON] ; копія довідки Орлівської сільської ради Ренійського району від 18.02.2020р.; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] ; копія витяг з погосподарської книги виконавчого комітету Орлівської сільської ради Ренійського району № 12 (1995-2000рр.) о/р 1118 від 18.02.2020р.; копія виписки із рішення № 78-ХХІ від 02.03.1994р.; копія звіту про незалежну оцінку вартості нерухомого майна від 28.02.2020р.; копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.03.2020р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . За життя їй належав житловий будинок по [ADDRESS] , про що свідчить витяг з погосподарської книги виконавчого комітету Орлівської сільської ради Ренійського району № 12 (1995-2000рр.) о/р 1118 від 18.02.2020р. Після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначене спадкове майно. На випадок смерті [PERSON] розпорядилась належним їй майном, залишила заповіт на ім`я сторін по справі від 25.01.1998р., яким заповідала позивачу [PERSON] будинок, а відповідачу [PERSON] інше майно. Тому, спадкоємство здійснюється за заповітом. Так, спадкоємці за заповітом - [PERSON] та [PERSON] на момент відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем, тобто, фактично вступили у володіння та управління спадковим майном. Тобто, вони прийняли спадщину в порядку п.1ч.1ст.549 ЦК України 1963 р. Крім того, позивач також у встановлений законом строк звернулась до нотаріусу із завою про прийняття спадщини. Відповідач по справі на спадщину у вигляду житлового будинку не претендує та не заперечує щоб позивач у цій частині оформила її на своє ім`я. Пізніше, позивач звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, але їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що 11.03.2020р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Таким чином, позивач фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] померла у 1998 р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003 р.), а позивач фактично прийняла спадщину після її смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963 р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . Вона у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, крім того ще й фактично прийняла спадщину, оскільки мешкала разом із нею, отже вважається такою, що прийняла спадщину. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 р., однак, вона не мала змоги оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, із-за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове мано, у зв`язку із чим в даний час позивач вимушена звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на права на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 р. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved