Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Представники позивачки звернулися до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій посилаються на те, 13 жовтня 2001р. рідний батько позивачки, [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], яка складається з однієї житлової кімнати, загальної площі 38, 8 кв. метрів, в тому числі житлової площею 27,00 кв. метрів. Чернівецьким обласним комунальним бюро технічної інвентаризації було проведено правову та технічну реєстрацію квартири [ADDRESS] в реєстровій книзі за № 107. 16 вересня 2002р. [PERSON] оформив та нотаріально завірив заповіт, яким заповів [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати , в тому числі на квартиру номер 11, яка знаходиться в місті Чернівці, по вул. О.Кобилянської, в будинку під номером 7. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Чернівецького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 3545. 02 березня 2014р. помер [PERSON]- рідний батько позивачки. 07березня 2014р. приватним нотаріусом [PERSON] Чернівецького міського нотаріального округу на підставі заяви та заповіту спадкоємця (позивача) [PERSON] було відкрито спадкову справу № 5582787;внесено реєстраційний запис до Спадкового реєстру про реєстрацію спадкової справи № 5582787. Крім позивачки [PERSON] будь-які інші спадкоємці, як по закону так і по заповіту відсутні. 22 вересня 2015р. приватним нотаріусом [PERSON]З було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмолено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру під номером 11 (одинадцять), яка знаходиться в місті Чернівці, на вулиці [PERSON], в будинку, оскільки у спадкоємця [PERSON] відсутній відповідний правовстановлюючий документ. На підставі вищевикладеного, просили суд визнати за [PERSON] [INFO] право власності в порядку спадкування на спадкове майно, а саме: квартиру [ADDRESS], яка складається із однієї житлової кімнати, загальною площею 38,8 квадратних метрів, у тому числі житловою площею 27,00 кадратних метри. В судовому засіданні представники позивачки позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача не заперечував щодо задоволення позову. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дане правило також закріплене у ст. 60 цього ж Кодексу Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише уразі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України, ч.1 ст.3 ЦПК України). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Судом встановлено, що рідними батьками позивачки [PERSON], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження , яке видане 21 квітня 1958р. виконавчим комітетом Черепківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, актовий напис № 14. ( а.с.14). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу 1-МИ № 329535,яке видане 23 серпня 1980р.міськів відділом ЗАГС м. Чернівці, актовий запис №1451, позивачка змінила прізвище на «Нехонову». Відповідно до ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України, закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 16 вересня 2002р. [PERSON] (батько позивачки) оформив та нотаріально завірив заповіт, яким заповів [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати , в тому числі на квартиру номер 11, яка знаходиться в місті Чернівці, по вул. О. Кобилянської, в будинку під номером 7 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Чернівецького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 3545 /18-19/. Ст. 328 ЦК України, передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом; Відповідно до частини ч. 1 ст. 1217 ЦК України -спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 02.03.2014 року. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов»язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно п.23 Постанови Пленуму від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», наявність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. З такими вимогами особа може звернутися до суду лише у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Відповідно до ст. 49 ЗУ «Про нотаріат»: «Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову».\~\~ Позивачка у передбачений законом строк, звернулась до нотаріуса для прийняття спадщини після смерті батька. 22 вересня 2015р. приватним нотаріусом [PERSON]З було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмолено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру під номером 11, яка знаходиться в місті Чернівці, на вулиці О. Кобилянської, в будинку №7, так як у спадкоємця [PERSON] відсутній відповідний правовстановлюючий документ /а.с. 22/. Частина 1 статті 316 ЦК України передбачає, що правом власності є\~\~право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи положення ст. 214 ЦПК України, згідно якої під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приймаючи визнання позову відповідачем та те, що у відповідності до норм ст. ст. 1268-1270 ЦК України позивачка здійснила своє право на спадкування, а тому визнання права власності за нею на спірну квартиру не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved