Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Представник позивача, [PERSON] , повноваження якої підтверджено ордером від 09.02.2021 року серії ЧК № 203152, звернулася до суду з даною позовною заявою у якій просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 05.01.2021 року є власником вказаного будинковолодіння та земельної ділянки, а відповідачі, які є її колишнім чоловіком та його сином, хоча в ній зареєстровані, однак з 2013 року там не проживають, жодних речей не зберігають, а також не несуть витрат, пов`язаних з оплатою комунальних послуг. При цьому, відповідачі не бажають у добровільному порядку припинити реєстрацію місця свого проживання у даному будинку, що порушує права позивача як власника, оскільки вона позбавлена можливості здійснити розпорядження своїм майном. Ухвалою судді Ватутінського міського суду Черкаської області від 16.02.2021 року відкрито провадження у справі, її учасників повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідно до ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Згідно зі змістом п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до інформації Ватутінської міської ради Черкаської області від 18.02.2021 року №№ 452/02-21, 453/02-21 місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , тож примірники позовної заяви з додатками на ім`я відповідачів надсилались за вказаною адресою, однак поштові відправлення їм не вручено у зв`язку з їх відсутністю. Крім того, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України [PERSON] та [PERSON] повідомлялися про розгляд даної справи Ватутінським міським судом Черкаської області шляхом розміщення відповідних оголошень на веб-сайті судової влади України, зокрема на сторінці Ватутінського міського суду Черкаської області. Одночасно відповідачам роз`яснено право на подачу відзиву, передбачене ч. 3 ст. 178 ЦПК України. Представник позивача, адвокат Токар О.М., у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, за змістом якої підтримує позовні вимоги та просить розгляд справи провести за її відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачі, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у розумінні п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судові засідання 15.03.2021 року, 31.03.2021 року та 14.04.2021 року не з`явились, причин неявки не повідомили, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надіслали, клопотань від їх імені про відкладення судового засідання до суду не надходило. З огляду на вказане, судом 14.04.2021 року постановлено ухвалу про проведення розгляду даної справи у заочному порядку. На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України наявні підстави для вирішення судом справи за наявними матеріалами. З урахуванням положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України та наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог. Позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 74,6 кв.м., та земельної ділянки на якій він розташований, загальною площею 0,0998 га, кадастровий номер 7110200000:01:010:0110, що підтверджується копіями нотаріально посвідчених договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки від 05.01.2021 року, а також витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.01.2021 року №№\~239767886, 239767956. Місце проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] зареєстровано в будинку позивача за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян за вказаною адресою, а також інформацією виконавчого комітету Ватутінської міської ради, отриманої у порядку ч.ч. 6, 7 ст. 187 ЦПК України, проте згідно змісту акту депутата Ватутінської міської ради [PERSON] , складеного 04.02.2021 року, вони за даною адресою не проживають з 2013 року. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються положеннями ЖК Української РСР, ЦК України та Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Верховним Судом України у постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11 вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З огляду на вказане, суд враховує, що за змістом Рішення Європейського суду з прав людини від 02.12.2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. Таким чином, збереження або втрата права користування житлом за відсутності мешканця, у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у приміщенні. Судом встановлено, що позивач є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , а відповідачі не є членами сім`ї позивача та з 2013 року не мають жодних зв`язків з даним домоволодінням, оскільки у ньому не проживають та не зберігають належні їх речі, жодних витрат, пов`язаних з його утриманням не несуть. Крім того, відсутні докази щодо наявності у відповідачів домовленості з позивачем щодо збереження за ними права користування цим житловим приміщенням. Обставин, які б свідчили про те, що позивач, як власник домоволодіння, вчиняє дії, направлені на протиправне перешкоджання відповідачам, користуватися ним, судом не встановлено. З огляду на встановлені обставини справи, враховуючи відсутність доказів на підтвердження наявності правових підстав на реєстрацію місця проживання відповідачів у будинку позивача, суд вважає, що задоволення позовних вимог не порушуватиме ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Положеннями ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно змісту ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133, ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що до складу судових витрат, крім судового збору, належать витрати, пов`язаних з розглядом справи, до складу яких, крім іншого, відносяться витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до змісту позовної заяви та додатків до неї, [PERSON] понесла судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1\~816 грн. 00 коп., що підтверджується квитанціями Ватутінського відділення АТ «Банк Січ» від 08.02.2021 року № ПН 3949446 та АТ КБ «Приватбанк» від 15.02.2021 року №\~0.0.2015374357.1, а також витрати на оплату правничої допомоги адвоката Токар О.М. у розмірі 4\~500 грн., що підтверджується договором про надання послуг адвоката від 08.02.2021 року, розрахунком оплати послуг та доказами проведеної оплати. Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони, підстави для його зменшення відсутні, оскільки відповідачем відповідне клопотання не заявлено. З огляду на вказане, задовольняючи позовні вимоги, у відповідності до положень ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 2 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача пропорційно судовий збір у розмірі 1\~816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп., а витрати на оплату правничої допомоги солідарно в розмірі 4\~500 (чотири тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved