Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Представник позивача за довіреністю - Кіріченко Р.А. у березні 2019 року звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.12.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказує, що відповідач підтвердила свою згоду підписом у заяві про те, що її заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають між ним та банком договір. Крім того, у позові зазначено, що власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту, з метою запобігання виникненню Овердрафту. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором, станом на 12.02.2019 року, утворилась заборгованість в сумі 21009,78 гривень, яка складається з наступного: 806,21 грн. - заборгованість за кредитом; 17526,91 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1200,00 грн. - заборгованість за пенею; а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 976,66 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на вказані обставини, а також те, що відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язань, і заборгованість за договором не погашає, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача всю суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.12.2012 року в розмірі 21009,78 грн., а також понесені судові витрати в розмірі 1921,00 грн. Ухвалою суду від 20.03.2019 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд 18.04.2019 року об 11 год. 00 хв. за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. У зв'язку з перебуванням судді у відпустці, розгляд справи було відкладено на 09 год. 00 хв. 13.05.2019 року. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте, в прохальній частині позовної заяви не заперечує проти розгляду справи без участі їх представника та винесення заочного рішення судом (а.с.2-4). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов та клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвалює розглядати справу в заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Договір з «ПриватБанком» є договором приєднання, коли підписуючи відповідну заяву про надання картки та відкриття картрахунку, клієнт приєднується до розроблених фінансовою установою відповідних умов, які є однаковими для всіх клієнтів. Про зазначене свідчить, зокрема, назва цієї заяви «Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку». Матеріалами справи встановлено, що відповідач будучи клієнтом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», яке 21 травня 2018 року змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», 12.12.2012 року за договором б/н отримала кредит у розмірі 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується заявою (а.с. 6-7). Згідно анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку позичальника від 12.12.2012 року, вона підтвердила згоду, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку складають договір з банком, про ознайомлення з яким і розписався клієнт в заяві (а.с.6) Пунктом 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Держатель зобов'язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою попередження виникнення Овердрафту (п.2.1.1.5.7 Договору). Як встановлено із наданих документів, відповідач не виконала належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором. Так, згідно розрахунку заборгованості за договором, станом на 12.02.2019 року, заборгованість становить 21009,78 грн., яка складається з наступного: 806,21 грн. - заборгованість за кредитом; 17526,91 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1200,00 грн. - заборгованість за пенею; а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 976,66 грн. - штраф (процентна складова) ( а.с. 5). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику. Статтею 1050 ЦК передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок процентів встановлюється договором. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, суд дійшов висновку про порушення відповідачем встановленого у кредитному договорі строку повернення грошових коштів, а тому, з неї на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 806,21 грн. та 17526,91 грн. - нарахованих процентів за користування кредитом. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та штрафами, то суд виходить з наступного. Частиною 2 статті 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно приписів ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Разом з тим, згідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та від 02 грудня 2015 року №1275-р, село Дмитроколине Олександрівського району Донецької області віднесено до вказаного переліку. Відповідач - [PERSON] , згідно копії паспорта серії [NUMBER] , виданого Олександрівським РВ ГУМВС України в Донецькій області 05.01.2009 року, та довідки Олександрівської селищної ради Олександрівського району Донецької області № 62 від 14.03.2019 року, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 32, 44). Відповідно до розрахунку заборгованості позивачем зроблений розрахунок пені станом на 12.02.2019 року, в розмірі 1200,00 грн. З урахуванням того, що від сплати пені, нарахованої після 14 квітня 2014 року відповідач на підставі ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» має бути звільнена, а тому, у задоволенні вимоги про стягнення пені - необхідно відмовити. На підставі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», не підлягають стягненню з відповідача штрафи в розмірі 500,00грн. (фіксована частина) та 976,66 грн. (процентна складова). Таким чином, на користь позивача з відповідача належить стягнути заборгованість в сумі 18333,12 грн., а саме: 806,21 грн. - заборгованості за кредитом; 17526,91 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, в іншій частині позовних вимог слід відмовити з вищенаведених підстав. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.36 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом №3674-VI). Враховуючи вищевказані положення ЦПК України, а також роз'яснення Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1676,26 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Решту суми судового збору, в розмірі 244,74 гривень - залишити за позивачем. Враховуючи викладене та

Outcome: partial