Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Представник відповідача КП «Ренійське бюро технічної інвентаризації» позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи Реєстраційної служби Ренійського районного управління юстиції позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив про розгляд справи без його участі. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу за його відсутності. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія нотаріально посвідченого договору від 23.01.1987 року про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку; копія акту від 29.03.2002 року про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння; копія рішення виконкому Ренійської міської ради № 78 від 29. 03.2002 р.; копія технічного паспорту на житловий будинок № 1 по вул. Бєлінського в м. Рені; Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач на підставі нотаріально посвідченого договору від 23.01.1987 р. про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, побудував житловий будинок № 1 розташований по вул. Бєлінського в м. Рені, та за відповідним актом від 29.03.2002 р. здав його в експлуатацію. Цей акт був затверджений рішенням виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області від 29.03.2002 року за № 78. На теперішній час у позивача виникла необхідність оформити право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок з надвірними спорудами № 1 по вул. Бєлінського в м. Рені, в порядку приватизації. Одним із документів, який позивач повинен предявити для здійснення свого права на приватизацію земельної ділянки, є зареєстрований в Державному реєстрі прав власності правовстановлюючий документ на вказаний будинок. Так як позивач самостійно побудував вказаний будинок, то таким документом є свідоцтво про право власності на нерухоме майно, для отримання якого, відповідно до п. 49 Постанови КМУ № 868 від 17.10.2014 р. «Про затвердження порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і порядку надання інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно» позивач мав подати до Реєстраційної служби Ренійського районного управління юстиції документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку. Ст. 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Ст. 4 вказаного Закону встановлено, що обовязковій державній реєстрації підлягає у тому числі право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Таким чином, виникла суперечність різних норм законодавства, коли для отримання правовстановлюючого документу на земельну ділянку потрібно надати правовстановлюючий документ на будинок, а для отримання останнього необхідно подати правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Як вже зазначалось, позивач закінчив будівництво вказаного будинку в 2002 р., тоді діяло інше законодавство, яке не передбачало обовязкової реєстрації права власності. Так, у п. 14 переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 р. та погодженого з Верховним судом УРСР 15.01.1966 р., зазначено, що така реєстрація проводилась на підставі нотаріально посвідчених договорів про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджених виконкомом місцевої ради актів про прийняття будинку в експлуатацію. Таким чином, реєстрація вказаної житлоплощі була проведена в 2002 р., про що було зроблено відповідну відмітку в договорі про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, однак свідоцтво про право власності позивача не отримав, у зв`язку з чим, він не зміг надати вказаний документ. Враховуючи те, що [PERSON] сам побудував обєкт нерухомості житловий будинок із надвірними спорудами № 1 по вул. Бєлінського в м. Рені, своєчасно здав його в експлуатацію, позивач вважає, що має право на визнання за ним права власності на нього, у звязку із чим звернувся із вказаним позовом до суду. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного право у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. А також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, за змістом наведених норм права, потреба в такому способі захисту права виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на нерухомість житловий будинок із надвірними спорудами по вул. Бєлінського, 1 в м. Рені Одеської області.

Outcome: approved