Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить визнати за [PERSON], [INFO], право на земельну частку (пай) розміром 6,10 умовних кадастрових гектари у порядку спадкування після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилається на те, що [INFO] померла мати позивача [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 6,10 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала у колективній власності колишнього КСП ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області. За життя спадкодавцем складено заповіт від 18.10.1994, за яким все своє майно остання заповіла позивачу. Крім того, позивач є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], як її донька. Інших спадкоємців за законом та за повітом немає. Позивач спадщину після смерті [PERSON] прийняла, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавцем. 07.03.2018 виконуючим обов'язки державного нотаріуса Білокуракинської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] матері у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Відповідно до довідки Відділу у Новопсковському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області спадкодавець внесена в списки, додані до Державного акту на право колективної власності на землю по КСП ім. Куйбишева під № 432. Представник позивача посилається на те, що спадкодавець, будучи членом колгоспу ім. Куйбишева на день видачі Державного акту на право колективної власності на землю, та будучи включеною до списку, доданого до вказаного державного акту, набула право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, тобто з 31.10.1995. При таких обставинах з метою належного оформлення спадкових прав після померлої матері, яка за життя не отримала сертифікату на право на земельну частку (пай), позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 19.07.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі, відстрочено позивачу сплату судового збору при зверненні до суду з даним позовом, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 17.08.2018, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 17 серпня 2018 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 17.09.2018. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 17.09.2018 з метою повного з'ясування обставин справи за ініціативою суду витребувано додаткові докази, судовий розгляд справи відкладено. Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від позивача та її представника надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області до суду надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що з позовними вимогами не згодна, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів щодо наявності поважності причини пропуску строку позовної давності та доказів звернення до відповідача з заявою про видачу (витребування) сертифікату на право на земельну частку (пай) у 2000-2003 роках. Крім того, зазначила, що виділити земельну ділянку з земель сільськогосподарського призначення державної власності (земель запасу та резервного фонду) райдержадміністрація не має можливості у зв'язку з тим, що відповідно до ст. 122 ЗК України землями сільськогосподарського призначення державної власності з 01.01.2013 розпоряджається центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи, яким в Луганській області є Головне управління Держгеокадастру у Луганській області.Справу просить розглядати без її участі на підставі наявних матеріалів справи Представник відповідача Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Держгеокадастру у Луганській області до суду надав пояснення з приводу позовної заяви, в якому проти позову заперечував, справу просив розглядати за його відсутності. В своїх поясненнях представник третьої особи зазначив, що мати позивача внесена в списки, що додані до Державного акту на право колективної власності на землю по колгоспу ім. Куйбишева за № 432. Згідно технічної документації по паюванню земель колективної власності колгоспу ім. Куйбишева, виписки з протоколу № 3 від 12.07.1997 зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім. Куйбишева «Про внесення та доповнення в списки технічної документації по видачі сертифікатів на право на земельний пай» мати позивача [PERSON] виключена із списків, як помилково внесена громадянка, яка не є членом колгоспу, а відтак остання не набула права на земельну частку (пай) у колгоспі ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області. Крім того, зазначив, що мати позивача повинна була дізнатися про порушення своїх прав в 1995 році. Тобто за період з 31.10.1995 по 31.10.1998 мати позивача мала використати своє право і отримати сертифікат на право на земельну частку (пай), проте позивачем не надано доказів щодо поважних, обґрунтованих та засвідчених належним чином підстав, через які пропущено строк позовної давності або вжиття нею дій та заходів про визнання права на земельну частку (пай) у 1995-1998 роках. Просив застосувати позовну давність у зазначеній цивільній справі та відмовити в задоволенні позову повністю. 23 серпня 2018 року представник позивача надав відповідь на відзив відповідача Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області, в якому зазначив, що Новопсковська районна державна адміністрація Луганської області є належним відповідачем у справі. Враховуючи заяви учасників справи, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого 19.02.1998 Білокуракинським РВ УМВС України в Луганській області, - [PERSON], [INFO], уродженка смт.Білокуракине Луганської області. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] від 20.06.1948; свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 07.03.1969 Білокуракинським райбюро ЗАГС Луганської області, з якого вбачається, що позивач уклала шлюб з [PERSON], після реєстрації якого їй присвоєно прізвище «[PERSON]»; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00019586230 від 15.02.2018, відповідно до якого дошлюбне прізвище матері позивача «[PERSON]». Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 27.07.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Білокуракинського районного управління юстиції Луганської області, [PERSON] померла [INFO] у віці 96 років, про що зроблено відповідний актовий запис за № 76. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. ч. 1, 2 ст.1220 ЦК України). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Матеріалами справи встановлено, що за життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт, посвідчений 18.10.1994 секретарем Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області, зареєстрований в реєстрі за №107, відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилося та в чому б воно не полягало, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті, заповіла позивачу [PERSON] Крім того, у відповідності до положень ст. 1261 ЦК України, позивач є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], як донька спадкодавця. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач як спадкоємець після смерті [PERSON], померлої [INFO], у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину після смерті матері прийняла, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем і протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявила про відмову від неї, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Білокуракинської селищної ради Білокуракинського району Луганської області 14.02.2018 за вих. № 485. Як спадкоємець після смерті матері позивач звернулася до Білокуракинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, постановою виконуючого обов'язки державного нотаріуса Білокуракинської державної нотаріальної контори Чеканал О.Є. від 07.03.2018 про відмову у вчиненні нотаріальних дій позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] [PERSON] на право на земельну частку (пай) на підставі того, що нею не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно. В даний час позивач бажає реалізувати своє право на спадщину після смерті матері, але не може цього зробити через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно - право на земельну частку (пай) у колгоспі ім. Куйбишева смт.Білолуцьк Новопсковського району Луганської області. Перевіряючи обставини справи щодо входження до складу спадкового майна після смерті [PERSON], померлої [INFO], права на земельну частку (пай) в колгоспі ім.Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, суд виходить з наступного. Пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Відповідно до п. 2 даного Указу право на земельну частку пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Отже, для того, щоб набути право на земельну частку (пай), згідно з даним пунктом Указу, необхідна наявність таких обставин: щоб особа була членом колективного сільськогосподарського підприємства; була внесена до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю; колективне сільськогосподарське підприємство отримало акт про право колективної власності на землю. 31 жовтня 1995 року Білолуцькою селищною Радою народних депутатів Новопсковського району Луганської області колгоспу імені Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області був виданий Державний акт на право колективної власності на землю серії [NUMBER], відповідно до якого колгоспу ім.Куйбишева передано у колективну власність землю площею 3208,8 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до рішення Білолуцької селищної Ради народних депутатів. Як вбачається із додатку № 1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER] від 31.10.1995 мати позивача [PERSON] (дошлюбне прізвище) була включена до списків членів колгоспу ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області за № 432. Вказані обставини підтверджуються Державним актом на право колективної власності на землю серії [NUMBER] по колгоспу ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, інформацією Відділу у Новопсковському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області за вих. № 82/169-18 від 21.02.2018, та не заперечувалося представником Головного управління Держгеокадастру у Луганській області в письмових поясненнях. Згідно «Технічного звіту по передачі земельних часток (паїв) у приватну власність в натурі власникам сертифікатів КСП ім. Куйбишева на території Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області», розпорядження Новопсковської райдержадміністрації від 25.11.2002 № 685 та додатку до нього, розмір земельної частки (паю) в колгоспі ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області складає 6,10 в умовних кадастрових гектарах. Вирішуючи питання про право особи на земельну частку (пай), потрібно з'ясувати, чи була ця особа членом КСП на час передання державного акту про право колективної власності на землю. Звертаючись до суду з даним позовом, представник позивача стверджував, що спадкодавець [PERSON] була членом колгоспу ім. Куйбишева смт.Білолуцьк Новопсковського району Луганської області та як на докази вказаних обставин посилався на архівні довідки, видані Новопсковською районною комунальною установою «Об'єднаний трудовий архів Новопсковського району» від 22.03.2018 за № 01-17/439 та № 01-17/440, список власників майнових паїв колгоспу ім. Куйбишева смт.Білолуцьк Новопсковського району Луганської області та табель обліку робочого часу. Однак з таким твердженням представника позивача про факт членства спадкодавця [PERSON] в колгоспі ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області суд не погоджується, з огляду на таке. Зі змісту ст. ст. 4, 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» вбачається, що питання членства осіб у сільськогосподарському підприємстві регулюються статутом підприємства, яким, серед іншого, визначаються порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї, загальні права та обов'язки членів підприємства. Членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут. За змістом ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи та наявних у справі доказів вбачається, що позивачем та її представником не доведено належними та допустимими доказами відповідно до положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, членство спадкодавця [PERSON] в колгоспі ім.Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області на момент видачі Державного акту на право колективної власності на землю. Так, зміст архівних довідок, виданих Новопсковською районною комунальною установою «Об'єднаний трудовий архів Новопсковського району» 22.03.2018 за № 01-17/439 та № 01-17/440 про заробітну плату та трудовий стаж, а також табель обліку робочого часу, на які посилається представник позивача, свідчить про те, що спадкодавець [PERSON] працювала в колгоспі ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області та отримувала заробітну плату в колгоспі протягом 1969-1970 років. Зокрема, архівна довідка №01-17/439 від 22.03.2018 містить відомості про нарахування заробітної плати «[PERSON]» в колгоспі ім. Куйбишева смт.Білолуцьк Новопсковського району Луганської області за травень-липень та вересень-грудень 1969 року, а також лютий 1970 року. В архівній довідці № 01-14/440 від 22.03.2018 зазначена інформація про кількість відпрацьованих людино-днів «[PERSON]» у колгоспі ім. Куйбишева за 1969 рік. Таким чином, вказані архівні довідки та табель обліку робочого часу не є належними доказами членства спадкодавця [PERSON] у колгоспі ім. Куйбишева смт.Білолуцьк Новопсковського району Луганської області на момент видачі Державного акту на право колективної власності на землю. Сам факт перебування особи у трудових відносинах з колгоспом до отримання ним Державного акту на право колективної власності на землю, не є підставою для отримання земельної частки у колгоспі, оскільки відповідно до п.2 Указу Президента України №720/95 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени КСП, в тому числі пенсіонери, які працювали раніше у ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Також не впливає на висновок суду посилання представника позивача на те, що матір позивача [PERSON] внесена до списку власників майнових паїв колгоспу ім. Куйбишева Новопсковського району Луганської області, оскільки таке не впливає на право [PERSON] на отримання земельної частки (паю). Як вбачається з дослідженої судом Технічної документації по паюванню земель колективної власності ім. Куйбишева Новопсковського району Луганської області, зборами уповноважених колгоспників колгоспу ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області від 12.07.1997 матір позивача [PERSON] (дошлюбне прізвище) виключена з списків технічної документації по видачі сертифікатів на право на земельний пай, як помилково внесених громадян, які не є членами колгоспу, що підтверджується випискою з протоколу № 3 від 12.07.1997 зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім. Куйбишева. Розпорядженням Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області від 22.02.2000 № 58 «Про уточнення списків членів колгоспу ім. Куйбишева, які мають право на земельну частку (пай)» із списків на паювання земель колективної власності колгоспу ім. Куйбишева виключено 26 чоловік, в тому числі матір позивача [PERSON] (дошлюбне прізвище спадкодавця). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем та її представником не надано доказів членства спадкодавця [PERSON] в колгоспі ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, а відповідно і те, що вона мала право на земельну частку (пай) у зазначеному колгоспі відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Сам по собі факт перебування [PERSON] у списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю в колгоспі ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, без доведення факту її членства в цьому підприємстві іншими доказами, не може бути достатнім доказом набуття нею права на земельну частку (пай) у колгоспі ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області. Відповідно до положень цивільного законодавства спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту наведених вище норм закону слідує, що до складу спадщини входять лише ті права та обов'язки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах. Тому, не набуття права власності або права на майно спадкодавцем не дає підстав для виникнення такого права у спадкоємців померлого. З матеріалів справи та наявних у справі доказів вбачається, що позивачем та її представником не доведено належними та допустимими доказами відповідно до положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, набуття [PERSON] права на земельну частку (пай) у колгоспі ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, а відтак і входження цього права до складу спадщини, що відкрилася після її смерті. Доказів того, що до виключення спадкодавця [PERSON] із списків на паювання земель колективної власності колгоспу ім. Куйбишева смт.Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, як такої, яка не є членом даного колгоспу, цим колгоспом вирішувалося питання про надання їй земельної частки (паю) матеріали справи не містять. Не містять матеріали справи і доказів того, що до дня смерті спадкодавець [PERSON] вживала заходів щодо встановлення свого права на земельну частку (пай) у колгоспі ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, зокрема, оскаржувала рішення про виключення її з списків на паювання земель колективної власності колгоспу ім. Куйбишева, чи в судовому порядку намагалася визнати за нею право на земельну частку (пай). Таким чином, судом встановлено, що за життя спадкодавець [PERSON] не набула права на земельну частку (пай) у колгоспі ім. Куйбишева смт.Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, у зв'язку з чим вказане право не підлягає успадкуванню, оскільки до спадкоємців переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Таким чином, надавши оцінку кожному аргументу, наведеному представником позивача в позовній заяві, представником відповідача у відзиві, представником третьої особи у запереченні, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування після смерті [PERSON], а тому в позові слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, враховуючи, що позивачу було відстрочено сплату судового збору при зверненні до суду з даним позовом до ухвалення судового рішення у справі, з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved