Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду в інтересах [PERSON] з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування своїх вимог в позові вказала, що вона та відповідач зареєстровані разом в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] Будинок на праві власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку належить їй. Відповідач її онук, однак в житловому будинку не проживає з січня місяця 2004 року. Сімейних відносин відповідач з нею не підтримує. Наявність зареєстрованої особи у житловому будинку порушує її права як власника. Позивач [PERSON] в судовому засіданні участі не брала, її представник [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала, обґрунтовуючи свої доводи обставинами викладеними в позові. Відповідач [PERSON] у судові засідання жодного разу не з'явився, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи,на адресу суду повернулися повістки з довідкою «за закінченням терміну зберігання». Доводи позивача та його представника суд вважає такими, що ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що житловий будинк за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 19 грудня 2003 року ВВА № 031254 (а.с. 8). Право власності на будинок зареєстровано 23 січня 2014 року в Сватівському районному бюро технічної інвентаризації в книзі: 33, номер запису: 188, реєстраційний номер: 4036286, що підтверджено відповідним витягом на нерухоме майно (а.с. 9). Згідно розпорядження виконавчого комітету Сватівської міської ради від 18 січня 2016 року № 10 вулиця Пролетарська перейменована на Трударів (а.с. 10). Відповідно до довідки про склад сім'ї [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS], та має склад сім'ї - онук [PERSON], 1986 року народження (а.с. 11). [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою [ADDRESS] що підтверджено відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС (а.с. 16). Як вбачається з позову відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаному будинку більше одного року без поважних причин. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили той факт, що [PERSON] є онуком позивача та з 2004 року не проживає в її будинку. Оскільки власник житла має право на реалізацію передбаченого ст.ст. 317, 319 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном вона має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею користування своїм майном. Також судом встановлено, що між позивачем та відповідачем будь-яких угод щодо користування будинком не укладалося і він будь-яких витрат щодо утримання будинку не несе, а є лише зареєстрованим у будинку належному позивачу без будь-яких правових підстав, чим порушує її права як власника. Враховуючи те, що позивач є власником будинку за адресою: [ADDRESS], а відповідач в будинку не проживає, обов'язки щодо утримання житла не несе, а отже своєю реєстрацією чинить перешкоди власнику у розпорядженні своїм майном, суд приходить до висновку, що право позивача на володіння, користування та розпорядження будинком підлягає захисту в силу ст. 41 Конституції України і ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved