Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулася з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначила, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. В даній квартирі зареєстровані: дочка позивача - [PERSON], [INFO], внучка - [PERSON], [INFO], та відповідач - колишній зять [PERSON], [INFO] Починаючи з січня 2015 року за зазначеною вище адресою відповідач фактично не проживає, оскільки між [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 29.05.2015 року розірвано шлюб. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі перешкоджає здійсненню позивачем прав власника на вільне користування і розпорядження своїм майном, оскільки відповідач більше року без поважних причин у квартирі не проживає, участі в утриманні майна не бере. Тому представник позивача просила суд визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловою площею в квартирі [ADDRESS], та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, подавши до суду заяву, за змістом якої, заявлені вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві, просила розглядати даний спір у її відсутності та не заперечила проти прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є позивач - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а також будинковою книгою (а.с.3,4,5-8). У вказаній вище квартирі зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що також підтверджується будинковою книгою, та довідкою № 713 від 02.08.2016 року, виданою ЖЕО «Житловий масив», а щодо відповідача - також відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Івано-Франківській області від 06.10.2016р. та копією паспорта (а.с.5-8,9,14,24). Дочка позивача - [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 29.05.2015 року розірвано (а.с.12). Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Наведені позивачем обставини про те, що відповідач [PERSON] з серпня 2015 року не проживає у вказаній вище квартирі підтверджується показаннями [PERSON], та [PERSON], які викладені в їх письмових заявах та засвідчені начальником ПП ЖЕО «Житловицй масив» [PERSON] (а.с.10,26). Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав. Виходячи з системного аналізу зазначених правових норм, та враховуючи те, що відповідач без поважних причин більше року не проживає в зазначеній квартирі, яка належить позивачу, не бере участі в утриманні житла, не є членом сім'ї позивача, постійного права користування жилим приміщенням, що належить позивачці, не набув. Однак реєстрація відповідача у спірній квартирі чинить перешкоди позивачу у здійсненні права користування та розпорядження майном. Тому суд вважає, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved