Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Кіріченко В.М., який діє на підставі довіреності, звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 04 березня 2008 року у розмірі 17585 грн. 68 коп. та судові витрати у розмірі 2102 гривні. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачка звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 04 березня 2008 року. Також 04 квітня 2008 року відповідачкою була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Відповідачка власним підписом підтвердила свою згоду, що «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена. Відповідачці на підставі договору надання банківських послуг було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 17000 грн. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти в розмірі, встановленому договором. Добровільно відповідачка заборгованість не сплачує, у зв`язку з чим станом на 15 липня 2020 року утворилась заборгованість в загальному розмірі - 17585 грн. 68 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту -за простроченим тілом кредиту - 12707 грн. 06 коп.; заборгованість за простроченими відсотками - 4878 грн. 62 коп. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від суду від 04 вересня 2020 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачці запропоновано надати відзив на позовну заяву. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі, в якій він вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи у разі виникнення обставин, викладених у ч.1 ст.280 ЦПК України. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час і місце судових засідань була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, правом надання відзиву на позовну заяву не скористалась, заяв про відкладення розгляду справи не подавала. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до ухвали суду від 04 вересня 2020 року, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачка належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідачки та згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідачка звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та 04 березня 2008 року підписала заяву, б/н. При підписанні заяви відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Подавши банку заяву від 04 березня 2008 року, [PERSON] приєдналася до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені у стандартних формах Умовах і Правилах, Тарифах. При цьому, відповідачка своїм підписом підтвердила, що вона ознайомилася та погоджується із запропонованими банком умовами кредитування. Відповідно до заяви від 04 березня 2008 року відповідачці було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 500 грн., з базовою процентною ставкою - 22,8 % із розрахунку 360 днів на рік, комісією за кредитне обслуговування - 1%, терміном дії кредитного ліміту відповідно терміну дії картки, зі щомісячною сплатою платежів у розмірі 7% від розміру заборгованості. Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яку відповідачка підписала 04 квітня 2008 року, вбачається, що остання власним підписом підтвердила, що «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена». Зі змісту вказаної довідки вбачається, що відповідачці була видана кредитна картка із пільговим періодом до 55 днів, (пільгова ставка діє при умові погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості) з базовою відсотковою ставкою 1,9 % на місяць із розрахунку 360 днів у році, комісією за кредитне обслуговування (щомісячна) 1% на залишок заборгованості, не погашеної протягом пільгового періоду. Розмір щомісячних платежів становить 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості. Термін внесення щомісячних платежів повинен здійснюватися до 25 числа місяця, наступного за поточним. Комісія за несвоєчасне погашення заборгованості становить 1 % від загальної суми заборгованості, але не менше ніж 10 грн. Процента ставка ( в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 2,85%. З довідки, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що на підставі укладеного кредитного договору між позивачем та відповідачем, [PERSON] були видані кредитні картки: № [NUMBER] , дата відкриття 31.01.2008, термін дії якої до 01/12, кредитна картка № [NUMBER] , дата відкриття 26.01.2012, термін дії якої до 12/15, кредитна картка № [NUMBER] , дата відкриття 25.01.2016, термін дії якої до 12/19, кредитна картка № [NUMBER] , дата відкриття 26.12.2017, термін дії якої до 09/21. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , вбачається, що 12.03.2008 відповідачці була видана кредитна картка № [NUMBER] та встановлений кредитний ліміт у розмірі 500 грн., який з 13 липня 2008 збільшувався та зменшувався у межах 17000 грн., 17 травня 2019 року кредитний ліміт становив - 0. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 04 березня 2008 року станом на 15 липня 2020 року заборгованість відповідачки перед АТ КБ «ПриватБанк» складає - 17585 грн. 68 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту -за простроченим тілом кредиту - 12707 грн. 06 коп.; заборгованість за простроченими відсотками - 4878 грн. 62 коп. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Одним із видів договорів, є договір приєднання, яким відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків при застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Згідно з положеннями, викладеними в ст. 644 ЦК України, якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу. За вимогами ст. 626 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 та ч. 2 ст. 83 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. На підтвердження змісту кредитного договору банк, крім заяви відповідачки від 04 березня 2008 року, згідно з якою їй встановлена базова процентна ставка 22,8% на рік та комісія 1% від суми заборгованості, додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, а також - довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно з якими розмір обов`язкових щомісячних платежів становить 7 % від заборгованості, але не менше 50,00 грн. та не більше залишку заборгованості, підписаною відповідачкою 04 квітня 2008 року. Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Так, з виписки про рух грошових коштів судом встановлено, що дійсно [PERSON] отримувала кредитні кошти, користувалася ними та протягом тривалого періоду часу частково виконувала зобов`язання щодо їх повернення. Як вбачається з матеріалів справи за розрахунком банку станом на 15 липня 2020 року утворилася заборгованість в розмірі 17585 грн. 68 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 12707 грн., 06 коп.; заборгованості за простроченим тілом кредиту 12707 грн., 06 коп. заборгованості за простроченими відсотками 4878 грн. 62 коп. У статті 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Оскільки позивачка не виконала зобов`язання щодо повернення тіла кредиту, суд вважає, що позов у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12707,06 грн. підлягає задоволенню. Крім того, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, в тому числі заборгованість по процентам за користування кредитними коштами. Відповідно до заяви від 04 березня 2008 року відповідачці було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 500 грн., з базовою процентною ставкою - 22,8 % із розрахунку 360 днів на рік, комісією за кредитне обслуговування - 1%, терміном дії кредитного ліміту відповідно терміну дії картки, зі щомісячною сплатою платежів у розмірі 7% від розміру заборгованості. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданому позивачем, відповідачці була нарахована процента ставка у розмірі 22,8% з 12 березня 2008 року по 20 лютого 2013 року. З 21 лютого 2020 року розмір процентної ставки був змінений та до 30 серпня 2014 року вона складала 30 % . У подальшому, починаючи з 01 вересня 2019 року, розмір процентної ставки був змінений до 34,80 %, та нараховувався у такому розмірі до 31 березня 2015 року. З 01 квітня 2015 року по 31 травня 2015 розмір процентної ставки становив - 43,20%. З 01 червня 2015 року по 08 липня 2015 року розмір процентної ставки становив - 2,50%, з 09 липня 2015 року по 18 березня 2016 року розмір процентної ставки становив - 2,90%, з 19 березня 2016 року по 31 травня 2020 року розмір процентної ставки становив - 3,60%. Доказів того, що відповідачка була ознайомлена зі зміненою відсотковою ставкою, суду банком не надано. Крім того, суд вважає неправомірними дії позивача в частині поступового підвищення базової процентної ставки з 22,8% (розмір, з яким погодилась відповідачка, підписавши заяву від 04.03.200) до 34,80 %, а потім до 43,20 % річних, оскільки таким чином банк в односторонньому порядку змінив умови, прописані в Заяві, підписаної відповідачкою, та збільшив процентну ставку за користування кредитом з 22,8 відсотків спочатку до 34,80%, а потім до 43,20%. Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості не дає можливості окремо визначити розмір заборгованості відповідачки за простроченими відсотками саме за період, коли їй нараховувались проценти у розмірі 22,8% на рік, тобто у розмірі, погодженому сторонами у кредитному договорі, тому суд позбавлений можливості самостійно здійснити розрахунок заборгованості за відсотками. З аналізу викладеного суд приходить до висновку, що належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження, на яких саме умовах договору відбувався рух коштів, або, що вказаний рух коштів відбувався відповідно до саме тих Умови та Правил, витяг з яких Банк надав до справи, або що він відбувався згідно з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», позивач всупереч процесуального обов`язку, передбаченого ст.ст. 12, 81 ЦПК України, до суду не надав. Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Умови надання споживчого кредиту фізичним особам з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені у заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Вказаний висновок щодо застосування норм викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), згідно з яким в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 Цивільного кодексу України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом (02.09.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. З урахуванням вищевикладеного, оскільки позивачем не надано обґрунтованих доказів збільшення нарахування процентної ставки та доказів того, що відповідачка була належним чином повідомлена та погодилась із даними змінами в умовах кредитного договору суду не надано, тому, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку відповідачкою ти не повернуті, дотримуючись вимог ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12707 грн. 06 коп., тобто фактично отримані позичальником кошти, в іншій частині заявлених вимог позивачеві слід відмовити. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судового збору в розмірі 2102,00 грн., сплаченого ним при подачі позову, оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з урахуванням зазначеного вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 1518 грн. 91 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial