Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні приватною власністю - квартирою [ADDRESS] , шляхом виселення її з вказаної квартири без надання іншого приміщення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником вказаної квартири, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.07.2019 року та свідоцтвом на право власності на квартиру від 26.12.1996 року. За усною домовленістю доньки позивача та доньки відповідача, [PERSON] вселилася до квартири [ADDRESS] для тимчасового проживання. На теперішній час в квартирі проживає відповідач, де знаходяться її особисті речі, доступу до квартири позивачка, як власник не має. Проте, як зазначає позивач, відповідач займає квартиру безпідставно, не маючи наміру добровільно виселятися у зв`язку з чим позивач не має можливості реалізувати свої права щодо належного їй майна. На підставі викладеного, посилаючись на те, що позивач на даний час не має можливості вільно розпоряджатися своїм майном, використовувати його за призначенням або вчиняти інші передбачені законодавством дії відносно своєї власності з вини відповідача, яка без жодних законних підстав користується її власною квартирою, просить виселити відповідача з вказаної квартири без надання іншого приміщення. Відповідач подала до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що 06 вересня 2004 року її чоловік [PERSON] придбав у [PERSON] 3-х кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] за 600доларів США, що підтверджується розпискою від [PERSON] , в якій вона зазначає про відсутність претензій та підтверджує факт отримання коштів від [PERSON] . Позивачка відразу віддала їм оригінал свідоцтва про право власності на квартиру. В подальшому позивачка по справі відмовилась від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу вищевказаної квартир та ухиляється від цього і зараз, саме тому вони не можуть оформити за собою право власності на квартиру. У 2018 році [PERSON] була вимушена звертатись до суду з позовом про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, однак в задоволенні такого судом відмовлено. З 2004 по 2010 рік відповідачка разом з чоловіком провели капітальний ремонт квартири, оскільки на той час вважали, що вже є її власниками. Протягом 16 років, окрім проведення ремонту, вона сплачувала всі комунальні платежі(електроенергія, водопостачання, водовідведення, квартплата). Позивач [PERSON] та її адвокат Бусахіна Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з підстав викладених у позові просили про їх задоволення. В судовому засіданні зазначила, що з відповідачкою перебували в дружніх відносинах. Пустила проживати в квартиру дочку відповідачки. Дочка говорила, що вона з батьками мають намір купити цю квартиру. Продаж квартири вирішили здійснити за 600 доларів США. Чоловік відповідачки заплатив 100 доларів США. Просив написати розписку, що квартиру вона продала, а потім гроші доплатить. Гроші так і не доплатили. В 2020 році зверталась до суду з позовом до відповідачки про виселення, однак в подальшому написала заяву про залишення позову без розгляду, оскільки домовились з відповідачкою про продаж спірної квартири за 4000 доларів США. Однак, до цього часу договір купівлі-продажу не оформлено. Відповідач займає дану квартиру, яка є її власністю. Доступу до квартири не має. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Проти задоволення позову заперечила, з підстав зазначених у відзиві. В судовому засіданні пояснила, що вона з чоловіком спірну квартиру купила, підтвердженням чого є власноручно написана розписка позивачки, відповідно до якої позивач квартиру продала її чоловікові, гроші отримала в повному розмірі, претензій не має. Продаж квартири здійснився за 600 доларів США, які позивач отримала в повному розмірі. В квартирі проживала її дочка. Вона з чоловіком в квартирі зробили капітальний ремонт, поміняли вікна, двері, оскільки вважали себе власниками квартири. У 2016 році на ім`я відповідача виготовлено технічний паспорт на квартиру, укладено договори з комунальними підприємствами. Позивач під різними приводами, уникала оформлення договору купівлі-продажу. На даний час вона з чоловіком в квартирі не проживають, однак там містяться їхні речі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що являється чоловіком відповідачки. У 2004 році від дочки позивачки дізнались, що вони продають квартиру. Була з позивачкою розмова, що вони хочуть купити дану квартиру. Договорились що ціна продажу буде становити 600 доларів США. Половину коштів, а саме 300 доларів США дали відразу, а решту договорились передати потім. Пізніше кошти в сумі 300 доларів США він доплатив, а позивач написала розписку, проте що вона квартиру йому продала, кошти отримала в повному розмірі, претензій до нього не має, передала йому ключі від квартири та оригінал свідоцтва про право власності на квартиру. Дана квартира була без ремонту. Зробили в квартирі капітальний ремонт, поміняли двері, вікна, оскільки вважали себе власниками квартири. Будинок на балансі не стояв. Коли створили ОСББ, вирішили піти до позивача для укладення договору купівлі-продажу квартири. Однак позивач під різними підставами не хотіла укладати договір купівлі-продажу. Квартирою користуються 16 років, за цей час позивач до них претензій не мала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив що проживає за адресою: [ADDRESS] . Проживає в будинку з 1997 року. Знає зі слів відповідача, що вона з чоловіком купила спірну квартиру. На збори власників квартир завжди приходила відповідач з чоловіком. Відповідач з чоловіком робили ремонт в квартирі. Дочка позивача колись давно жила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила що проживає за адресою: [ADDRESS] . В дворі чула що позивач продала квартиру відповідачу за 600 доларів США. Ремонту в квартирі не було, стан після здачі. Відповідач з чоловіком робили ремонт в квартирі, міняли двері, вікна. На збори співвласників квартир та суботники завжди приходила відповідач. В квартирі проживала дочка відповідачки, потім вона поїхала в м. Херсон. Позивача за 16 років на території будинку ніколи не бачила. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу на підставі свідоцтва про право власності від 26.12.1996 року, виданого на підставі рішення виконкому Снігурівської міської ради народних депутатів №315 від 20.11.1996 року, реєстровий № 59 від 26.12.1996 року, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1870015848257 (а.с.14,15.) Відповідно до копії розписки від 06.09.2004 року, [PERSON] продала 3-х кімнатну квартиру на третьому поверсі за адресою [ADDRESS] гр. [PERSON] , який проживає за адресою [ADDRESS] ; кошти за квартиру отримала і в подальшому до квартири не має претензій, господарем квартири є [PERSON] , який переоформить квартиру за власний рахунок; кошти за квартиру отримала повністю.(а.с.58) Про факт написання розписки [PERSON] позивач не заперечила. Однак зазначила, що отримала лише 100 доларів США. Допитаний судом свідок [PERSON] підтвердив передачу ним [PERSON] коштів за придбання квартири. Як вбачається з розписки від 06.09.2004 року наданої [PERSON] в ній відсутня ціна продажу. Як встановлено в судовому засіданні сторони розписки мали намір в майбутньому укласти договір-купівлі продажу з належним посвідченням у нотаріуса, однак такого не відбулося. Відповідач вважає, що між позивачем та її чоловіком відбувся правочин, а саме між ними укладено договір купівлі-продажу спірної квартири. Однак з таким суд погодитись не може, з наступних підстав. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний правочин не породжує правові наслідки, які при\-таманні правочинам даного виду. Сторони не досягнуть бажаного результату внаслідок вчинення нікчемного правочину. Отже, не зважаючи на написану розписку, спірна квартира і надалі являється власністю позивача. Тому посилання відповідача на укладення між її чоловіком та позивачем (власником квартири) договору купівлі-продажу спірної квартири у вигляді розписки, передачу ключів від квартири, виготовлення відповідачем на своє ім`я технічного паспорту та укладення відповідачем з комунальними службами договорів про надання послуг, судом до уваги не беруться, у відповідності до положень статей\~220, 655, 657 ЦК України. \~ Факт володіння та користування відповідачем спірною квартирою з 2004 року підтверджується свідками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 19 березня 2019 року рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю.(а.с.23,24). Постановою Миколаївського апеляційного суду від 29.05.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Снігурівського районного суду від 19.03.2019 року без змін.( а.с.25-28) Отже, починаючи з 2004 року, без укладення договору купівлі-продажу, найму або оренди, відповідачка [PERSON] користується спірною квартирою, та одночасно вважаючи себе належним власником спірної квартири, яку, на своє переконання, набула спільно з чоловіком. Відповідач добровільно виселятись відмовляється. Відповідно до вимог ст.ст.\~319,\~321 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із\~ст. 391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ст. 150 ЖК Української РСР\~громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що відповідач у спірній квартирі проживає без належних на те підстав, оскільки відповідач не є членом сім`ї позивача, будь-яких домовленостей з позивачем щодо її проживання у квартирі не існує і позивач заперечує проти проживання відповідача у її квартирі. Відповідно до ч.3\~ст.116 ЖК Української РСР\~\~особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення. За змістом\~ст.109 ЖК Української РСР\~\~виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться у добровільному або судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду Таким чином, оскільки відповідач самовільно займає належну позивачу квартиру та безпідставно проживає у ній, що не заперечувалось відповідачем у його відзиві, суд дійшов висновку, що відповідач порушує права та законні інтереси\~\~позивача як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним їй майном, а тому позивач має право заявляти вимоги щодо виселення відповідача із спірної квартири, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч.4\~ст. 9 ЖК Української РСР\~\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як встановлено судом вище, позивач є власником та має право користування спірним житловим приміщенням, однак відповідач чинить їй перешкоди у такому праві, що не заперечувалось відповідачем. Відповідно до ч.1\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні власністю (квартирою) шляхом виселення, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved