Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05.10.2000 року під час виконання трудових обов`язків акумуляторниці Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», правонаступником якого є відповідач, внаслідок неправомірних дій електромонтера [PERSON] , загинула дочка позивача [PERSON] . Даний факт підтверджується Актом форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом №65 від 12 жовтня 2000 року. Вину загиблої дочки позивача матеріалами розслідування не встановлено. Вказує, що відповідачем порушені належні, безпечні і здорові умови праці за що останній несе повну відповідальність. Внаслідок смерті дочки позивачу завдано моральну шкоду яка полягає у тому, що позивач втратила дочку, на підтримку якої розраховувала в старості, звістка про смерть дочки призвела до того, що позивач тривалий час перебувала у напруженому психічному стані, втратила інтерес до життя, думки про смерть дочки по теперішній час викликають у позивача моральні переживання за втрату дитини. Смерть дочки спричинила та буде спричиняти позивачу протягом всього життя душевні страждання, змінила життя позивача, тягне за собою додаткові зусилля на організацію свого життя та матеріальне забезпечення позивача у подальшому, тому представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 420400,00 гривень без урахування утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Ухвалою від 11.11.2020 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», О.А. Ботвінко, подав до суду відзив, згідно якого просив в задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі. У відзиві зазначив, що нещасний випадок зі дочкою позивача, [PERSON] , стався 05.10.2000 року, на той час діяло законодавство, яким не передбачено право членів сім`ї потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві, а можливість відшкодування моральної шкоди передбачена лише тій особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб, тобто неможна відшкодовувати моральну шкоду членам родини померлої фізичної особи. Крім того, представник відповідача, вказує, що прямих протиправних дій, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням нещасного випадку на виробництві відповідач не вчиняв, натомість основна вина в настанні нещасного випадку лежить саме на [PERSON] , котрий здійснив умисне вбивство з особистих мотивів, смерть [PERSON] сталася не при виконанні нею свої трудових обов`язків, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є належним відповідачем у даній справі. Також, відповідно до ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Позивач в супереч вимогам розумності оцінює завдану їй моральну шкоду в сумі 420400,00 гривень, однак позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, що вказували б на те, що вона дійсно зазнала моральних страждань, позивачем не доведено вину відповідача щодо завдання позивачу шкоди, в наслідок якої у неї виникло б право на відшкодування моральної шкоди. З огляду на вище викладене, зважаючи на те, що відповідач не є належним відповідачем та з огляду на те, що позивачем не надано суду жодних допустимих і належних доказів які б підтверджували факт спричинення шкоди саме відповідачем, доказів що підтверджують протиправність дій відповідача і його вину, відсутність причинного зв`язку між протиправною дією та негативними наслідками з приводу завдання шкоди позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Суд, дослідивши письмові докази цивільної справи, відзив представника відповідача, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Криворізьким державним гірничо-металургійним комбінатом «Криворіжсталь», правонаступником якого є відповідач. Даний факт визнано сторонами, а тому в силу ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. [PERSON] загинула перебуваючи на посаді акумуляторщика, в трудових відносинах з Криворізьким державним гірничо-металургійним комбінатом «Криворіжсталь», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг». Причиною нещасного випадку визнано неправомірні дії електромонтера [PERSON] , а саме завдання відкрито черепно-мозкової травми, про що складено Акт про нещасний випадок №65 від 12.10.2000 року (а.с. 5,6). Особою, яка допустила порушення законодавство про охорону праці визнано, відповідно до Акту №65 від 12.10.2000 року, електромонтера [PERSON] , який порушив статтю 115 карного процесуального кодексу; пункт 11.1 «Правил внутрішнього розпорядку для працівників Криворізького державного металургійного комбінату «Криворіжсталь» (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Довгинцівської районної ради м. Кривого Рогу від 11 жовтня 2000 року, актовий запис № 1135, [PERSON] померла [INFO] у віці 34 років, причиною смерті є відкрита черепно-мозгова травма (а.с. 3). [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис №545 (а.с. 8). Зміна прізвищ підтверджується Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 9, 10). За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце (ст. 58 Конституції України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Смерть дочки позивача, яка стала підставою для звернення до суду із позовною заявою, настала [INFO] , тобто мала місце до 01 січня 2004 року, до набрання чинності ЦК України, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК Української РСР 1963 року. Згідно зі ст.ст. 440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. При цьому, відповідно до ст. 441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно зі ст. 450 ЦК УРСР, організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, згідно з п. 1 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків» (які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин), власник підприємства, установи і організації або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників в галузі охорони праці. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Також, у відповідності до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності згідно ст. 83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються. Дана норма також регламентується п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди). Відповідно до пункту 5 Постанови КМУ від 10 серпня 1993 року № 623 «Про Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях», нещасні випадки, пов`язані із заподіянням тілесних ушкоджень іншою особою, або вбивство працівника під час виконання, або у зв`язку з виконанням ним трудових (посадових) обов`язків незалежно від порушення кримінальної справи розслідуються відповідно до цього Положення. Такі випадки беруться на облік і про них складається акт за формою Н-1. Діючим, на момент смерті дочки позивача, законодавством вбивство під час перебування на робочому місці відносилось до нещасних випадків на виробництві. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом не спростовується факт вини [PERSON] у смерті [PERSON] , проте суд вважає, що в смерті [PERSON] також наявна і вина роботодавця, яка проявляється в неналежному виконанні своїх обов`язків, а також в тому, що саме роботодавці не здійснювали належний контроль, що призвело до нещасного випадку. Законом України «Про охорону праці» від 14.10.1992р., який діяв на час виникнення правовідносин, а саме ст.7 Закону передбачено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Статтею 153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Факт перебування [PERSON] у трудових відносинах з відповідачем та те, що її смерть настала під час робочого часу та на території підприємства підтверджується Актом про нещасний випадок форми Н-1 № 65 від 12.10.2000 року. Зазначений Акт відповідачем не оскаржувався. З матеріалів справи встановлено, що відповідачем не були в достатній мірі створені безпечні умови праці, а тому він також несе відповідальність, включаючи і компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду. Відповідачем не доводився факт відшкодування ним позивачу моральної шкоди. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Суд, доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Свої моральні страждання, пов`язані зі смертю дочки в наслідок смерті на виробництві позивач оцінює в розмірі 420400,00 гривень. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Відтак, суд, враховуючи конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, який втратив турботу та підтримку дочки, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди має бути стягнута з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» в розмірі 200000,00 грн. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 2000,00 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: partial