Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Представник ПАТ «Європейський страховий союз» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.10.2014 року о 16-50 годині [PERSON], керуючи автомобілем АЗЛК Ж41, державний номерний знак [NUMBER] (належність [PERSON]Я.), рухався по вулиці Кірова в м. Маріуполі та скоїв зіткнення з автобусом Богдан, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] (належність [PERSON]В.), чим порушив п.п. 2.3(б), 13.1, 2.10 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, та місце пригоди залишив. Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 14.11.2014 року відповідач [PERSON] був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України. На момент вчинення ДТП між власником авто та ПАТ «Європейський страховий союз» був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30.05.2014 року №АС/6683905. Суб'єктом оціночної діяльності проведено оцінку транспортного засобу та складено звіт №661/15 від 22.01.2015 року з визначення вартості матеріального збитку. На підставі вищевказаного страхового акту ПАТ «Європейський страховий союз» було виплачено потерпілій [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 2991,94 гривень. Оскільки відповідач залишив місце пригоди, представник позивача на підставі ст.993 ЦК України, ст.ст.33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 2991,94 гривень, а також судові витрати у розмірі 1378 гривень. У судове засідання представник позивача не з'явився, до суду надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, наполягав на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Суд вважає, що причини неявки відповідачів, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не є поважними, в звязку з чим, зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши письмові доказі по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.10.2014 року о 16-50 годині [PERSON], керуючи автомобілем АЗЛК Ж41, державний номерний знак [NUMBER] (належність [PERSON]Я.), рухався по вулиці Кірова в м. Маріуполі скоїв зіткнення з автобусом Богдан, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] (належність [PERSON]В.), чим порушив п.п. 2.3(б), 13.1, 2.10 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, та місце пригоди залишив. Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 14 листопада 2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/6683905 цивільно-правова відповідальність власника авто АЗЛК [PERSON] перед третіми особами при використанні транспортного засобу АЗЛК, державний номерний знак [NUMBER] була застрахована у ПАТ «Європейський страховий союз» строком на один рік. Позивачем на підставі звіту про визначення вартості матеріального збитку від 22.01.2015 року, страхового акту № ОЦВ15/140 від 20.03.2015 року, та заяви [PERSON] від 06.03.2015 року, було виплачено останньому страхове відшкодування в розмірі 2991,94 гривень. Відповідно до ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі, з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Згідно з підпунктом 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди учасник такої пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до абзацу «ґ» підпункту 38.1.1. пункту 38.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Однак, із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте, відповідні зміни до абзацу «ґ» підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 зазначеного Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Однак, виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції з 18 вересня 2011 по 8 січня 2012 року), слід зазначити, що у зв'язку з внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. Зважаючи на наведене та беручи до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 12.02.2014 року у справі №6-1цс14, згідно якої неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін ЗУ від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене ст. 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 2991,94 гривень. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved