Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Представник ПАТ КБ „ПриватБанк звернувся до суду з позовною заявою відповідно до якої просив суд винести рішення яким стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 06.04.2012 року в розмірі 90 000 грн. та судові витрати в розмірі 1378 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 06.04.2012 року [PERSON] завернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання кредитних послуг, у звязку з чим підписав заяву б/н від 06.04.2012 року, згідно якої отримав кредитну картку «Універсальна». 14.02.2013 року [PERSON] було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «Gold» та відкрито картковий рахунок, згідно якого [PERSON] надано кредит у сумі 19 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свій обовязок згідно до договору [PERSON] виконав у повному обсязі, а відповідач [PERSON] свої зобовязання по кредитному договору виконує неналежним чином і станом на 31.07.2016 року заборгованість за кредитним договором склала 90 000 грн. в тому числі: 36 185 грн. 90 коп. заборгованості за кредитом, 53 814 грн. 10 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, що зазначені в позові. Відповідач в судовому засіданні позов фактично визнав частково та суду пояснив, що дійсно в банку він отримав кредитну картку «Універсальна», а згодом йому було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «Gold». До 17.08.2014 року заборгованість за користування кредитними коштами у нього була відсутня. 17.08.2014 року він за допомогою картки уклав договір «Оплата частинами» на суму 2\~461 грн. 90 коп. із щомісячним платежем у розмірі 129 грн. 58 коп. Після цього ним на виконання умов договору було зроблено вісім платежів по 130 грн. кожен. 18.09.2014 року [PERSON] викрав у нього мобільний телефон та картку «Універсальна» №4149 4377 2664 7173 і без його відома змінив ПІН код та за допомогою картки отримав у банкоматі грошові кошти у розмірі 12\~000 грн., а також уклав договір «Оплата частинами» на суму 16\~723 грн. 80 коп. Після чого він звернувся до банку із вимогою заблокувати операції по картці, чого банком зроблено не було. За таких обставин вважає, що він не повинен відповідати перед банком за вказаними договорами, оскільки він їх не укладав та жодним чином не сприяв їх укладенню. Вислухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача та його представника, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне. 06.04.2012 року [PERSON] завернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання кредитних послуг, у звязку з чим підписав заяву б/н від 06.04.2012 року, згідно якої отримав кредитну картку «Універсальна». 14.02.2013 року [PERSON] було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «Gold» та відкрито картковий рахунок, згідно якого [PERSON] надано кредит у сумі 19 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно з Анкети-заяви від 06.04.2012 року [PERSON] погодився, що заява разом з «Умовами і правилами надання банківських послуг» та Тарифами банку є договором про надання банківських послуг, а також [PERSON] був ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 цього Договору [PERSON] надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг [PERSON] зобовязався погашати заборгованість по Кредиту, відсоткам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах передбачених цим договором. У разі невиконання зобовязань до Договору, на вимогу Банку [PERSON] зобовязався виконати зобовязання по поверненню Кредиту, в тому числі простроченого кредиту Овердрафта, оплати винагороди банку. Відповідно до\~ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно\~ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статей\~526,\~527,\~530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Ст.ст. 626, \~628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. (ст. 629 ЦК України). Згідно ч. 1ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання с його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Як встановлено судом та це не заперечується сторонами, 17.08.2014 року [PERSON] уклав договір №14081701521340 про придбання товару вартістю 2461 грн. 90 коп., при цьому останній скористався сервісом ПАТ КБ «Приватбанк» «Оплата частинами» та доручив банку встановити регулярний платіж з карти 5457 *****7541 на погашення заборгованості по карті 2222*****7541, кількість платежів 19, щомісячний платіж 129 грн. 58 коп. Як встановлено судом та це вбачається із виписки по картці/рахунку від 07.11.2016 року №LE7C-7JB6 BPQS 3 PIS, 18.09.2014 року з використанням кредитної картки №4149 4377 2664 7173 було здійснено операції із зняття готівки в банкоматах, а саме знято готівку на загальну суму 12\~000 грн., а також 18.09.2014 року було укладено договір про придбання товарів на загальну суму 16\~723 грн. 80 коп. із використанням сервісу ПАТ КБ «Приватбанк» «Оплата частинами» із щомісячним платежем у розмірі 1393,65 грн., який закрито по фінальному рахунку. Відповідно до ст..61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 01.12.2016 року, який набрав законної сили 03.01.2017 року встановлено, що в ніч з 17.09.2014 року на 18.09.2014 року [PERSON] викрав із сумки [PERSON] мобільний телефон «Nokіa 101» із сім-картою мобільного оператора «Київстар» №097-561-49-43, при цьому також викрав кредитну картку ПАТ КБ «Приватбанк» №4149-4377-2664-7173, після чого 18.09.2014 року [PERSON] використовуючи банківський модуль ПАТ КБ «Приватбанк» з кредитної картки ПАТ КБ «Приватбанк» №4149-4377-2664-7173» виданої на імя [PERSON] таємно викрав грошові кошти у сумі 12 000 грн.. Крім того вироком, встановлено, що 18.09.2014 року [PERSON] магазині «Ельдорадо», здійснивши оформлення кредиту на придбання побутової техніки, з кредитної картки ПАТ КБ «Приватбанк» №4149-4377-2664-7173 виданої на ім»я [PERSON], виплатив перший внесок за даним кредитом у сумі 1393 грн. за придбані ним товари. Відповідно до п.п.2.1.1.9.10 Умов та правил у випадку втрати картки/пін коду/ постійного пароля/одноразового пароля/виникнення у тримача підозри, що картка / пін код/постійний пароль/ одноразові паролі могли бути втрачені, або виникнення ризику несанкціонованого виростання картки/ пін коду/ постійного пароля/ одноразових паролів, тримач повинен негайно виконати одну із таких дій: звернутись до банку за телефоном; подати в банк письмову заяву про втрату карти. Як встановлено судом, відповідач після виявлення крадіжки телефону та кредитної картки №4149-4377-2664-7173, 19.09.2014 року повідомив про даний факт ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом подання письмової заяви до відділення ПАТ КБ «Приватбанк» у м.Кременчуці. Відповідно до\~ст. 1073 ЦК України\~у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно із пунктом 37.2\~статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»\~у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого\~\~\~постановою Правління Національного\~\~банку України від 30 квітня 2010 року № 223\~банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач\~\~невідкладно\~\~повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися\~\~або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує\~\~платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед\~\~виконанням\~\~цієї операції. Користувач\~\~не несе відповідальності\~\~ за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано\~\~без фізичного предявлення\~\~користувачем або електронної\~\~ідентифікації самого спеціального\~\~платіжного засобу та його держателя,\~крім випадків, коли доведено, що користувач\~\~своїми діями чи бездіяльністю\~ сприяв втраті, незаконному\~\~ використанню\~персонального\~\~ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя,крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Згідно правової позиції викладеній у Постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року (справа №6-71цс15), не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину позивача як підставу цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Представником позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» суду не надано належних і допустимих доказів на підтвердження позову в цій частині, спростування доводів відповідача, зокрема доказів щодо того, що відповідач, як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв [PERSON] у доступі до відомостей по кредитній картці, до його карткового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанні ПІН-коду або іншої інформації, що дало змогу ініціювати операції із зняття готівки 18.09.2014 року та укладання договору від 18.09.2014 року на суму 16 732 грн. 80 коп.. з використанням сервісу «Оплата частинами». Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для покладення на відповідача відповідальності по операціям, які були здійснені 18.09.2014 року з використанням кредитної картки №4149-4377-2664-7173 (отримання готівки та укладення договору купівлі продажу з використанням сервісу «Оплата частинами»). Як встановлено судом, 17.08.2014 року [PERSON] уклав договір №14081701521340 про придбання товару вартістю 2461 грн. 90 коп., при цьому останній скористався сервісом ПАТ КБ «Приватбанк» «Оплата частинами» та доручив банку встановити регулярний платіж з карти 5457 *****7541 на погашення заборгованості по карті 2222*****7541, кількість платежів 19, щомісячний платіж 129 грн. 58 коп. Як встановлено судом та це фактично не заперечується сторонами, відповідач зобов»язання, які виникли внаслідок укладення вказаного договору із використанням сервісу ПАТ КБ «Приватбанк» «Оплата частинами» належним чином не виконав. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 06.04.2012 року, який проведений станом на 31.07.2016 року, заборгованість за договором складає 90\~000 грн., при цьому вказаний розрахунок заборгованості проведено, зокрема, із урахуванням операцій по картковому рахунку, які були ініційовані 18.09.2014 року [PERSON] та здійснені з використанням кредитної картки №4149-4377-2664-7173. Оскільки, як зазначено вище, судом не встановлено підстав для покладення на відповідача відповідальності за вказаними операціями, які буди здійснені 18.09.2014 року, то вказаний розрахунок не може бути прийнятий до уваги та наявні підстави для визначення заборгованості відповідача за зобов»язанями, які виникли внаслідок укладення відповідачем 17.08.2014 року договору №14081701521340 на придбання товару загальною вартістю 2461,9 грн. з використанням сервісу ПАТ КБ «ПриватБанк» «Оплата частинами». Згідно висновку експертного економічного дослідження №5, від 19.05.2017 року, складеного судовим експертом [PERSON], проведеними експертними дослідженнями встановлено, що за умови, що [PERSON] надав ПАТ КБ «Приватбанк» доручення щодо перерахування грошових коштів з власної картки щомісячно 19 платежів по 129 грн. 46 коп. в оплату придбаного товару, починаючи з 17.09.2014 року (кошти з карткового рахунку в оплату послуг не списувались), то ПАТ КБ «Приватбанк» виконано дане доручення один раз 17.09.2014 року на суму 129 грн. 58 коп. Сума коштів, що належить [PERSON] та була списана ПАТ КБ «Приватбанк» в рахунок інших платежів становить 1627 грн. 30 коп. Проведеними експертними дослідженнями встановлено, що в разі наявності зобов»язання [PERSON] за договором на придбання товару 17.08.2014 року загальною вартістю 2461 грн. 90 коп. за договором №14081701521340, то залишок заборгованості станом на день підписання висновку 705 грн. 02 коп. Позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, як підставу позову вказує кредитний договір б/н від 06.04.2012 року, відповідно до якого, як зазначає, кошти надавалися зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.. В той же час, як свідчить розрахунок заборгованості, що наданий позивачем, нарахування відсотків, а відповідно і розмір заборгованості визначався на інших умовах (27, 6 %, 32, 4%, 42 % річних). Відповідно до п.1.1.1.91 Умов та правил надання банківських послуг, тарифи розмір винагороди за послуги Банку; є невід'ємною частиною договору. Перелік може змінюватися і доповнюватися, про що Клієнт повідомляється відповідно до даних Умов. Згідно п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, [PERSON] має право змінювати Тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому [PERSON], за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати\~ Клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно п. 4.9 цього Договору. Якщо протягом 7 днів [PERSON] не отримав повідомлення Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. Між тим, відповідно до ст. 1056-1\~ ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Так, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного\~договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно ст. 1056-1 ч.2\~та ст. 1061 ЦК України, у звязку з прийняттям Закону від 12 грудня 2008 р. № 661 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» (далі Закон № 661, який набрав чинності з 10 січня 2009 р.), необхідно враховувати, що встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору банківського вкладу, щодо права банку змінювати розмір процентів на строковий вклад в односторонньому порядку є нікчемною. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: кредитні умови, зокрема: тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Відповідно\~ до ст. 55 Закону України «Про \~банки і банківську діяльність» , банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу). З аналізу наведених Умов договору вбачається, що Банку надано право змінювати Тарифи по кредиту фактично без письмового повідомлення Клієнта. В Умовах договору не зазначено періодичність, з якою [PERSON] має право збільшувати процентну ставку за користування кредитом, не встановлено порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням індексу, який повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитної договору; не встановлено індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки та порядок його погодження; не встановлено максимального розміру збільшення відсоткової ставки за користування кредитом. В порушення ст.652 ЦК України, не наведено істотної зміни обставин для зміни умов договору. З огляду на наведене, Умови договору, якими встановлено, що [PERSON] має право змінювати Тарифи, в тому числі збільшувати відсоткову ставку за користування кредитом,\~ без письмового повідомлення Клієнта, суперечать вимогам ст.1056-1 ЦК України, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в Умовах договору фактично Банку надано право в односторонньому порядку змінювати процентну ставку за користування кредитом, а з прийняттям Закону від 12 грудня 2008 р. № 661 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», який набрав чинності з 10.02.2009 року така умова є нікчемною. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що проценти за користування кредитом повинні нараховуватись на рівні базової процентної ставки, яка встановлена у розмірі 30 % річних та нараховуватись на залишок заборгованості по кредиту із розрахунку\~ 360 днів в році. Згідно висновку експертного економічного дослідження №5 від 19.05.2017 року, що складений судовим експертом [PERSON], розмір відсотків за користування кредитом в сумі вартості товару 2461 грн. 90 коп. виходячи із 30 % річних станом на 19.05.2017 року становить 736 грн. 61 коп. Із вказаного висновку вбачається, що експертом проведено розрахунок відсотків за користування кредитом за період з 18.08.2014 року по 19.05.2017 року. Між тим, згідно позовної заяви позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 31.07.2016 року, а тому суд вважає за необхідне провести розрахунок заборгованості по відсоткам за користування кредитом в межах позовних вимог з застосуванням базової процентної ставки, яка встановлена у розмірі 30 % річних на залишок заборгованості по кредиту із розрахунку\~ 360 днів в році. Дата оплати (погашеннязаборгованістьСума оплатиНарахування відсотків (30% річних)сума періодднів 17.08.20142461, 9 18.08-17.09.2014 3163, 60 17.09.20142304, 7413018.09 -15.10.2014 2853, 78 15.10.20142174,7413016.10 07.11.2014 2341,68 07.11.20141355,02819,7208.11- 14.11.2014 66, 78 14.11.20141225,0213015.11 15.12.2014 3131,65 15.12.20141095,0213016.12 14.01.2015 3027,38 14.01.2015965,0213015.01 12.02.2015 2923,32 12.02.2015835,0213013.02 13.03.2015 2920,18 13.03.2015705, 0213014.03.2015 31.07.2016 506297, 28 Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача за відсотками за користування кредитом станом на 31.07.2016 року складає 565 грн. 64 коп. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 705 грн. 02 коп. та заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 565 грн. 64 коп., а всього стягнути 1\~270 грн. 66 коп., а в задоволенні позовних вимог в іншій частині необхідно відмовити. Відповідно до\~ст.88 ЦК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позов підлягає до часткового задоволення, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог\~в сумі 19 грн. 45 коп.

Outcome: partial