Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Представником позивача, 23.06.2021року, подано до суду позовну заяву про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за період з 01.10.2016 року по 31.12.2019 року в розмірі 96944,55 гривень, за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а також інфляційні витрати в сумі 4975,84 гривні та 3% річних в сумі 2475,09 гривень. Також, при подачі позову було сплачено судовий збір в сумі 2270 гривень, який просили стягнути з відповідачки. В обґрунтування позову зазначено, що відповідачка проживає в квартирі [ADDRESS] , з централізованою системою опалення та теплопостачання здійснюється позивачем. Вони є виконавцем відповідної послуги згідно до рішення Харківського міськвиконкому, як виконавець послуг мають право на стягнення їх вартості. За період з 01.10.2016 року по 31.12.20219 року відповідачка не повному обсязі здійснювала оплату наданих послуг, виникла заборгованість, яку просять стягнути на їх користь. Також, відповідно до вимог ст.ст.11,625 ЦК України просили стягнути з відповідачки на їх користь і інфляційні витрати та 3% річних, як з боржника, що прострочив виконання зобов`язання. Надали розрахунок суми заборгованості та розрахунок інфляційних витрат, 3% річних. Представником позивача подано до суду заяву про підтримання позовних вимог, задоволення вимог в повному обсязі, розгляд справи за відсутності їх представника. Представником відповідачки адвокатом Крижановським М.В. подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до відзиву позовні вимоги визнані частково, в розмірі заборгованості за період з 24.06.2018 року та по 31.12.2019 року в сумі 47041,47 грн, а також щодо інфляційних витрат та 3% річних. Також, у відзиві, представник відповідачки просив застосувати строк позовної давності до заявлених вимог, з урахуванням того, що позовна заява подана до суду 23.06.2016 року, трирічний строк позовної давності до вимог з 01.06.2016 року по 23.06.2018 року сплив. Посилався на те, що доказів вчинення будь-яких дій відповідачкою, що свідчать про переривання строку давності матеріали справи не містять, просив врахувати правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі №712/8916/17, та відмовити в задоволенні позовних вимог в частині суми заборгованості заявленої поза межами строку позовної давності. Представник подав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника та відповідачки, позицію викладену у відзиві підтримали. З урахуванням поданих заяв сторонами, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідачка у справі [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Вказаний будинок обладнаний централізованою системою опалення, теплопостачання до будинку здійснюється КП «Харківські теплові мережі». Відповідачка є споживачем з відповідних послуг, про що свідчить відкритий на її ім`я абонентський особовий рахунок № [NUMBER] . Позивач КП «Харківські теплові мережі» відповідно до рішення Харківського міськвиконкому від 23.12.1998 року №1407 «Про призначення виконавців послуг у житловому фонді» є виконавцем послуг по централізованому теплопостачанню і підігріву гарячої води в житловому фонді м.Харкова. Послуги надаються відповідно до вимог ст.ст.67, 68, 162 Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875 від 24.06.2004 року, Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 08.10.92 №572, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року. Згідно вимог ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги - водопостачання, газ, електричну і теплову енергію, інші послуги - стягується по затвердженим у встановленому порядку тарифам. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. За даними картки абонента відкрито особовий рахунок 2258, споживач [PERSON] , за період з 10.2016 року по 12.2019 року нарахована сума за надані послуги опалення та підігрів води в розмірі 96944,55 гривень. Також, з відповідного розрахунку вбачається, що будь-яка оплата за цей період не проводилась. Відповідно до вимог п. 18 «Правил надання послуг водо, теплопостачання та водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, платежі за комунальні та інші послуги власниками квартир, наймачами і орендарями вносяться щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що відповідачкою дійсно допущено порушення щодо сплати за надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на день звернення до суду відповідно до наданого розрахунку складає 96944,55 гривен. Представником відповідачки у відзиву поданому на позовну заяву заявлено про застосування строку позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу, про що визначено правову позицію у Постанові ВС від 17 лютого 2021 року, у справі № 760/16111/15-ц, провадження № 61-1393св19. Враховуючи час звернення до суду, а саме, позовна заява була подана до суду 23.06.2021 року, оскільки представником відповідачки зроблено заяву про застосування строку позовної давності у поданому відзиву, є підстави для відмови задоволенні позову в частині вимог про стягнення заборгованості за надані послуги за період з 01.10.2016 року по 23.06.2018 року , тобто поза межами 3-річного строку позовної давності. При цьому, суд враховує, що позивачем будь-яких заяв про поновлення строку та доказів про поважність причин його пропуску до суду не подавалось, відзив відповідачки був направлений позивачу. Відповідно до дослідженого розрахунку, що був доданий до позовної заяви заборгованість в межах строку позовної давності за період з 24.06.2018 року по 31.12.2019 року в сумі складає 39590 гривень 54 копійки, тому саме ця сума заборгованості підлягає стягненню з відповідачки, а позовні вимоги, частковому задоволенню. Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем було подано до суду розрахунок 3% річних та інфляційних витрат, за останні 3 роки, у поданому відзиву відповідачка визнавала заявлені вимоги, суд вважає, що вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а з відповідачки підлягає стягненню 3% річних та інфляційні витрат. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору, пропорційно задоволеним вимогам, що складає сумі 1021, 50 гривень (104395,48/47041,47х2270).

Outcome: partial