Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Представник позивач [PERSON] [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS], що стверджується договором купівлі-продажу від 27.04.2007 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.05.2007 року. У даному будинку, окрім нього, зареєстровані його сестра [PERSON] та його колишня дружина [PERSON], яка є відповідачкою по справі. Шлюб між ними розірвано ще 12.05.2009 року. З 26.05.2009 року відповідачка за вказаною адресою зареєстрована, однак жодного дня там не проживала, ніяких витрат по утриманню квартири не несла, комунальних послуг не оплачувала. Реєстрація відповідачки в житловому приміщенні порушує його право як власника у розпорядженні майном. Враховуючи наведене, представник позивача просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з викладених підстав, просила позов задовільнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, а тому судом згідно вимог ст. 280 ЦПК України ухвалюється заочне рішення, проти чого представник позивача не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 27.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Володимир-Волинськогоміського нотаріального округу Волинської області Іванововю Л.П., зареєстрованого в реєстрі за № 1907, [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в даному житловому приміщенні з 2009 року. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 12.05.2009 року. Як пояснили у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідачку [PERSON] у даному будинку вони бачили ще у 2008-2009 роках. З часу розірвання шлюбу вона там не з»являлася. Свідок [PERSON] також пояснила, що вона є родичкою позивача і з березня 2016 року по лютий 2018 року проживала у спірному будинку. За ці роки відповідачку у будинку вона ні разу не бачила. Також, як вбачається з рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29.04.2013 року у справі № 0301/2750/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення та за зустрічним позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] про втрату права користування житловим приміщенням, [PERSON] зобов»язано не чинити перешкод у користуванні [PERSON] жилим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS] та вселити її у вказаний будинок. Дане рішення набрало законної сили. Тобто ніхто не чинив відповідачці ніяких перешкод у користуванні спірним будинком та її було туди вселено. З невідомих суду причин вона у ньому не проживала. Оскільки відповідачка понад рік не проживає у спірному приміщенні, то є всі підстави вважати її такою, що втратила право на користування спірним жилим приміщенням. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved