Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

представник позивача [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом в інтересах [PERSON] та з урахуванням уточнень просила стягнути з [PERSON] на користь позивача кошти, отримані в якості передоплати за договором комісії у сумі 6499,05 грн., а також судові витрати: на правову допомогу в сумі 3000,00 грн. та судовий збір (а.с.44-47). В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідно до розписки від 11.03.2013, позивач передала відповідачу, а остання отримала у якості передоплати по договору комісії №06/03-13 від 15.03.2013 року - 500 доларів США та 1000, 00 грн. Також зазначає, що спір по правовідносинам згідно вищезазначеного договору комісії розглядався господарським судом м.Києва, рішенням якого 18.07.2013 позов ФОМ [PERSON] до ТОВ «Асоціація експортерів і імпортерів «ЗЕД» про стягнення грошових коштів за невиконання доручень за договором комісії, позов задоволено частково та стягнуто на користь ФОП [PERSON] 27506,00 грн. боргу, 275,06 грн. вартості послуг банку та 941,24 грн. витрат по сплаті судового збору. А що стосується 5000,00 грн. авансу за договором комісії, що був одержаний згідно розписки від 11.03.2013 [PERSON], то суд відмовив у задоволенні вказаних вимог, посилаючись на те, що сума коштів згідно розписки була отримана [PERSON] як фізичною особою, а не директором вищевказаного товариства «Асоціація експортерів і імпортерів «ЗЕД». В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вказаних позовних вимог, надала суду відповідні письмові заперечення в яких посилалась, зокрема, на те, що кошти відповідно до вищевказаної розписки від 11.03.2013 були отримані відповідачем як фізичною особою і не мають відношення до договору комісії №06/03-13 від 15.03.2013 року, який був укладений між ФОП [PERSON] та ТОВ «Асоціація експортерів і імпортерів «ЗЕД», а не між фізичними сторонами у вказаній цивільній справі. Не заперечуючи отримання відповідачем від позивача грошових коштів згідно розписки від 11.03.2014, сторона відповідача наполягала на тому, що ніякого договору комісії на виконання якого відповідач отримала від позивача вказані грошові кошти, наразі укладено не було і тільки після укладення сторонами договору комісії, як визначено у розписці, позивач та відповідач набувають прав та обов»язків, зокрема, й право позивача на повернення суми попередньої оплати і в даному випадку саме позивач [PERSON] порушує зобов»язання згідно розписки, так як вона не направила жодних пропозицій щодо укладення договору (а.с.36-39). Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, судом встановлені наступі обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні достовірно встановлено та не оспорювалось представниками сторін в судовому засіданні, що 11.03.2013 [PERSON] отримала у [PERSON] у якості передоплати за договором комісії грошові кошти у сумі 500 доларів США та 1000,00 грн., - про що складено відповідну розписку (а.с.12). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, згідно рішення господарського суду м.Києва від 18.07.2013 в справі за позовом ФОП [PERSON] до ТОВ «Асоціація експортерів і імпортерів «ЗЕД», директором якої виступала [PERSON], про стягнення грошових коштів за невиконання доручень за договором комісії встановлено, що між вказаними сторонами укладено договір комісії №06/03-13 від 15.03.2013. Також, між сторонами було підписане доручення №1 до цього договору комісії в якому комітент доручає комісіонеру у класти від свого імені, в інтересах і за рахунок комітента контракт купівлі товарів - саджанців декоративних дерев та кущів. Квитанцією №9658834 від 20.03.2013 позивач оплатив відповідачу рахунок №110 на суму 27506,00 грн. та 275,06 грн. комісії банку. Відповідно до договору комісії позивач виконав взяті на себе зобов»язання сплативши відповідачеві виставлений ним рахунок. Згідно пункту 11 доручення №1 від 15.03.2013 відповідач зобов»язується здійснити передачу товару позивачу в строк до 10.04.2013, що станом на день подання до господарського суду позовної заяви виконано не було. Вказаним рішенням позовні вимоги задоволені частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 27506,00 грн. боргу за невиконання доручень за договором комісії, 275,06 грн. витрат послуг банку, 941,24 грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Зокрема, відмовлено (а.с.8), в задоволенні позовних вимог в яких позивач просила суд стягнути з відповідача 5000,00 грн. авансу за договором, що був одержаний згідно розписки від 11.03.2013 [PERSON] Разом із тим, суд вказав, що вказана сума, яка зазначена позивачем як аванс за договором, була одержана [PERSON], як фізичною особою, а не директором відповідача, що не може бути доказом по справі, тому такі позовні вимоги про стягнення з відповідача 5000,00 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню (а.с.6-11). Таким чином, зазначеним рішенням в господарському спорі встановлені відносини між сторонами по договору комісії №06/03-13 від 15.03.2013 та факт невиконання його умов комісіонером - ТОВ «Асоціація експортерів і імпортерів «ЗЕД» в особі директора [PERSON] Як уже зазначалось, відповідач [PERSON] не заперечувала факту отримання від позивача суми грошових коштів за вказаною розпискою від 11.02.2013. Також, сторони визнали, що вказаний договір являється єдиним договором комісії, іншого вони не укладали. Також встановлено, що 14.05.2013 відповідач [PERSON] отримала письмову вимогу від позивача, зокрема, також щодо повернення в еквіваленті національної валюти 5000,00 грн. відповідно до розписки, однак не виконала її і відмовляється її виконувати (а.с.14). Відповідно до ст.1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Згідно ч.1 ст.8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Оскільки чинним ЦК України не врегульовані питання щодо попередньо внесених коштів (авансу) за вказаним видом договорів, суд вважає за можливе застосувати за аналогією закону якими врегульовані положення подібних правовідносин, а саме вимоги ч.2 ст.693 ЦК України, відповідно до яких якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Крім того, відповідно до положень ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Як було встановлено, 11 березня 2013 року відповідач отримала від позивача 500,00 доларів США та 1000,00 грн. як передоплату за договором комісії, разом із тим, як встановлено в рішенні господарського суду м.Києва від 18.07.2013, його умови не виконані саме комісіонером - ТОВ «Асоціація експортерів і імпортерів «ЗЕД» в особі директора [PERSON]. А в даному судовому засіданні встановлено, що вона і отримала згідно розписки як предоплату по договору комісії вказані грошові кошти у позивача. А відтак, посилання сторони відповідача на неукладення договору комісії на передоплату якого вона отримала зазначені грошові кошти, є безпідставними. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.ч.1-2 ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, з [PERSON] згідно розписки від 11.03.2013 підлягає стягненню на користь позивача [PERSON]: 500,00 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 5499,05 грн. (із розрахунку 100 доларів США - 1099,81 грн.) та 1000,00 грн., а разом: 6499,05 грн. Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Разом із тим, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3000, 00 грн. витрат на правову допомогу, оскільки стороною відповідача не надано жодного доказу на підтвердження понесення вказаних витрат. Судові витрати розподіляються за правилами ч.1 ст.88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 8, 11, 202, 205, 207, 509, 526, 533, ч.2 ст.693, 1212 ЦК України та

Outcome: approved