Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Представник позивача АТ «Ощадбанк» звернувся до Мукачівського міськрайонного суду з позовом про стягнення з [PERSON] 13 795,53 гривень заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Позов мотивує тим, що 12.02.2016 року [PERSON] заявою № 292815 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно якої договір про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки № [NUMBER] від 19.06.2015 року, рахунку № [NUMBER] викладено в новій редакції. За заявою на встановлення відновлюваної кредитної лінії від 11.02.2016 року, позичальнику встановлено кредит на споживчі потреби на рахунок № [NUMBER] в розмірі 15 000,00 гривень, строком на 36 місяців, зі сплатою 30 % річних. Відповідач взяті на себе згідно договору зобов`язання не виконував належним чином, у зв`язку з чим станом на 04.12.2019 року за нею утворилася заборгованість в сумі 13 795,53 гривень, з яких: 10 348,07 гривень - основний борг, 1 955,54 гривень - заборгованість по відсоткам, 44,00 гривень - комісія, 1 156,15 гривень - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 111,14 гривень - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту, 159,51 гривень - витрати від інфляції. Оскільки, відповідач в добровільному порядку не сплатив заборгованість то позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. В прохальній частині позовної заяви міститься клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження (а.с.4). Відповідно до ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2019 року, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідача про розгляд справи, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України повідомлено про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Однак, у наданий судом строк та станом на 03 лютого 2020 року своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористалася, відзив на позов не подала, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до переконання, про задоволення позову на підставі наступного. Згідно заяви № 292815 від 12.02.2016 року про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, [PERSON] приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно якої договір про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки № [NUMBER] від 19.06.2015 року, рахунку № [NUMBER] викладено в новій редакції. За заявою на встановлення відновлюваної кредитної лінії від 11.02.2016 року, позичальнику встановлено кредит на споживчі потреби на рахунок № [NUMBER] в розмірі 15 000,00 гривень, строком на 36 місяців, зі сплатою 30 % річних (а.с.37-41, 21-36). Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з нормою ст. 526 ЦКзобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено в ст.1050 ЦК. Якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК). Згідно з ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач взяті на себе згідно договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб зобов`язання не виконував належним чином, у зв`язку з чим станом на 04.12.2019 року за ним утворилася заборгованість в сумі 13 795,53 гривень, з яких: 10 348,07 гривень - основний борг, 1 955,54 гривень - заборгованість по відсоткам, 44,00 гривень - комісія, 1 156,15 гривень - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 111,14 гривень - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту, 159,51 гривень - витрати від інфляції (а.с.5-8). Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за кредитним договором розрахована обґрунтовано, відповідно до вимог кредитного договору, будь-яких заперечень з даного приводу від відповідача на адресу суду не надійшло. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» підлягають задоволенню. Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача. Судом встановлено, що при подачі позовної заяви до суду, позивачем згідно з меморіальним ордером № 2419206208 від 12.12.2019 року сплачено судовий збір в сумі 1 921,00 гривень (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved