Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

Представник позивача, [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх дітей: [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] ( [INFO] , паспорт серія [NUMBER] виданий Орджонікідзевським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 24.03.2011 року, ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] ) є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) . [INFO] народився [PERSON] , його батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції (копія додається). [INFO] народився [PERSON] , його батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] видане Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. [PERSON] є одинокою матір`ю, відомості про батьків дітей в свідоцтвах про народження записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. На даний час [PERSON] разом з малолітніми дітьми тимчасово проживає на території Вільхівської сільської ради без реєстрації місця проживання. Стійких соціальних зв`язків [PERSON] території Вільхівської сільської ради не має, проживає разом зі співмешканцем [PERSON] ( [INFO] ) за адресою [ADDRESS] . [PERSON] ніде не працює, веде антисоціальний спосіб життя, не піклується про своїх малолітніх дітей, а також зловживає алкогольним напоями та вживає наркотичні засоби. Враховуючи спосіб життя Відповідача, беручи до уваги той факт, що вона виховує дитину інваліда, спеціалістами опікунської ради Виконавчого комітету Вільхівської сільської ради було прийнято рішення взяти під контроль сім`ю [PERSON] . Спеціалісти проводили профілактичну та роз`яснювальну роботу з Відповідачем, надавали їй роз`яснення чинного законодавства стосовно наслідків свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків. 23.10.2018року до Вільхівської сільської ради звернулася [PERSON] з проханням тимчасово влаштувати її дитину інваліда [PERSON] до спеціалізованого закладу для дітей у зв`язку з неможливістю забезпечити належний догляд за малолітньою дитиною. Одночасно у своїй заяві Відповідач вказує, що має намір пройти комплексне лікування та влаштуватися на роботу. Представниками Опікунської ради Вільхівської сільської ради було проведено обстеження умов проживання Відповідача за адресою [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання було встановлено, що умови проживання для малолітніх дітей створені частково. 24.10.2018року було проведено засідання опікунської ради на якому прийнято рішення про надання Відповідачу допомоги щодо підготовки необхідних документів для влаштування дитини інваліда [PERSON] (2012 року народження) до спеціалізованого закладу. 20.11.2018року на адресу Вільхівської сільської ради надійшла заява від мешканців с. Вільхівка, які проживають по сусідству з сім`єю Відповідача в будинку [ADDRESS] . Відповідно до заяви було встановлено, що в квартирі де проживає Відповідач з малолітніми дітьми, було проведено обшук працівниками поліції. В заяві також вказано, що під час обшуку в квартирі було вилучено складові для виготовлення наркотичних засобів. Також у заяві вказано, що під час обшуку було виявлено малолітнього [PERSON] якого було прив`язано мотузкою до ліжка. Враховуючи вищезазначені факти, представниками Опікунської ради Вільхівської сільської ради було проведено обстеження умов проживання Відповідача за адресою [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання було встановлено, що в квартирі присутній неприємний та їдкий запах невідомої речовини, зафіксовано відсутність опалення в помешканні, а також що умови проживання для малолітніх дітей створені частково. року було проведено засідання опікунської ради на якому прийнято рішення про продовження підготовки необхідних документів для влаштування дитини інваліда [PERSON] (2012 року народження) до спеціалізованого закладу, а також про необхідність повідомити службу у справах дітей Харківської районної державної адміністрації про вжиття заходів щодо захисту прав дитини [PERSON] (копія додається). Листом № 1172/02-11 від 21.11.2018 року було повідомлено службу у справах дітей Харківської районної державної адміністрації про факт проведення обшуку за адресою проживання Відповідача разом з малолітніми дітьми (копія додається). Одночасно, факт неналежного виконання [PERSON] батьківських обов`язків, підтверджується даними наданими у листі № 5978/119-93/01/20-18 від 20.11.2018 року від Липецького Вії ГУНГІ в Харківській області в якому зазначено, що під час проведення обшуку за адресою [ADDRESS] працівниками Липецького ВП Харківського ВП ГУ НП в Харківській області була виявлена малолітня дитина [PERSON] який був прив`язаний мотузкою до ліжка та знаходився без нижньої білизни, в квартирі незадовільні санітарні умови, відсутні продукти харчування. Враховуючи, що [PERSON] неналежним чином виконує, встановлені законом, обов`язки щодо забезпечення необхідних умов життя малолітніх дітей, постановою Харківського районного суду Харківської області по справі № 635/9020/18 від 21.12.2018 року було притягнуто [PERSON] до відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. Одночасно у рішенні суду зазначено, що [PERSON] провину у вчиненні адміністративного правопорушення не заперечувала. 04.12.2018року представниками служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації було проведено обстеження умов проживання Відповідача за адресою [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання було встановлено, що умови проживання для малолітніх дітей створені частково, присутній неприємний та їдкий запах невідомої речовини (можливо ацетону) та надано висновок про розгляд питання стосовно взяття малолітньої дитини [PERSON] на облік в службі як такого, що перебуває в складних життєвих обставинах та соціального супроводу сім`ї. Відповідно до листа № 19 від 05.12.2018 року було встановлено, що малолітній [PERSON] влаштований до КНП Харківської обласної ради «Обласний спеціалізований будинок дитини «Зелений гай». 10.09.2019року адвокатом Сніжко П.В. було направлено адвокатський запит до КНП Харківської обласної ради «Обласний спеціалізований будинок дитини «Зелений гай» з метою відшукування доказів злісного невиконання [PERSON] ( [INFO] ) обов`язків по догляду за малолітніми дітьми, або спростування вказаної інформації, але станом на дату подання позовної заяви відповідь не надана. Відповідно до розпорядження голови районної державної адміністрації № 124 від 26.04.2019року було влаштовано [PERSON] ( [INFO] ) до будинку дитини на термін до шести місяців . Відповідно до заяви від 04.12.2018 року та 01.06.2019 року встановлено, що малолітній [PERSON] ( [INFO] ) проживає з [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що свідчить про ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього [PERSON] . Відповідно до інформації наданої Вільхівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області, [PERSON] , успіхами малолітнього сина не цікавилася, навчальний заклад не відвідувала, на батьківських зборах була один раз у нетверезому вигляді.. Відповідно до Характеристики наданої Вільхівською загальноосвітньою школою I-III ступенів Харківської районної ради Харківської області на імя [PERSON] встановлено, що мати учня не приділяє уваги вихованню сина та не цікавиться його успіхами у навчанні. Вищезазначене свідчить про той факт, Відповідач не забезпечує малолітньому сину необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Умови проживання малолітніх дітей в квартирі залишилися без змін, тобто питанням налагодження відповідних санітарно-гігієнічних умов для належного проживання та виховання дітей Відповідач не займалася, що підтверджується актам обстеження умов проживання. 20.08.2019 року до Вільхівської сільської ради звернулася [PERSON] з проханням тимчасово влаштувати її малолітню дитину [PERSON] в Центр соціально психологічної реабілітації. Одночасно у своїй заяві [PERSON] вказує, що має намір пройти лікування від наркотичної залежності та влаштуватися на роботу та облаштувати житло для проживання малолітніх дітей. Враховуючи вищезазначені факти, представниками Опікунської ради Вільхівської сільської ради було проведено обстеження умов проживання Відповідача за адресою [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання було встановлено, що ліжка в квартирі застелено брудною білизною, в кімнатах брудно, в квартирі присутній неприємний та їдкий запах невідомої речовини, дитячі речі брудні, відсутня будь-яка їжа, скрізь брудний посуд, санвузол брудний та заставлений пляшками з невідомою речовиною. При обстеженні не було виявлено місць для занять та розвитку дитини, відсутні іграшки, книжки, канцелярські приладдя (копія додається). Враховуючи заяву [PERSON] в якій вона не заперечує факт наркотичної залежності, беручи до уваги докази зібрані під час обстеження умов проживання малолітніх дітей Відповідача, опікунською радою 21.08.2018 року було проведено засідання на якому прийнято рішення про необхідність звернення до суду з позовною заявою про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ). Представник позивача посилається на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, згідно яких, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України - мати, (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом ст.ст. 9, 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, як принциповим положенням визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень житгя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8, ст. 11, ст. 12, ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. В пункті 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно роз`яснень, які містяться в абз.2 п.18 приведеної вище постанови Пленуму, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так. у п. 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» (від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і , дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, кі можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йохансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, п. 78.) Практика Європейського суду з прав людини встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обгрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї, (рішення у справах «Савіни проти України» від 18 грудня 2008року та «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги повністю підтримав, просив позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Судом встановлено , що за висновком Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 24.12.2019 року доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Представники третіх осіб до судового засідання не з`явилися, до суду надано письмовий висновок щодо розв`язання спору та пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечень не надано. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , [PERSON] народився [INFO] , їх батьками відповідно є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] / свідоцтва про народження [NUMBER] /. Відповідно до Висновку Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 24.13.2019 року, доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь - яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст.6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст.164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п 16 ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до висновку що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками стосовно своїх дітей та ухиляється від їх виконання, а тому, враховуючи якнайкращі інтереси дитини, суд вважає за необхідне позбавити його батьківських прав відносно дітей. Даний висновок суду ґрунтується на зібраних у справі доказах, наведених вище, з урахуванням обґрунтованого висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. Крім того, відповідно до ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частинами 1, 2 ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище сторін, відсутність даних про перебування на утриманні у платника аліментів неповнолітніх дітей, інших непрацездатних осіб. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, ст.ст.141, 150, 164, 166, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved