Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Представник позивача 27.09.2011 року звернувся з позовом, в якому просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за наданим кредитом у розмірі 27797,62 грн. та судові витрати. В позові посилався на те, що між ВАТ «БТА БАНК», правонаступником якого є ПАТ «БТА БАНК», та відповідачкою [PERSON] 20.07.2007 року був укладений Кредитний договір №177/07-К, на підставі якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 25000,00 грн. з кінцевим терміном погашення кредитних до 20.01.2009 року зі сплатою 27 % річних за користування грошовими коштами. Однак на порушення умов кредитного договору позичальниця не виконує зобов'язання по поверненню кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем. Відповідач [PERSON], який є поручителем за вказаним кредитним договором на підставі Договору поруки №177/07-К (ДП) від 20.07.2007 року, також добровільно не погасив заборгованість, що виникла по кредитному договору. Оскільки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, позивачем був пред'явлений даний позов до відповідачів як до солідарних боржників. В судовому засіданні представник позивача після скасування 08.01.2014 року заочного рішення від 21.11.2011 року по даній справі позовні вимоги в повному обсязі підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не погодився із заявленими позовними вимогами щодо нього, посилаючись на те, що на момент пред'явлення позивачем вимог до нього як поручителя його порука за кредитним договором у зв'язку зі спливом строку згідно з ч.4 ст.559 ЦК України була припинена, оскільки кредитор протягом 6 місяців від настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до нього як поручителя. Також в порядку повороту виконання рішення відповідач просив повернути утриманий з його зарплати виконавчий збір в сумі 1030,54 грн. за виконавчим провадженням з виконання виконавчого листа за заочним рішенням. Відповідачка судове засідання не з'явилась, будучі повідомленою у передбаченому законом порядку про розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. За правилами ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку Судом встановлено, що 20.07.2007 року між ВАТ «БТА БАНК», правонаступником якого є ПАТ «БТА БАНК», та відповідачкою [PERSON] був укладений Кредитний договір №177/07-К, на підставі якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 25000,00 грн. з кінцевим терміном погашення кредитних до 20.01.2009 року зі сплатою 27 % річних за користування грошовими коштами. Відповідно до п.7.1 Кредитного договору позичальниця зобов'язалася в порядку та строки згідно з графіком повернення кредиту і сплати процентів повернути кредит та сплатити за користування ним проценти, які відповідно до п.6.2. Кредитного договору нараховуються на фактичну заборгованість за кредитом. В якості забезпечення виконання зобов'язань, взятих позичальницею перед позивачем за Кредитним договором, 20.07.2007 року, між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений Договір поруки №177/07-К (ДП). Згідно з п.1.1 Договору поруки відповідач [PERSON] на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за зобов'язаннями відповідачки [PERSON], які виникають з умов кредитного договору в повному обсязі. Відповідно до п. 1.3., 1.4 Договору поруки поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі за повернення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених у кредитному договорі. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Встановлено, що банк виконав свої зобов'язання за Кредитним договором в повному обсязі та здійснив видачу кредитних коштів. Однак грошові кошти для погашення заборгованості ні позичальником, ні поручителем у передбачений строк сплачені не були. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором. Оскільки у передбачені строки позичальниця зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, тому станом на 12.09.2011 року утворилась заборгованість, яка становить 27797,62 грн., та включає в себе: 6303,23 грн. - прострочена заборгованість основної суми боргу; 3037,93 грн. заборгованість за сплатою процентів; 17736,28 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту та процентів. Проте, згідно з ч.3 ст.551 ЦК України суд має право зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником. Отже, враховуючи, що розмір пені є значно високим по відношенню до розміру заборгованості за основним боргом, а також доволі високий ступінь виконання зобов'язання відповідачкою, суд вбачає підстави для зменшення розміру пені за несвоєчасне погашення кредиту до 736,28 грн. Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 10.11.2011 року N 15-рп/2011 вважає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позову та вважає, що на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Кредитним договором №177/07-К від 20.07.2007 року в загальному розмірі 10797,62 грн. (6303,23 грн. - простроченої заборгованість основної суми боргу; 3037,93 грн. - заборгованість за сплатою процентів; 736,28 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту та процентів), а також згідно зі ст.88 ЦПК України сума сплаченого позивачем держмита пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 107,97 грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ в розмірі 120,00 грн. Таким чином, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про обґрунтованість пред'явлених вимог до відповідачки [PERSON] Однак щодо пред'явлених вимог до відповідача [PERSON] та викладених останнім заперечень проти позову слід зазначити наступне. Так, ст. 554 ЦК України встановлює, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п. 1 Договору поруки №177/07-К (ДП) від 20.07.2007 року, укладений між відповідачем та ВАТ «БТА БАНК», у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань за Кредитним договором, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодування всіх збитків. Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з невиконання позичальницею та поручителем у передбачені строки зобов'язань за вказаним кредитним договором, позивач надіслав листи-повідомлення на адресу відповідачки - 14.04.2010 року, та на адресу відповідача - 22.02.2008 року та 14.03.2008 року, які містили вимоги щодо погашення заборгованості протягом 30 днів з моменту отримання даної вимоги, тобто після встановленого кінцевого терміну виконання зобов'язань за кредитним договором - 20.01.2009 року позивач надіслав вимогу, датовану 14.04.2010 року, про усунення порушення щодо повного погашення кредиту лише позичальниці. Згідно з ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Так, відповідно до п.1.1 Кредитного договору №177/07-К від 20.07.2007 року позивач надав відповідачці кредитні кошти у розмірі 25000 грн. з відповідним графіком погашення кредиту та встановленим кінцевим терміном погашення до 20.01.2009 року. За умовами Договору поруку №177/07-К (ДП) від 20.07.2007 року відповідач взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за зобов'язаннями відповідачки, які виникають з умов зазначеного вище кредитного договору. Так, згідно з умовами п.6.1 Договору поруку №177/07-К-ДП від 20.07.2007 року встановлено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою банку та діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором та будь-якими додатковими угодами до нього. Таким чином, вбачається, що дія договору поруки припиняється після повного виконання позичальником або поручителем боргових зобов'язань за цим договором. Разом з тим, у п.24 постанови №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Так, пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За таких обставин, враховуючи викладене та те, що вимога про виконання зобов'язань за Кредитним договором №177/07-К від 20.07.2007 року, кінцевий строк виконання якого було встановлено до 20.01.2009 року, була пред'явлена шляхом подання позову лише 27.09.2011 року, тобто понад шість місяців з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі, що свідчить про настання наслідків, встановлених ч.4 ст.559 ЦК України, та припинення солідарного обов'язку поручителя щодо зобов'язань за даним кредитним договором перед позивачем. Суд не приймає до уваги доводи представника позивача, що відповідачу вимога про погашення боргу не була вручена, оскільки за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання по [ADDRESS] не проживає, а за умовами п.7.4.1 Договору поруки він мав обов'язок повідомляти про зміну свого місця проживання, місцезнаходження, поштових та банківських реквізитів, а також інших обставин, здатних вплинути на виконання зобов'язань за цим договором. Між тим, позивачем не було надано доказів і своєчасного направлення відповідачу відповідної вимоги навіть за його місцем реєстрації, що свідчить про не обґрунтованість пред'явлення позовних вимог до останнього. За змістом ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Вживаний законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України термін «порука» використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. З врахуванням викладеного вище, висновків суду про припинення поруки, суд вважає, що представник позивача не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування права вимоги до відповідача як солідарного боржника за Кредитним договором №177/07-К від 20.07.2007 року, тому вважає позовні вимоги пред'явлені до останнього необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо повороту виконання рішення, в порядку якого відповідач просив повернути утриманий з його зарплати виконавчий збір в сумі 1030,54 грн. за виконавчим провадженням щодо виконання виконавчого листа за заочним рішенням, то слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст.380 ЦПК України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням. Таким чином, під поворотом виконання слід розуміти повернення позивачем відповідачеві всього одержаного ним за скасованим (зміненим) рішенням, який можливий, у разі якщо позивач одержав від відповідача в порядку виконання рішення майно або грошові кошти; виконане рішення скасовано судом апеляційної чи касаційної інстанції чи змінено із задоволенням позовних вимог в меншому розмірі. Разом з тим, судом встановлено, що позивач не одержував від відповідача в порядку виконання рішення грошових коштів, а з нього в межах примусового виконання заочного рішення був лише стягнутий виконавчий збір, який відповідно до п.6 ст.28. Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, повертається боржникові. При цьому в разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа, постанова про стягнення виконавчого збору має бути скасована за поданням державного виконавця начальником відповідного органу державної виконавчої служби.

Outcome: partial