Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Представник позивача 03.05.2018 року звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], а також про стягнення з відповідача аліментів на користь неповнолітньої [PERSON] на її особистий рахунок, в розмірі 1/3 частини від усіх доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову й до досягнення дитиною повноліття. З позовної заяви вбачається, що в КЗ «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» навчається та знаходиться на повному державному забезпеченні [PERSON], [INFO], матар'ю якої є [PERSON]. З 01.09.2015 року на підставі направлення Департаменту освіти і науки Одеської облдержадміністрації № 295 від 01.09.2015 р. дівчинка була направлена до Михайлівської спеціальної загальноосвїттої школи-інтернату І-П ступенів. Відповідно до направлення Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації за № 37/4 від 01.06.2017 р. [PERSON] була переведена до комунального закладу « Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-П ступенів» де знаходиться на повному державному забезпеченні по теперішній час. За період перебування [PERSON] в нашому навчальному закладі мати лише один раз відвідала дитину, більше жодного разу не дзвонила, не цікавилась долею, життям, здоров'ям, навчанням своєї доньки. Не приймала участі в вихованні [PERSON], не надавала матеріальної допомоги. Не повідомляла адміністрації школи-інтернату причину своєї відсутності з жовтня 2015 року. [PERSON] повністю ухилилась від виконання своїх батьківських обов'язків, станом на 03.05.2018 р. не створила умов та не виявила бажання повернута дитину в сім'ю. Представник позивача, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, однак від неї на адресу суду надійшла заяви, відповідно до якої вона зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, за викликом суду в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення судового розгляду або проведення розгляду справи за її відсутності суду не надала. Представник третьої особи, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, однак в матеріалах справи є заява про розгляд справи за відсутності представника (а.с. 25). Згідно ст. 224 ЦПК України - у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: [INFO] народилась [PERSON], матір'ю якої вказана [PERSON], про що було складено відповідний актовий запис за № 104, що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 05.04.2018 року. Відповідно до довідки № 55, виданої КЗ «Кілійської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІ ступенів» 27.04.2018 року, [PERSON], [INFO] дійсно навчається в Кілійській спеціальній школі-інтернат з 26.05.2017 року. У відповідності до направлення №37/1, виданої директором Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації від 01.06.2017 року [PERSON], [INFO] направлено в 3 клас для подальшого навчання і виховання в школі-інтернаті. Відповідно до доповідних записок заступника директора з виховної роботи Кілійської школи-інтернат від 18.10.2017 року та 11.03.2018 року, з моменту прибуття до школи [PERSON], [INFO], її не відвідувала мати, родичі, знайомі. Дитиною не цікавилися, не приймали участь в навчанні та вихованні дитиною, не телефонували, не листувались. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON], [INFO], складеного Саратською районною державною адміністрацією Одеської області 07.02.2018 року за № 02-34/169, орган опіки та піклування вважає, що є всі підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як зазначено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Фактичні обставини справи свідчать про те, що відповідач, яка є матір'ю неповнолітньої дитини, фактично самоусунулась від її належного утримання та виховання і не бажає змінити своє ставлення до виконання батьківських обов'язків, незважаючи на неодноразові бесіди стосовно необхідності змінити відношення до виховання. У зв'язку з чим суд приходить до висновку про свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов'язками та, відповідно, про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні її неповнолітньої дитини. Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст. 182 СК України При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Позивачем не надано доказів стосовно того, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, що є підставою для стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі, тому суд визначає розмір належних до стягнення з нього аліментів на утримання дитини у частці від заробітку, як те встановлено положеннями ст. 183 СК України, та з урахуванням обов'язку батьків брати участь в їх утриманні, вважає такими, що підлягають до стягнення з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку /доходу/, а позов частковому задоволенню. В ст. 79 ЦПК України зазначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанція звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вищезазначене суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON], [INFO], судовий збір в розмірі 704,80 гривень в дохід держави.

Outcome: partial