Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом і просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «НЗФ» заборгованість за невідпрацьовані дні відпустки в розмірі 3034,26 грн.. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій підтримує позов в повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді. Відповідач - [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 21.12.2008 року відповідно до Наказу № 604 [PERSON] був прийнятий на роботу на ВАТ «Нікопольський завод феросплавів» (далі - ПАТ НЗФ або позивач) провідником ПРС, у структурний підрозділ товариства - загін відомчої воєнізованої охорони служби економічної безпеки (ЗВВО СЕБ). За період роботи, який дає право на щорічну відпустку, тобто з 21.12.2014 року до 21.12.2015 року, відповідач використав 28 календарних днів щорічної відпустки з 05.01.2015 року до 23.01.2015 року - першу частину (18 календарних днів), та з 02.05.2015 року по 13.05.2015 року - другу частину відпустки (10 календарних днів). З 14.05.2015 року [PERSON] не з'являвся на роботу без поважних причин, виправдувальних документів не надав, на телефоні дзвінки не відповідав. Тричі при перевірці дотримання лікарняного режиму (комісією в складі робітників ЗВВО СЕБ) [PERSON] не було вдома. Ігнорував повідомлення начальника загону та голови цехового комітету про засідання цехового комітету, призначених на 20.08.2015 року та 27.08.2015 року для вирішення питання його звільнення. За фактами прогулів, вчинених [PERSON], повноважений орган підприємства звернувся з поданням до профспілки про надання дозволу на звільнення [PERSON] згідно п. 4 ст. 40 КЗпП. Профспілковий комітет служби економічної безпеки протоколом від 27.08.2015 року № 30 дав згоду керівництву заводу на звільнення з роботи [PERSON] згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. Наказом № 445 від 08.09.2015 про звільнення відповідача згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України [PERSON] було звільнено з заводу з 14.05.2015 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Під час звільнення, при проведенні розрахунку з працівником, за відповідачем виникла заборгованість перед підприємством в розмірі 3034,26 грн. за невідпрацьовані дні відпустки згідно розрахункового листа та довідки-рахунку у кількості 16 календарних днів. Відповідно до п. 2 ст. 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідпрацьовані дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в п. 3, 5, 6 ст. 36 і п. 1, 2, 5 ст. 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з виходом на пенсію. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», не утримані при звільненні суми за невідпрацьовані дні використаної працівником відпуски не можуть бути стягнені з нього судом у тому разі, коли трудовий договір припинено з підстав, зазначених у п. 3, 5, 6 ст. 36, п. 1, 2, 5 ст. 40 КЗпП, а також при направленні на навчання та у зв'язку з виходом на пенсію. Роботодавець може звернутися із зазначеними вимогами до суду стосовно до ч. 2 ст. 233 КЗпП протягом одного року з дня виникнення права на відрахування відповідних сум. Відповідно до п. 2.7 Положення про порядок розрахунку і виплати грошової винагороди при наданні щорічної відпустки (дане положення є додатком № 4 до Колективного договору ПАТ НЗФ на 2013 - 2014 рік, яке діє на даний момент), у всіх випадках звільнення, окрім випадків, зазначених у п. 2.6 цього Положення, з виплат остаточного розрахунку працівника, який використав щорічну відпустку у поточному році, але на час звільнення не має права на щорічну відпустку повної тривалості, утримується сума грошової винагороди за невідпрацьований час. За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «НЗФ» заборгованість за невідпрацьовані дні відпустки в розмірі 3034,26 грн.

Outcome: approved