Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що КБ «Приватбанк» уклав із відповідачем кредитний договір № MRXRRF128270613 від 11 вересня 2011 року, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 1911,79 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на прийняття Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, відповідно до яких він повинен щомісячно сплачувати кредит та нараховані відсотки, комісію та інші витрати. Порядок та умови погашення кредиту, відсотків, комісії та відповідальність за порушення умов кредитування передбачено умовами договору від 11 вересня 2011 року. Однак відповідач не виконав своїх зобовязань, на підставі чого заборгував банку суму наданого кредиту, відсотки, комісію, пеню та штрафи у загальному розмірі 4955,21 грн. Враховуючи, що добровільно сплатити суму боргу відповідач не бажає, представник позивача просив стягнути зазначену суму боргу з відповідача разом із судовими витратами на користь банку. Представник позивача, яка діє на підставі довіреності, [PERSON], у судове засідання не зявилась, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за її відсутності, наполягаючи при цьому на задоволені поданого позову та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленим про час та місце слухання справи належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановлячи заочне рішення. Тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. На підставі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Факт укладення договору споживчого кредитування 11 вересня 2011 року між сторонами по справі підтверджується копією заяви позичальника № MRXRRF128270613 від 11 вересня 2011 року, з якого вбачається надання КБ «Приватбанк» [PERSON] кредиту в сумі 1911,80 грн. строком до 10 квітня 2013 року зі сплатою відсотків за використання грошових коштів в розмірі 0,12 % на рік на суму залишку кредиту, а також щомісячної винагороди в сумі 50,28 грн. При цьому в разі порушення позичальником зобовязань з погашення кредиту він зобовязаний сплачувати пеню за кожен день прострочення згідно розміру, визначеному в Умовах та правилах. Своїм підписом відповідач також підтвердив згоду на Умови та правила надання споживчого кредиту та Тарифи банку, що є разом із заявою позичальника договором кредитування (а. с. 5). Зміна назви юридичної особи КБ «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи ПАТ «КБ «Приватбанк» та статутом позивача (а. с. 20, 21). Згідно до п. 1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг при порушені позичальником строків платежу за кредитним договором він повинен сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми боргу (а. с. 10). На підставі п. 2.4.5.1 Умов та правил надання банківських послуг в разі несвоєчасного погашення боргу з кредиту позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочки (а. с. 12). Зазначені розмірі неустойки (пені та штрафів) при порушенні умов кредитного договору позичальником вказані також у Тарифах банку (а. с. 13). За положеннями ст. 599 ЦК України, за якими зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, та з урахуванням умов договору від 11 вересня 2011 року суд дійшов висновку, що угода між сторонами про надання кредиту є чинною, тому повинна виконуватись згідно діючого законодавства та умов укладеного сторонами договору. За довідкою-розрахунком позивача вбачається, що у відповідача станом на 4 серпня 2015 року мається заборгованості за кредитним договором від 11 вересня 2011 року перед КБ «Приватбанк» у загальному розмірі 4955,21 грн., з яких заборгованість по кредиту 1160,87 грн., заборгованість по відсоткам 0,81 грн., борг з комісії 546,08 грн., борг з пені 2535,30 грн., а також штраф фіксований 500 грн. та штраф відсотковий 212,15 грн. (а. с. 4). Факт наявності заборгованості у позичальника у вказаному вище розмірі з кредиту, відсотків, комісії та неустойки підтверджується умовами договору кредитування від 11 вересня 2011 року. Суд однак зазначає, що за ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Однак умовами договору від 11 вересня 2011 року закріплена подвійна цивільна відповідальність позичальника одного виду за одне й те саме правопорушення, тобто відповідальність позичальника сплатити за порушення строків платежу за кредитним договором банку штрафи в розмірі 500 грн. та 5% від суми боргу відповідно. Натомість згідно положень ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. На підставі переліченого суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог банку в частині стягнення з відповідача фіксованої суми штрафу в розмірі 500 грн. за кредитним договором, оскільки поняття фіксованого штрафу, що закріплене в умовах надання споживчого кредиту, не відповідає поняттю штрафу, закріпленому в нормах цивільного законодавства, та є подвійною цивільною відповідальністю одного виду за одне й те саме правопорушення. Також суд вважає, що до правовідносин, що склались між сторонами необхідно застосувати Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року із змінами та доповненнями від 12 лютого 2015 року. Так за ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. В п. 5 ст. 11 «Прикінцевих та перехідних положень» вказаного Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема, затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Згідно ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції - визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Згідно Наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ № 33/6/а від 7 жовтня 2014 року «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). На виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» 30 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено «Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», згідно п. 20 ч. 1 якого місто Маріуполь Донецької області входить до «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». За матеріалами справи відповідач зареєстрований та постійно мешкає в м. Маріуполі з 26 квітня 2009 року, тому на нього розповсюджуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», які є чинними. З урахуванням наведеного суд вважає необхідним відмовити ПАТ «КБ «Приватбанк» у його вимогах до відповідача щодо стягнення суми відсоткового штрафу за порушення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором, а також відмовити позивачу у стягненні суми боргу з пені, нарахованої після 14 квітня 2014 року, оскільки зазначені вимоги банку суперечать ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», бо зазначені суми неустойки були нараховані позивачем вже після 14 квітня 2014 року, а після набрання чинності Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не були банком скасовані, чого вимагає цей Закон. Зважаючи на розрахунок, наданий представниками КБ «Приватбанк» суд дійшов висновку, що з 31 липня 2013 року по 4 серпня 2015 року, тобто за 734 дні, відповідачу була нарахована пеня в розмірі 1880,25 грн, яка в середньому становить по 2,56 грн. у день (1880,25 / 734 = 2,56). Таким чином, оскільки з 14 квітня 2014 року по 4 серпня 2015 року минуло 478 днів, то за цей час позивачем була нарахована неправомірно відповідачу пеня в сумі 1223,68 грн. (478 х 2,56 = 1223,68). З огляду на наведений судом розрахунок вбачається, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку становить 1311,62 грн. (2535,30 1223,68). На підставі переліченого судом встановлено у судовому засіданні факт наявності у відповідача відповідальності перед ПАТ «КБ «Приватбанк» за невиконане зобовязання по кредитному договору від 11 вересня 2011 року на загальну суму 3019,38 грн. (1160,87 + 0,81 + 546,08 + 1311,63), що складається з боргу за кредитом, процентами, за комісією та визначеного судом розміру пені. Таким чином позовні вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк», заявлені до відповідача, підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення на користь банку з позичальника заборгованості за кредитним договором від 11 вересня 2011 року в сумі 3019,38 грн. Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі п. 36 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (навіть, якщо його було сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір»). Згідно копії платіжного доручення представниками банку було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. за подання до суду вказаного позову, на підставі чого на користь банку з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору відповідно до частки задоволених вимог в сумі 148,43 грн. (243,60 / 4955,21 х 3019,38 = 148,43).

Outcome: partial