Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просить стягнути з відповідачів на його користь матеріальну та моральну шкоду завдану позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати пов`язані зі сплатою судового збору та дослідженням судовим експертом транспортного засобу, вимоги обґрунтовує тим, що 11 червня 2019 року в м. Одесі по Першому Китобійному провулку водій [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «DAF» F65, р.н. [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , під час руху заднім ходом не впевнився в безпечності маневру, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Hyundai Sanata Fe» р.н. [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Hyundai Sanata Fe» р.н. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 06.08.2019 року [PERSON] було визнано винним у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді. Висновком експерта №106-19 від 26 червня 2019 року встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого позивачу - власнику автомобіля марки «Hyundai Sanata Fe» р.н. [NUMBER] нанесеного в результаті подій які відбулись 11 червня 2019 року становить 161 800,67 грн., тому представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом. 24.07.2020 року до Біляївського районного суду Одеської області надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] , який просив відмовити у задоволені позову [PERSON] посилаючись на те, що представник позивача зазначаючи в позові розмір матеріальної шкоди, посилається на висновок експерта № 106-19 по дослідженню колісного транспортного засобу HYUNDAI SANATA FE р.н. [NUMBER] , але зазначений висновок не відповідає вимогам ч. 7 ст. 102 ЦПК України, а саме не має відомостей про попередження експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, тому зазначений висновок не відповідає вимогам допустимого доказу, є неналежним доказом, а тому не повинен враховуватись судом. Крім того відповідач не погоджується із розрахунками вартості матеріального збитку, які викладені у висновку експерта № 106-19 та вважає їх завищеними, оскільки не враховано фактичний коефіцієнт фізичного зносу складових автомобіля HYUNDAI SANATA FE р.н. [NUMBER] , експерт у своєму висновку вказав вартість нового автомобіля HYUNDAI SANATA FE ігноруючи те, що досліджуваний автомобіль має 161022 км. При цьому відповідач зазначив що середньорічний пробіг досліджуваного автомобіля становить 27,6 тис. км, що на 6,6 тис. км. більше ніж передбачено середньорічним нормативним пробігом. Враховуючи зазначене відповідач вважав за необхідне призначити автотоварознавчу експертизу по вищевказаній справі з метою встановлення об`єктивного розміру завданого позивачу розміру матеріального збитку (а.с. 81-83). Ухвалою Біляївського районного суду від 10 вересня 2020 року клопотання [PERSON] про проведення авто-товарознавчої експертизи по вищевказаній цивільній справі було повернуто у зв`язку з несплатою судового збору відповідачем. Позивач та ого представник в судовому засіданні на задоволені позовних вимог наполягали, також представник позивача зазначив, що вважає за можливе позовні вимоги розділити на двох осіб, а саме до сплати [PERSON] віднести 90%, а до сплати [PERSON] віднести 10%. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін по справі прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 06.08.2019 року постановою Київського районного суду м. Одеси було визнано виним [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 11.06.2019 року о 14 годинні 30 хвилин, внаслідок порушення [PERSON] п. 10.9 «Правил дорожнього руху України», а саме водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «DAF» р.н. [NUMBER] по пров. Перший Китобійний в м. Одеса, під час руху заднім ходом, не впевнився в безпечності маневру, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Hyundai Sanata Fe» р.н. [NUMBER] , який рухався позаду, що призвело до пошкодження транспортних засобів (а.с. 15). Транспортний засіб «DAF» р.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 13-14). Відповідно до висновку експерта № 106-19 по дослідженню колісного транспортного засобу HYUNDAI SANATA FE реєстраційний номер [NUMBER] від 26 червня 2019 року, вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля HYUNDAI SANATA FE реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулась 11.06.2019 року, визначається рівною 161800,67 грн. (а.с. 16-42). Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому матеріальної шкоди. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] 11.06.2019 року здійснював керування а/т «DAF» F65, р.н. [NUMBER] на підставі посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційного документа, виданого на ім`я [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Щодо наявності підстав для покладення відповідальності за завдану шкоду на відповідача - власника транспортного засобу - [PERSON] - то суд не вбачає підстав для визнання відповідача володільцем джерела підвищеної небезпеки у розумінні статті 1187 ЦК України, оскільки джерелом підвищеної небезпеки є не саме майно (автомобіль), а діяльність, пов`язана з його використанням (тобто керування т/з з порушенням ПДР України) і відповідальною за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, є особа, яка здійснює цю діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка керує транспортним засобом на відповідній правовій підставі. Сам по собі той факт, що відповідач є власником транспортного засобу і відповідно має право володіти та користуватись своїм майном (на що послався позивач), не означає здійснення ним у даному випадку діяльності, яка є джерелом підвищеної небезпеки. Встановлено, що станом на момент ДТП, відповідач - [PERSON] не здійснював діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не вчиняв будь-яких протиправних, винних по відношенню до позивача дій, внаслідок яких би позивачу було завдано шкоду. Принаймні позивач наявності таких обставин не довів. Позивач не довів наявності будь-якої вини власника авто. Посилання позивача, що саме [PERSON] , як власник т/з є володільцем джерела підвищеної небезпеки і що саме він повинен відповідати за шкоду завдану його майном іншій особі, - є таким, що не відповідає закону. У даному випадку відсутня сукупність таких обставин, які є обов`язковими для покладення на особу відповідальності за завдану шкоду: протиправність дій відповідача та причинно-наслідковий зв`язок безпосередньо між діями відповідача - [PERSON] і шкодою, завданою позивачу. Таким чином, відсутні підстави для покладення на відповідача - [PERSON] відповідальності за шкоду, заподіяну позивачу в наслідок ДТП, як за ст.1187 ЦК України, так і за ст. 1166 ЦК України. Позивачем не доведено наявність трудових відносин між власником транспортного засобу і водієм, тому відсутні підстави для застосування правил, встановлених статтею 1172 ЦК України. Так само не встановлено інших законних підстав для покладення на власника автомобіля відповідальності за завдану шкоду. Згідно ч. 1, ч. 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевказане, підстав для стягнення з [PERSON] (як власника транспортного засобу) шкоди, заподіяної позивачу, в межах заявлених позовних вимог не встановлено. Статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial