Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов мотивує тим, що він є власником житлового будинку, що розташований за адресою м. Канів вул. Яреми Галайди,26. У данному будинку зареєстрований але фактично не проживає його син [PERSON] відповідач [PERSON] з січня 2016 року і по даний час в данному будинку не проживає, всі обовязки по його утриманні.- плату за комунальні послуги за весь час проживання та утримання будинку в належному стані , поточний ремонт- несе сам позивач.Реєстрація відповідача за вказаною вище адресою перешкоджає отримати йому субсидію Так як відповідач не відомо де знаходиться на даний час та не допомагає позивачу сплачувати рахунки комунальних служб, то він сам змушений це робити, через що в нинішній час в нього виникають матеріальні труднощі. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачу не чинив. Просить суд визнати [PERSON] Володимировича1981 року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою вул. Яреми Галайди у м. Каневі Черкаської області. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задоволити. Належно повідомлений через засоби масової інформації відповідач, в судове засідання не з'явилася з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи зайого відсутності суду не надав, тому суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно правовими актами. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено на підставі свідоцтва № 1108 на право особистої власності на жилий будинок позивач є власником будинку № 26 по вул. Яреми Галайди в м. Каневі Черкаської області ( а.с.6) В будинку № 26 по вул. Яреми Галайди в м. Каневі , що належить [PERSON] зареєстрований відповідач по справі [PERSON]. Факт того, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки підтверджено довідкою, в якій надані свідчення сусідів за місцем прописки, яка засвідчена в.о.керуючого справами виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області [PERSON] [PERSON] (а.с. 7). З огляду на це, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, маютьправо розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Суд вважає, що та обставина, що відповідач залишається зареєстрованим у будинку, не оплачує комунальні послуги, порушує права позивача, оскільки перешкоджає вільному володінню й розпорядженню своєю власністю. Тому суд вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку, тим більше, що у відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved