Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] за дорученням [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги мотивує тим, що 06.07.2011 року його прийняли на роботу на ПАТ «Азот» слюсарем-ремонтником 4-го розряду цеху захисних покриттів. 12.09.2011 він був переведений старшим майстром дільниці зі встановлення риштувань цеху захисних покриттів. 24.11.2012 року він був переведений начальником цеху захисних покриттів. 20.04.2017 року цех захисних покриттів перейменовано на цех антикорозійних сполук і покриттів. 29.05.2017 року він звільнився з роботи за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, про що було видано в день його звільнення відповідний наказ № 548-вк від 29.05.2017 року. На час його звільнення у ПАТ «Азот» існувала заборгованість перед ним по виплаті заробітної плати за період з лютого 2017 року по травень 2017 року в розмірі 32690,00грн. , в зв'язку з чим він звернувся з позовом до суду. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкас від 05.02.2018 року було задоволено позов та стягнуто з ПАТ «Азот» на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 32690,46 грн. 05.04.2018 року на картковий рахунок [PERSON] на підставі платіжного доручення № 169 від 05.04.2018 року була зарахована сума 32690,46 грн. як погашення заборгованості згідно виконавчого листа Придніпровського райсуду м. Черкаси № 711/11265/17 від 14.03.2018 року. Просить суд стягнути з ПАТ «Азот» на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 176141грн. 02 коп. Представник позивача за дорученням [PERSON] в судове засідання не з'явився. До початку слухання справи надав заяву про слухання справи за його відсутності. Також вказав, що позов підтримує та просить його задоволити. Представник ПАТ «Азот» в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Надали суду відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до трудової книжки Серії [NUMBER], [PERSON] 06.07.2011 року прийнятий на роботу на ПАТ «Азот» слюсарем-ремонтником 4-го розряду цеху захисних покриттів. 12.09.2011 він був переведений старшим майстром дільниці зі встановлення риштувань цеху захисних покриттів. 24.11.2012 року він був переведений начальником цеху захисних покриттів. 20.04.2017 року цех захисних покриттів перейменовано на цех антикорозійних сполук і покриттів. 29.05.2017 року [PERSON] звільнився з роботи за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, про що було видано в день його звільнення відповідний наказ № 548-вк від 29.05.2017 року. В день звільнення розрахунок з позивачем проведений не був. 05 лютого 2018 року Придніпровським районним судом м. Черкаси було винесено рішення по справі № 711/11265/17 (Провадження № 2/711/519/18), яким стягнуто з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 32690,46 грн. з відрахуванням всіх обов'язкових платежів, передбачених законом. Відповідно до платіжного доручення № 169 від 05.04.2018, 05.04.2018 відповідач здійснив погашення заборгованості по заробітній платі перед позивачем шляхом перерахування коштів. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України відповідач повинен був у день звільнення [PERSON] виплатити всі належні йому суми, а в разі спору про розмір цих сум виплатити не оспорювану ним суму, однак цього не зробив. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законом України «Про оплату праці». Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та інш. нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 ч.1 КЗпП України). Як передбачено ст. 116 згаданого Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП). Крім того, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК відповідачем не надано суду ніяких доказів того, що у порушенні прав позивача на своєчасне отримання заробітної плати відсутня вина відповідача. До того ж, під час розгляду справи не встановлено вини позивача [PERSON], як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки розрахунку по заробітній платі. При цьому суд вважає, що сам по собі факт відсутності коштів на підприємстві, як підстава для звільнення від відповідальності за порушення строків розрахунку по заробітній платі, є необґрунтованими. В цьому контексті суд звертає увагу, що у своїй практиці Верховний Суд України неодноразово зазначав, що аналіз змісту ст.ст. 116, 117 КЗпП дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України (постанова №6-2163цс16 від 31.05.2017 року, №6-259цс17 від 13.03.2017 року). Аналогічні роз'яснення викладені і в п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Наявність арешту на рахунках відповідача, що накладений постановами державного виконавця від 29.05.2017 року, 31.08.2017 року, 17.11.2017 року не виправдовує затримку розрахунку при звільненні, оскільки частина з цих арештів була накладена вже після того як мав відбутись розрахунок з позивачем. До того ж відповідачем не надано доказів відсутності у відповідача коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований. Враховуючи, що відповідачем - ПАТ «Азот» до теперішнього часу так і не здійснено повного розрахунку з позивачем [PERSON], вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку є законними та підлягають до задоволення. При цьому суд звертає увагу, що за змістом ч. 2 ст. 117 КЗпП підставою для зменшення судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені є виключно наявність таких умов: 1) наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; 2) виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; 3) прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу. Оскільки жодної з зазначених обставин в даному випадку судом не встановлено то правові підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідача з позивачем відсутні. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові ВСУ від 13.03.2017 року у справі №6-259цс17. За таких обставин стягненню з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.05.2017 року по 05.04.2018 року. Виходячи з п'ятиденного робочого тижня за період з 29.05.2017 року по 05.04.2018 року була така кількість робочих днів: травень 2017 року - 3 дня; червень 2017 - 20 днів; липень 2017 року - 21 день; серпень 2017 -22 дня; вересень 2017 року - 21 день; жовтень 2017 року - 21 день; листопад 2017 року - 22 дня; грудень 2017 року - 20 день; січень 2018 року -21 день; лютий 2018 року - 20 днів; березень 2018 року - 21 день; квітень 2018 року - 4 дня. А всього за цей період було 216 робочих днів. У зв'язку з вищезазначеним розрахунок середнього заробітку повинен бути проведений шляхом множенням кількості робочих днів за зазначений період на середньоденну заробітну плату за останні два місяці роботи. Згідно довідки про доходи № 388 від 19.07.2018 року середньоденний заробіток [PERSON] складає 842,78 грн. Представник позивача за дорученням [PERSON] просив стягнути з ПАТ «Азот» розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 176141 грн. 02 коп. Судом встановлено, що представником позивача було допущено помилку в підрахунку робочих днів (червень 2017 року - 20 робочих днів; липень 2017 - 21 робочий день; серпень 2017 - 22 робочих дня; вересень 2017 - 21 робочий день; жовтень 2017 - 21 робочий день; листопад 2017 - 22 робочих дня; грудень 2017 - 20 робочих днів; січень 2018 - 21 робочий день; лютий 2018 - 20 робочих днів; березень 2018 - 21 робочий день, а всього 209 робочих днів) , оскільки за період з 29.05.2017 року по 05.04.2018 пройшло 216 робочих днів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог, а тому, до стягнення з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] підлягає розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 176141грн.02 коп. Оскільки розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обов'язкових платежів, то при виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, роботодавець має право здійснити відрахування податків та обов'язкових платежів передбачених законодавством України. А тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. А тому, суд вважає, за необхідне стягнути з ПАТ «Азот» на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та,

Outcome: approved