Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом надання доступу до квартири. На підставу своїх вимог спирається на те, що [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Будучи у шлюбі, подружжя, 14.12.2010 р. придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу про державну реєстрацію прав Ѕ частка вказаної квартири належить [PERSON] , та Ѕ частки - [PERSON] . Розлучились подружжя на підставі рішення суду від 07.05.2019. Однак, відповідач створює перешкоди позивачу у здійсненні права користування та розпорядження майном, що належить йому на праві приватної власності, а саме Ѕ квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме створювала нестерпні умови життя позивачу, не впускає останнього в квартиру, шляхом зміни замків вхідних дверей. Здійснює психологічний тиск, який негативно впливає на позивача що спричиняє нервові зриви та проблеми зі здоров`ям. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про усунення перешкод в здійсненні права власності на вищевказану квартиру, яка належить йому на праві приватної власності. Однак остання не реагує на звернення позивача щодо вирішення спору та продовжує користуватись частиною квартири без згоди власника та без законних на те підстав, перешкоджає у здійсненні права користування та розпорядження даним майном позивачу. Тому, з огляду на викладене та з метою захисту порушених прав позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, але надали суду заяву згідно якої позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні та просили розгляд справи проводити у їх відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилася про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення), причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клопотань про розгляд справи у її відсутності чи відкладення розгляду справи не надходило, але її неявка не перешкоджає розгляду справи по суті у її відсутність на підставі зібраних доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: 07.02.2004 року позивач з відповідачкою одружились. Будучи у шлюбі, подружжя, 14.12.2010 р. придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу про державну реєстрацію прав Ѕ частка вказаної квартири належить позивачу та Ѕ частки відповідачці (а.с. 8-11). 07.05.2019 року позивач з відповідачкою розлучилися, що підтверджується рішенням суду (а.с. 12-13). Однак, відповідачка створює перешкоди позивачу у здійсненні права користування та розпорядження майном, що належить йому на праві приватної власності, а саме Ѕ квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач неодноразово звертався до відповідачки з вимогою про усунення перешкод в здійсненні права власності на вищевказану квартиру, яка належить йому на праві приватної власності. Однак остання не реагує на звернення позивача щодо вирішення спору та продовжує користуватись частиною квартири без згоди власника та без законних на те підстав, перешкоджає у здійсненні права користування та розпорядження даним майном позивачу. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 30Конституції України, кожному гарантується недоторканність житла. Відповідно до ст.1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Сімейне право України закріплює принцип спільності майна подружжя, який означає об`єднання майна чоловіка і жінки (повністю або в певній частині) в єдину майнову масу та встановлення ряду спеціальних правил щодо його володіння, користування та розпорядження. Згідно зі статтею 60 СК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 2 статті 60 СК України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З цього випливає, що у разі незгоди одного з подружжя і звернення до суду з вимогою про визнання за ним права особистої власності на певну річ, на ньому лежатиме тягар доказу протилежного. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідност. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Позивач зазначає, що відповідачка чинить йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним йому на праві приватної власності майном, а саме: 1/2 частини квартири [ADDRESS] , яка придбана під час перебування у шлюбі з відповідачем, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 14.12.2010 за №3436 приватним нотаріусом Маньківського округу Старосвітською О.Г. Суд вважає, що оскільки спірна квартира набута за час шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу, а отже згідно ч. 2 ст. 160 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, доказів протилежного відповідачкою не надано, право позивача користуватися та розпоряджатися цим майном, яке порушується, підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкоди укористуванні квартирою [ADDRESS] . Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність в матеріалах справи поданих представником позивача достовірних доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та достатність доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, що дає суд змогу дати відповідну належну оцінку доказам та ухвалити законне, обгрунтоване рішення по суті спору, тому заявлені вимоги підлягають до задоволення. У відповідності дост. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved