Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння, вказуючи, що згідно 18 договорів купівлі-продажу, позивач громадянин [PERSON] [PERSON] в 2011 р. придбав у власність нежитлові приміщення за адресою: м. Харків, вул. Сіриківська, 1, а саме: нежитлові приміщення підвалу І,ІІ загальною площею 38,8 кв.м. в літ. «А-4»; - нежитлові приміщення 1-го поверху № 1,1а,2,3,5-7,11,14-23,25-28, ІІІ,ІV,VІ площею612,9 кв.м.; 2-го поверху № 29-44, 44а, 45-53,99-108, VІІ, VІІІ площею 615,7 кв.м.; 3-го поверху № 54-61,61а,62,62а,63-67,67а,68,68а,69,69а,70-73,ІХ,х площею 630,9 кв.м.; 4-го поверху № 76-82,82А,83,86-88,91-95,97,98, ХІ,ХІІ площею 620,8 кв.м.; тех..поверху № 109-119, ХІІ, ХV площею 265,7 кв.м., загальною площею 2746,0 кв.м. в літ. «А-4»; - нежитлові приміщення 1-го поверху № 1 площею 58,5 кв.м. в літ «Б-2»; - нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-25,60,61, ІІ, 26-33, 2-го поверху № 34-37, 39-44, 44а, 45-59 площею 5553,5 кв.м. в літ. «Б-2»; - нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-4 загальною площею 381,6 кв.м. в літ. «В-2»; - нежитлові приміщення антресолі № 5 площею 132,1 кв.м.; 2-го поверху № 6 площею 382,2 кв.м. в літ. «В-2», загальною площею 514,3 кв.м.; - нежитлові приміщення № 13-18 загальною площею 206,3 кв.м. в літ. «Г-1»; - нежитлові приміщення № 1-12 загальною площею 236,4 кв.м. в літ. «Г-1»; - нежитлове приміщення № 2 загальною площею 154,0 кв.м. в літ. «Д-1»; - нежитлове приміщення № 1 загальною площею 240,6 кв.м. в літ. «Д-1»; нежитлові приміщення № 1,2 загальною площею 65,2 кв.м. в літ. «Е-1»; - нежитлові приміщення № 4-10 загальною площею 232,0 кв.м. в літ. «Е-1»; - нежитлові приміщення 2-го поверху № 2-5 загальною площею 15,7 кв.м. в літ. «К-2»; - нежитлові приміщеня № 1 загальною площею 64,9 кв.м. в літ. «К-2»; - нежитлові приміщення 2-го поверху № 3,4 загальною площею 21,1 кв.м. в літ. «О-2»; - нежитлові приміщення 1-го поверху № 1,2 загальною площею 23,4 кв.м. в літ. «О-2»; - 1.2 частину нежитлової будівлі літ. «И-1», площею 15,0 кв.м.; - 1.2 частину нежитлової будівлі літ. «И-1», площею 15,0 кв.м. Всі договори купівлі-продажу вказаного майна посвідчені приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та зареєстровані у КП «Харківське БТІ». З метою отримання прибутку, від належного майна позивачем було підписано договір оренди з ТОВ «УК «Адамант», яка сплачувала орендну платню до 2012 р. У листопаді 2012 р. орендна платня перестала надходити. Так, представниками позивача було встановлено, що за підробним дорученням громадянин [PERSON] [PERSON] 05.09.2013р. отримав дублікати правовстановлюючих документів, а саме дублікати 18 договорів купівлі-продажу вказаного майна, та 19 вересня 2013р. підписав від імені позивача 18 договорів дарування, вказаного майна, [PERSON], який в подальшому 21.12.2013р. продав це майно ТОВ «Територія виробництва», у власності якої воно перебуває і на цей час. Однак, оригінали правовстановлюючих документів позивач не втрачав, а тому підстав для видачі дублікатів у нотаріуса не було і тому дублікат з моменту видачі не мав сили документа, а був підробкою. На запит позивача нотаріус Наро-Фомінського округу Московської обласної нотаріальної палати [PERSON] повідомила, що від імені позивача не посвідчувала доручень на імя [PERSON] та не отримувала нотаріальні бланки на яких було підроблено довіреності від імені позивача. Крім цього, представник позивача вказує, що рішенням Наро-Фоминского міського суду Московської області від 26.08.2015р. позовні вимоги [PERSON] про визнання довіреності від 10.09.2013р. недійсною, задоволені. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, надав суду свої письмові заперечення на позов. Представники третіх осіб в судові засідання не зявились, про день та час розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, а також враховуючи положення ч.3 ст.36 ЦПК України, справу було розглянуто у їх відсутність. Представник відповідача ТОВ «Територія виробництва» в судові засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи. Вислухавши сторони, доводи якими кожен з них обґрунтовував свої вимоги та заперечення, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного: у відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Частина 1 ст. 60 цього Кодексу передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом було встановлено, що відповідно до 18 договорів купівлі-продажу (а.с.18-71) позивач [PERSON] придбав спірні нежитлові приміщення. Згідно довіреності серія № 50АА2721567 від 10.09.2013р. позивач [PERSON] уповноважив громадянина [PERSON] [PERSON] правом дарування [PERSON] від його імені спірних нежитлових приміщень (а.с.16). Відповідно до 18 договорів дарування від 19.09.2013р. (а.с.72-107) [PERSON], від імені якого діє [PERSON] за його довіреністю, передав, а [PERSON] прийняв в дар належні позивачу нежитлові приміщення, що знаходяться в м. Харкові, вул. Сіриківська, 1. Представники позивача в судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог надали суду рішення Наро-Фоминского міського суду Московської області від 26.08.2015р. відповідно до якого довіреність від 10.09.2013р. номер у реєстру 1\\3-1045 від [PERSON] видану на імя [PERSON] визнано недійсною. Аналізуючи наданий представниками позивача письмовий доказ, рішення Наро-Фоминского міського суду Московської області від 26.08.2015р. суд враховує положення ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», згідно якого документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Згідно ст. 81 вказаного Закону в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражі та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили. Статтею 82 цього Закону встановлено, що визнання та виконання рішень, визначених у ст. 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України. Так, розділом VІІІ ЦПК України про визнання та виконання рішень іноземних судів в Україні передбачено порядок визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню. Враховуючи викладене, та у відповідності до ст.ст. 57-59 ЦПК України, суд приходить до висновку, що рішення Наро-Фоминского міського суду Московської області від 26.08.2015р. не легалізоване та є недопустимим доказом у справі. Зважаючи на те, що рішення Наро-Фоминского міського суду Московської області від 26.08.2015р. є недопустимим доказом, суд бере до уваги письмові пояснення 3-ї особи приватного нотаріуса [PERSON] з приводу того, що під час посвідчення договорів дарування 19.09.2013р. ним було перевірено повноваження представника громадянина [PERSON] Федерації [PERSON], який діяв від імені громадянина [PERSON] Федерації, [PERSON] за довіреністю, посвідченою [PERSON] Вказана довіреність відповідала вимогам ст. 245 ЦК України та містить в собі місце і дату її складання, прізвище, імена, по батькові, місце проживання представника і особи, яку представляють, а також імя обдарованого [PERSON] Статтею 244 ЦК України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися також на акті органу юридичної особи. Згідно листа директора ООО «Харьковенергоремонт» № 120-07\\465 від 20.08.2013р. (а.с.146) вбачається, що позивачу [PERSON] у звязку із його наміром продажу нежитлових приміщень за адресою: м. Харків, вул. Сіриківська,1 було запропоновано можливість викупу вказаних обєктів нерухомості. Крім цього, згідно листа (а.с.148) та поштового конверту до нього за підписом [PERSON] від 29.10.2013р. який адресований фізичній особі [PERSON] та ООО «УФ «Адамант», вбачається, що позивач [PERSON] повідомив орендаторів про розірвання договорів оренди у звязку з переходом права власності на нежитлові приміщення за адресою: м. Харків, вул. Сіриківська, 1 до [PERSON] та розяснено право звернення до [PERSON] Вказані письмові докази та дії учасників процесу встановлені у цих документах є послідовними та логічними, а тому суд бере їх до уваги. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в ході розгляду вказаної цивільної справи представниками позивача не було надано суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог, тоді як тягар доказування не переходить від однієї сторони до іншої. Підставу позову повинен довести саме позивач. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed