Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Представник ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із позовом в якому просить постановити рішення, яким зняти арешт з майна Публічного акціонерного товариства «Дельта банк», а саме: об'єкт житлової нерухомості, квартира, загальною площею 49, 21 кв.м., житлова площа 32, 22 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який накладено 07.07.2011 року відділом державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції, згідно постанови про накладення арешту та оголошення заборони на відчуження майна боржника, серія та номер: 27396636, виданий 05.07.2011 року (номер запису про обтяження: 3589042) та зняти арешт з цієї ж квартири, який накладено 07.07.2011 року відділом державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції, згідно постанови про накладення арешту та оголошення заборони на відчуження майна боржника, серія та номер: 27395247, виданий 05.07.2011 року (номер запису про обтяження: 3588944). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.11.2013 року приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Палінська О.В., відповідно до ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу посвідчив, що ПАТ «Дельта Банк» майно, а саме квартира [ADDRESS]. 31.05.2016 року Банку на підставі Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № [NUMBER] стало відомо, що 07.07.2011 року відділом державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції накладено арешти на вищенаведену квартиру. Наявність зазначеного арешту доводить, що відповідач, виступаючи на момент накладення арешту іпотекодавцем, не виконав взятих на себе зобов'язань щодо вжиття всіх необхідних заходів для належного збереження предмета іпотеки від вимог інших осіб, а тому вони змушені були звернутись до суду із даним позовом. В судовому засіданні представник ПАТ «Дельта банк» Заставна О.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Пояснила суду, що ПАТ «Дельта Банк» є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки відповідачка не виконала взятих зобов'язань за кредитним договором. Так як на даний час на вищенаведену квартиру накладено арешт, це позбавляє Банк розпорядитись своїм майном, а тому просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог. Пояснила суду, що заборгованість за кредитним договором перед ПАТ «Дельта Банк» сплатила у повному обсязі, а тому вважає позов необґрунтованим. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні також заперечив щодо задоволення позову. Пояснив суду, що заборгованість відповідачкою за кредитним договором сплачена у повному обсязі, хоча не заперечив, що спір про визнання кредитного договору недійсним [PERSON] програла, рішення набрало законної сили. Треті особи: [PERSON] та представник Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої ГТУЮ у Львівській області в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча були повідомлені про час та місце слухання справи. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, давши належну оцінку зібраним доказам по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно із ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїм порушених, невизнаних або оспорюваних прав. На підставі ст. ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог. За змістом п.п. 1, 3, 4 ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва від 28.11.2013 року приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Палінська О.В. відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу посвідчила, що ПАТ «Дельта Банк» належить на праві власності майно, що складається з квартири № [ADDRESS], загальною площею 49,21 кв.м.. Той факт, що позивачу на праві власності належить вищенаведена квартира підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, копія якого наявна в матеріалах справи. Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. В ході розгляду справи встановлено та не оспорювалось сторонами, що 07.07.2011 року відділом державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції накладено арешти на квартиру № № [ADDRESS], загальною площею 49,21 кв.м.. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. За нормами ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Отже, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає порядок та підстави зняття арешту з майна під час проведення виконавчих дій та після закінчення таких дій, який може бути реалізований за рішенням суду. За приписами ст. 41 Конституції України та пункту 2 частини 1 статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно ч.1.ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1, 2ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з п. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає пояснення представника позивача Заставної О.В. обґрунтованими, а позовні вимоги підставними, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» являється власником квартири № [ADDRESS], оскільки тіло кредиту за кредитним договором погашено за рахунок вищенаведеної квартири, у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання кредитного договору відмовлено, є рішення суду, яке набрало законної сили. У свою чергу суд з критикою відноситься до твердження представника відповідачки [PERSON] про безпідставність позовних вимог, оскільки заборгованість [PERSON] погашена у повному обсязі, так як такі спростовуються вищенаведеними поясненнями представника позивача наданими в судовому засіданні. Відповідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» являється власником квартири № [ADDRESS]; відповідачка [PERSON] не вживала всіх необхідних заходів для збереження предмета іпотеки; у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання кредитного договору відмовлено, є рішення суду, яке набрало законної сили, що сторонами не оспорювалось; відповідачка [PERSON] не надала суду жодних переконливих доказів на підтвердження своїх тверджень щодо повного погашення заборгованості, а тому суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» є підставними, знайшли своє належне обґрунтування в ході розгляду справи, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір, які той сплатив при подачі позову до суду, а саме 2 756,00 гривень.

Outcome: approved