Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду 11.07.2017р. з позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором б/н від 07.09.2010р. в розмірі 8170,62грн. В обґрунтування позову посилався на порушення відповідачем умов кредитного договору щодо порядку повернення кредитних коштів. Представник позивача [PERSON] надав суду клопотання (а.с.39) про розгляд справи у його відсутність, в якому також зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила. Судовий виклик направлявся відповідачу за зареєстрованим місцем проживання, разом з тим адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення через відсутність адресату за зазначеною адресою та його неявкою до відділу поштового зв'язку для отримання кореспонденції за поштовим повідомленням, що в контексті положень ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і відповідно до ч.5 ст.74, ст.77 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає як повідомлення відповідача належним чином. Таким чином, відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, не з'явився в судові засідання 27.09.2017р., 19.10.2017р. та 13.11.2017р.. Відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 07.09.2010р. між сторонами був укладений договір, на підставі заяви відповідача (а.с.7), за яким позивач (кредитодавець) надав відповідачеві (позичальник) кредит у розмірі 2000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписання заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. З моменту отримання кредиту, відповідач не сплачував своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором. У звязку з порушенням відповідачем умов повернення кредиту, позивачем були нараховані штрафні санкції до відповідача, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов і правил, розрахунок яких наданий позивачем (а.с.4-6). Внаслідок порушення відповідачем своїх грошових зобовязань за кредитним договором б/н від 07.09.2010р. та несвоєчасною сплатою належних платежів, станом на 23.03.2017р. за відповідачем утворилася заборгованість в сумі 19765,82грн.. Однак, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.01.2017р. з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було стягнуто заборгованість за даним кредитним договором, яка утворилась станом на 20.09.2016р. в розмірі 13582,44грн (а.с. 62). Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконано своїх зобов'язань за кредитним договором, то позивач просить стягнути з відповідача різницю між цими сумами в розмірі 8170,62грн, яка утворилась за період з 20.09.2016р. по 23.03.2017р. і складається з наступних сум: за основним боргом 120грн; за відсотками за користування кредитом 6585,35грн; заборгованість за пенею та комісією 600грн; фіксована суму штрафу 500грн; відсоткова сума штрафу 365,27грн. У звязку із тим, що відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязань за кредитним договором, позивач був вимушений звернутися до суду із відповідним позовом. Тож між сторонами склалися кредитні правовідносини та існує спір щодо виконання кредитних зобовязань, який регулюється умовами укладеного договору та нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК). Оцінка правомірності вимог позивача як кредитора, які ґрунтуються на укладеному між сторонами кредитному договорі, фактично підтверджується рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.01.2017р., яке набрало законної сили, а відтак має преюдиційне значення при вирішенні спірних правовідносин. Отже позивач має право вимагати з відповідача належного виконання грошових зобов'язань, що виникли з кредитного договору, зокрема, сплати процентів за користування кредитом та неустойки за порушення виконання грошового зобов'язання. При цьому варто звернути увагу, що відповідно до ст. 599 ЦК зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК). Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст.525, 526 ЦК одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Умовами та Правилами надання банківських послуг, якими регулюється порядок кредитування та повернення кредитних коштів між сторонами, передбачено сплату процентів позичальником до дня повернення кредиту за фактичну кількість календарних днів користування кредитом та в разі порушення строків погашення кредиту або сплати процентів - комісії за користування кредитними коштами та пені за кожен день прострочення платежу (п.п.2.1.1.12.6, 2.1.1.7.6). За змістом ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Виходячи із системного аналізу ст.ст.525, 526, 599, 611, 1046, 1048, 1050 ЦК та змісту умов укладеного між сторонами кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Отже, усі нарахування за користування кредитними коштами та інші виплати, передбачені договором, підлягають стягненню до дати повернення позики, але в межах строку позовної давності. Зазначений правовий висновок, викладений Верховним Судом України в постановах від 21.09.2016р. у справах №6-2631цс15, №6-1252цс16, №6-2739цс15. Тож на підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що відповідач допустив порушення умов укладеного між сторонами кредитного договору і до теперішнього часу не виконав свого грошового зобов'язання, то вимоги позивача про стягнення заборгованості по кредитному договору у вигляді частини тіла кредиту, відсотків за користування кредитними коштами та неустойкою є правомірними. Наданий позивачем розрахунок розміру заборгованості відповідає умовам, укладеного між сторонами договору. До того ж відповідач всупереч вимог ст.ст.10, 60 ЦПК не надав ніяких заперечень на спростування вірності здійснених розрахунків. За таких обстави позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 1600 грн., який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved