Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому вказав, що 29.11.2006р. між банком та [PERSON] укладено кредитний договір № ZPRWGK00001005 відповідно до якого банк надав останньому кредит у розмірі 20 000,00 доларів США з кінцевим строком погашення до 26.11.2021р. та обумовлені умови повернення кредиту. В порушення умов договору відповідач зобов'язання належним чином не виконує внаслідок чого станом на 24.03.2016р. має заборгованість у розмірі 57347,35 доларів США, що у гривнему еквіваленті станом на цю дату становить 1491604,57 грн:., яка складається з: 18116,86 доларів США заборгованості за кредитом, 14359,32 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом, 2480,00 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 22391,17 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Просив суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» вищевказану заборгованість та судовий збір. В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягав та просив задовольнити. Відповідач, [PERSON] в судовому засіданні просив застосувати строк позовної давності по пені, кредиту, процентам та штрафу, застосувавши ст.ст.256,257,258,261 ЦК України. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.11.2006 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № ZPRWGK00001005 на придбання квартири в [ADDRESS] за умовами якого останньому надано кредит 29.11.2006 року по 26.11.2021р. у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 20 000,00 доларів США зі сплатою процентів 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом і комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,20% від суми наданого кредиту, періодом сплати визначено з 14 по 20 число кожного місяця, у даний період позичальник повинен надати банку кошти у сумі 282,18 доларів США для погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, щомісячної комісії. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем виконано умови договору та надано відповідачу, [PERSON] у строки визначені кредитним договором, кредит в сумі 20 000,00 доларів США, про що не заперечували сторони в судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідачем порушені зобов»язання за кредитним договором по погашенню суми кредиту, відсоткам, пені, в результаті чого утворилася заборгованість. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно розрахунку заборгованості наданої позивачем за кредитним договором № ZPRWGK00001005 від 29.11.2006 року, станом на 24.03.2016р.: залишок поточної заборгованість за кредитом - 11792,02 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом - 6324,84 доларів США, залишок заборгованості за процентами - 14359,32 доларів США, заборгованість за простроченою комісією - 2480,00 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 22391,17 доларів США. Судом встановлено, що на час ухвалення рішення основне зобовязання боржником не виконане про що, не заперечували сторони в судовому засіданні. Відповідачем при розгляді справи, в судовому засіданні заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Умовами кредитного договору, а саме п.5.1. визначено, що даний договір діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов'язань. Встановлена законом позовна давність сторонами кредитного договору не збільшувалась відповідно до ст.259 ЦК України. Тобто до вищевказаного кредитного договору може бути застосована загальна позовна давність, яка встановлюється за законом тривалістю у три роки. Погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями згідно умов договору. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили його строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесенням щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, ст. 253 ЦК України. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг строку позовної давності починається зі спливу строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). Загальні положення про обчислення строку позовної давності містяться у ст. 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (п.1.1) позичальник зобов'язаний здійснювати погашення заборгованості щомісячними платежами у зазначені Договором строки, у визначеній сумі і ця заборгованість складається з заборгованості по кредиту, відсотка щомісячної комісії. Оскільки, умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, у даному випадку за умовами Договору погашення кредиту повинно було відбуватись у період з 14 по 20 число кожного місяця, а отже, початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку погашення (місяця, дня) п.3.1., 3.3. Відповідач допустив порушення порядку щомісячних зобов'язань з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, пені. Як вбачається з наданого розрахунку, останній платіж, який було здійснено відповідачем [PERSON] відбувся 14.02.2011 року, позивач звернувся з позовом до суду 30.05.2016р. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафів). Період за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати один рік та обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду. Позовна давність про стягнення пені відповідно до ст.253 ЦК України обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Позивач вказав суму боргу станом на 24.03.2016р. в розмірі 57347,35 доларів США, яка складається із заборгованості: 18116,86 доларів США за кредитом, 14359,32 доларів США - по процентам за користування кредитом, 2480,00 доларів США по комісії за користування кредитом, 22391,17 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року роз'яснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрет №15-93). Проте, фінансові санкції за несвоєчасне повернення кредиту у вигляді пені та штрафів можуть бути застосовані у випадках прострочення грошового зобов'язання лише у гривні. Тобто, пеня, яка була нарахована банком за несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язання за кредитним договором повинна бути нарахована у гривні. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на стягнення пені у кредитора виникло з наступного дня, після прострочення чергової сплати боргу. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, суд вважає за необхідне застосувати спеціальну позовну давність та стягнути пеню в розмірі в межах одного року, що дорівнює - 221533,15 грн. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає - 25586,39 доларів США, з яких :: залишок по кредиту - 11792,02 доларів США, заборгованість по кредиту - 3855,19 доларів США, заборгованість по процентам - 9939,18 доларів США, пеня - 221533,15 грн. Позивач просив стягнути комісію 2480 доларів США. Відповідно до п.1.1 комісія стягується за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,2% від суми наданого кредиту. Однак позивач не надав розрахунку нарахування комісії.(а.с.4-7). Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial