Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Гребенюк О.С. у грудні 2019 року звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] із метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у зв`язку з чим підписав заяву №\~б/н від 23.01.2014, згідно якої отримав кредит у розмірі 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту картковий рахунок. Станом на 31.10.2019 відповідач має заборгованість 31289,86 грн., яка складається з наступного: 307,51 грн. заборгованість за кредитом; 25224,94 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3791,23 грн. заборгованість за пенею; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1466,18 грн. штраф (процентна складова). Ураховуючи, що відповідач, не виконуючи належним чином зобов`язання за договором, порушує його умови, представник позивача просить суд стягнути із відповідача на його користь 31289,86 грн. заборгованості за договором та судовий збір в сумі 1921 грн. Ухвалою суду від 26.12.2019 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.43). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із таких мотивів. \~ \~ \~ \~ Відповідно до частини першої сттаті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За приписами статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом установлено, що 23.01.2014 [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 10). У вказаній Заяві зазначено, що разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, вони складають договір про надання банківських послуг, з якими позичальник ознайомився і погодився, що підтвердив своїм підписом у Заяві До позовної заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 (а.с. 11, 12-35). Проте, указані Витяги не містять підпису відповідача. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 31 жовтня 2019 року становила 31289 грн. 86 коп. і складалась із: заборгованості за кредитом 307 грн. 51 коп.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 25224 грн. 94 коп.; 3791 грн. 23 коп. заборгованості за пенею, а також штрафи: 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина); 1466 грн. 18 коп. штраф (процентна складова) (а.с. 8- 9). З довідки позивача про видані [PERSON] кредитні картки установлено, що відповідач за договором отримав лише одну картку з номером [NUMBER] з терміном дії до 09/2016 року. Отже, строк виданої відповідачу кредитної карти вже закінчився. З розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів та види транзакцій за основною кредитною карткою [PERSON] , наданих позивачем до суду установлено, що відповідач користувався кредитними коштами у період з лютого по липень 2014 року і станом на 31.07.2016 року утворився борг за тілом кредиту в сумі 307,51 грн., який згідно з розрахунком позивача станом на 31.10.2019 року з указаної дати залишається незмінним. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом та неустойки, суд виходить з такого. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги відсотків за користування кредитом, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, а також право на стягнення пені та штрафів крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 23 січня 2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору. Умови договору приєднання повинні бути зрозумілі, доведені до відома споживачів, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на положення статей 633, 634 ЦК України, суд вважає, що відповідач приєднується лише до тих умов, з якими ознайомлений під підпис в день укладення договору. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. В Анкеті-заяві\~позичальника від\~23.01.2014\~відсутні умови\~договору про\~встановлення відповідальності\~у вигляді\~неустойки (пені,\~штрафів),\~тобто сторонами\~кредитного договору\~відповідальність за\~прострочення виконання\~зобов`язань не\~обумовлена,\~а доказів\~на підтвердження\~зворотного позивачем\~до суду\~не надано.\~Також в анкеті-заяві позичальника від 23.01.2014, яку підписав відповідач, процентна ставка не визначена. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг за кредитною карткою «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування грошовими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, із підстав та у розмірах встановлених законом, зокрема статтями 625, 1048\~ЦК України позивач не заявляв. Відповідно до частини шостої статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вимогами частини третьої статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом позивачу\~листом від\~21.01.2020\~року з\~метою доведення\~підстав стягнення\~з відповідача\~заборгованості за\~відсотками,\~пенею та\~штрафами \~пропонувалось надати\~докази \~того,\~що сторони\~у письмовій\~формі погодили\~умови кредитування\~і відповідні\~відсоткові ставки\~у розмірі\~30\~%\~та 43,2\~%,\~які застосовані\~позивачем при\~нарахуванні процентів\~(а.с.54).\~Проте,\~позивач не\~надав жодних\~підписаних відповідачем\~заяв,\~довідок чи\~інших документів,\~які б\~містили умови\~про розмір\~відсотків та\~порядок їх\~сплати за\~кредитним договором,\~а також\~які б\~підтверджували узгодження\~з відповідачем умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів). За таких обставин, надані позивачем Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачем, та якщо ці умови прямо не передбачені в заяві-анкеті позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих умов та приєднання як другої сторони договору. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Отже, суд дійшов висновку, що вимоги банку про стягнення заборгованості за відсоткам за користування кредитом, а також про стягнення з відповідача пені та штрафів є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з підстав, наведених вище. При цьому суд дійшов висновку, що відсутні підстави для стягнення з відповідача 307,51 грн. 65 коп. використаних ним кредитних коштів, оскільки указана сума була повернута [PERSON] до звернення позивача з цим позовом до суду. Як зазначив позивач у позовній заяві відповідачу був установлений кредитний ліміт у розмірі 700 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви, а також виходячи з виписки про рух коштів по рахунку відповідача, останній використав кредитні кошти у межах указаного кредитного ліміту. Так, [PERSON] 07.02.2014 у банкоматі зняв готівкові кошти з урахуванням списаної банком комісії в сумі 685 грн., а 19.02.2014 оплативши товар на суму 14,95 грн., у нього станом на 19.02.2014 сума боргу за тілом кредиту склала 699,95 грн. Після цього, частково повернувши протягом березня-червня 2014 року через термінал самообслуговування та шляхом переказу з іншої карки використані кредитні кошти на загальну 324,58 грн., [PERSON] востаннє використав кредитну картку та зняв готівкові кошти у банкоматі 23.07.2014 року в сумі 200 грн. Після 23.07.2014 відповідач кредитні кошти не використовував, а сума боргу за тілом кредиту станом на указану дату в сумі 641 грн. 37 коп., у тому числі 607 грн. 31 коп. (залишок поточної заборгованості) та 34 грн. 42 коп. (залишок простроченої заборгованості) не збільшувалась. При цьому [PERSON] у період з 07.02.2014 по 31.10.2019 сплатив у рахунок погашення кредиту 1167,69 грн., які позивачем крім часткового зарахування у рахунок погашення боргу за тілом кредиту, безпідставно зараховувались у рахунок сплати неустойки та відсотків, обов`язок сплати відповідачем яких не обумовлений умовами укладеного сторонами договору. Доказів на\~підтвердження того,\~що [PERSON] \~отримав від\~банку більше\~ кредитних\~коштів,\~ніж добровільно\~повернув матеріали\~справи не\~містять. Таким чином, ураховуючи, що сума сплачених відповідачем у рахунок погашення кредиту коштів (1167,69 грн.) перевищує суму використаного кредиту, який не перевищував суму кредитного ліміту (700 грн.), суд дійшов висновку про відсутність боргу у відповідача за тілом кредиту. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Ураховуючи викладене, оскільки позивач не довів наявності заявленої ним до стягнення заборгованості за укладеним з відповідачем договором, суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову у повному обсязі. Оскільки позов задоволенню не підлягає, сплачена позивачем сума судового збору не може бути стягнута з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed