Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про витребування 347/1000 частин квартир [ADDRESS] з чужого незаконного володіння, виселення відповідачів із зазначеної частини квартири та вселення позивача в частину спірної квартири. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого 20.03.2003 року [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] отримав в дар 347/1000 квартири спільного заселення за адресою [ADDRESS], відповідачі незаконно займають належну йому частину квартири, в добровільному порядку відмовляються виселятись. [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме недійсності права власності [PERSON] на спірну частину квартири, не укладення договору дарування між [PERSON] та [PERSON], недійсності договору дарування між [PERSON] та [PERSON], визнання припиненим договору дарування між [PERSON] та [PERSON], визнання неправомірною та скасування нотаріальної дії щодо посвідчення зазначеного договору дарування , зобов'язання приватного нотаріуса [PERSON] вчинити відмітку про скасування нотаріальної дії на примірнику зазначеного договору, що зберігається в нотаріуса та реєстрі нотаріальних дій, застосувати до вимог [PERSON] позовну давність. Зустрічний позов мотивовано тим, що приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] не мала права посвідчувати договір дарування між [PERSON] та [PERSON], оскільки на підтвердження наявності в неї права власності на спірну частку квартири надала договір купівлі-продажу, не посвідчений нотаріально, спірна частка квартири фактично [PERSON] [PERSON] не передавалась, відповідно [PERSON] не набув права власності на неї, в той час як [PERSON], звернувшись своєчасно з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON] також входять до кола спадкоємців після смерті [PERSON], володіють та користуються спірною часткою квартири, несуть витрати на їх утримання. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним первісний позов підтримали та просили його задовольнити, заперечували проти задоволення зустрічного позову з мотивів, викладених в позовній заяві, зазначили, що строк позовної давності не є пропущеним. Представник відповідача та відповідач за первісним позовом та позивача за зустрічним в судовому засіданні підтримали зустрічний позов, просили суд задовольнити його в повному обсязі, заперечували проти задоволення первісного позову з мотивів, викладених в зустрічній позовній заяві. Відповідач Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні первісного та зустрічного позовів з огляду на наступне. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 30.08.1999 р. Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської ради третій особі [PERSON] належало 374/1000 частин квартири за адресою [ADDRESS], що підтверджується копією вказаного свідоцтва (а.с. 16 т.2). 27 вересня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] на Регіональній універсальній біржі «Александр-Н» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н/99-02083, відповідно до умов якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила 374/1000 частин квартири за адресою [ADDRESS], що підтверджується копією вказаного договору (а.с. 22-23 т.2). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.86 т.1) Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції 2003р. до правовідносин, які виникли до 01.01.2004р. застосовуються норми ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин. Згідно ст.227 ЦК УРСР 1963 р., що підлягає застосуванню до спірних відносин з огляду на дату укладення договору, договір купівлі-продажу спірної частки квартири підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2006 р. (а.с. 74-75 т.2) зазначений договір за позовом [PERSON] було визнано дійсним, визнано за нею право власності на спірну частку квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] 14.08.2006 р. [PERSON] подарувала спірну частку квартири [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією договору дарування (а.с. 77 т.2) Також з матеріалів справи вбачається, що 20.03.2003 р. [PERSON] подарувала [PERSON] спірну частку квартири, що підтверджується копією договору дарування, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстр. № 917 (а.с. 252 т.1). Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 05 червня 2013р. рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2006р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, при новому розгляді справи ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 січня 2014р. за заявою правонаступника [PERSON] були залишені без розгляду позовні вимоги в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу від 27 вересня 1999р., укладеного між [PERSON] і [PERSON] і в частині визнання за [PERSON] права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом, заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31 липня 2014р. позов [PERSON] задоволено в частині вимог про встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією вказаного заочного рішення (а.с.66-67 т.1). Скасований судовий акт не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, й, відповідно договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н/99-02083, укладений 27 вересня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] на Регіональній універсальній біржі «Александр-Н», відповідно до умов якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила 374/1000 частин квартири за адресою [ADDRESS] не є дійсним, [PERSON] права власності на спірну частину квартири не набула, не мала права її відчужувати. Також право власності на спірну частину квартири не виникло у [PERSON], яка, відповідно, не мала права відчужувати, та у [PERSON] та [PERSON], що є сторонами укладеного з [PERSON] договору дарування. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, державна реєстрація права власності або її скасування є наслідком набуття або втрати певною особою відповідного права, й не є підставою його виникнення або втрати. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи, що [PERSON], [PERSON], та [PERSON] не набули права власності на спірну частку квартири, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісного та зустрічних позовів.

Outcome: dismissed