Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у грудні 2018 року звернувся до суду з позовом до Головного управління розвідки Міністерства оборони України, яким просить зобов`язати Головне управління розвідки Міністерства оборони України відновити за власний рахунок зруйновану пам`ятку історії місцевого значення: Дачний будинок [PERSON] нащадка старовинного козацького роду, що знаходився за адресою: [ADDRESS] , шляхом проведення заходів з її відбудови та відтворення її первісного вигляду. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] є прямим нащадком та представником старовинного козацького роду [PERSON] . 24.09.2008 року дачний будинок нащадка старовинного козацького роду [PERSON] по [ADDRESS] п. 3 Наказу Міністерства культури України від 24.09.2008 року № 1001/0/16-08 «Про затвердження меж і режимів використання зон охорони пам`яток та знесення пам`яток та занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення об`єктів культурної спадщини, охоронний № 511-кв. Незважаючи, що дачний будинок [PERSON] нащадка старовинного козацького роду, занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та охороняється законом, останній був знищений на замовлення Головного управління розвідки забудовником ТОВ «Інвест-Будресурс». Крім того, зазначив, що згідно ч.1 ст.22 Закону України «Про охорону культурної спадщини», пам`ятки, їхні частини, пов`язане з ними рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, замінювати. Зазначив, що відповідно до ч.3 ст.47 Закону України «Про охорону культурної спадщини», юридичні і фізичні особи, які завдали шкоди пам`яткам, їхнім територіям (у тому числі незаконним будівництвом), зобов`язані відновити пам`ятки та їхні території, а якщо відновлення неможливе - відшкодувати шкоду відповідно до закону. Таким чином, з огляду на належність зруйнованого об`єкту до пам`ятки архітектури, то знесення дачного будинку є незаконним, а пам`ятка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , підлягає відновленню. Відтак, з огляду на зазначене, просить задовольнити позов. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позов підтримали та просили задовольнити на підставі обставин викладених в позові. Представник Головного управління розвідки Міністерства оборони України Кобилянський О.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову посилаючись на його необґрунтованість, посилаючись на те, що на момент знесення на будинок не поширювався правовий режим культурної спадщини, зокрема приписи ЗУ «Про охорону культурної спадщини» щодо заборони знесення, оскільки будинок не належав до об`єктів культурної спадщини. Крім того, зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності. В зв`язку з викладеним просив відмовити в задоволенні позову. Представник ТОВ «Інвест-Будресурс» Хабін Р.Р. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову посилаючись на його необґрунтованість. Представник Київської міської ради Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду відзив, яким просить постановити рішення із дотриманням вимог ЗУ «Про охорону культурної спадщини». Суд, з`ясувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, встановив такі обставини справи і відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] , [INFO] є прямим нащадком та представником козацького роду [PERSON] , що підтверджується архівною довідкою № М-1471 від 18.09.1997 року, архівною довідкою № М-1472 від 17.09.1997 року, свідоцтвом про народження позивача а також історичним дослідженням роду ( т.1 а.с. 5-10). Відповідно до п. 3 Наказу Міністерства культури і туризму України від 24.09.2008 року № 1001/0/16-08 «Про затвердження меж і режимів використання зон охорони пам`яток та знесення пам`яток та занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» дачний будинок [PERSON] , нащадка старовинного козацького роду, що знаходився за адресою: [ADDRESS] був занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення об`єктів культурної спадщини, охоронний № 511-кв (а.с. 14, 15). Згідно п. 2 Порядку визначення категорій пам`яток для занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, затверджених постановою КМУ від 27.12.2001 року № 1760, на кожний об`єкт культурної спадщини, що пропонується відповідним органом охорони культурної спадщини для занесення до Реєстру, складається облікова документація, яка підлягає постійному зберіганню в цьому органі. Занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру без облікової документації не допускається. Будинок по [ADDRESS] був споруджений у кінці XIX на початку XX століття на діляці [ADDRESS] ( сьогодні [ADDRESS] ), на той час садиба належала [PERSON] . Перед першою світовою війною власником будинку був [PERSON] представник старовинного козацького роду [PERSON] - нащадків [PERSON] . Наказом Міністерства культури України від 04.07.2013 року № 604 будинок дачний нащадка старовинного козацького роду [PERSON] було визнано таким, що не підлягає занесенню до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (т. 1 а.с.16-17). Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.12.2015 року у справі № 826/11089/15 було визнано протиправним та скасовано пункт третій Додатку 13 до наказу Міністерства культури України від 04.07.2013 №604 «Про затвердження науково-проектної документації «План організації території Національного Києво-Печерського історико культурного заповідника» та занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України», що стосується визнання Будинку дачного нащадка старовинного козацького роду [PERSON] таким, що не підлягає занесенню до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Вказана постанова набрала законної сили (т. 1 а.с. 18-27). З вказаної постанови вбачається, що дачний будинок нащадка старовинного козацького роду [PERSON], що знаходився за адресою: [ADDRESS] на час розгляду справи являється об`єктом культурної спадщини України який занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України відповідно до наказу Міністерства культури і туризму України від 24.09.2008 року № 1001/0/16-08 «Про затвердження меж і режимів використання зон охорони пам`яток та знесення пам`яток та занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України». Крім того, виходячи з аналізу вищевказаних положень, після прийняття розпорядження від 03.04.2008 року № 483 «Про внесення змін до розпорядження КМДА від 30.05.2007 року № 6390 до початку виконання робіт по знесенню спірно будинку, Головне управління розвідки Міністерства оборони України для початку робіт зобов`язано було одержати в Головному управлінні контролю за благоустроїм та зовнішнім дизайном м. Києва виконавчого органу КМР (КМДА) ордер на виконання робіт, який суду так надано і не було. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про охорону культурної спадщини», юридичні та фізичні особи, у користуванні яких перебувають пам`ятки, відповідають за їхню збереженість і зобов`язані дотримувати вимог органів охорони культурної спадщини. Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь врегульовано Законом України «Про охорону культурної спадщини». Відповідно до ч. 2 ст. 6 цього Закону, до повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини, серед іншого, належить: 1) забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на відповідній території; 4) забезпечення дотримання режиму використання пам`яток місцевого значення, їх територій, зон охорони; 5) забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження; 8) організація відповідних охоронних заходів щодо пам`яток місцевого значення та їх територій у разі виникнення загрози їх пошкодження або руйнування внаслідок дії природних факторів чи проведення будь-яких робіт; 9) видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам`яток місцевого значення, припинення робіт на цих пам`ятках, їх територіях та в зонах охорони, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених цим Законом дозволів або з відхиленням від них; 11) укладення охоронних договорів на пам`ятки в межах повноважень, делегованих органом охорони культурної спадщини вищого рівня відповідно до закону; 12) забезпечення в установленому законодавством порядку виготовлення, встановлення та утримання охоронних дощок, охоронних знаків, інших інформаційних написів, позначок на пам`ятках або в межах їх територій; 15) виконання функції замовника, укладення з цією метою контрактів на виявлення, дослідження, консервацію, реставрацію, реабілітацію, музеєфікацію, ремонт, пристосування об`єктів культурної спадщини та інші заходи щодо охорони культурної спадщини; 18) інформування органів охорони культурної спадщини вищого рівня про пошкодження, руйнування, загрозу або можливу загрозу пошкодження, руйнування пам`яток, що знаходяться на їх території; 21) застосування фінансових санкцій за порушення цього Закону; 22) здійснення інших повноважень відповідно до закону. Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належить також виконавчий орган міської ради. Відповідно до ч. 6 ст. 3 цього Закону рішення (розпорядження, дозволи, приписи, постанови) органів охорони культурної спадщини, прийняті в межах їхньої компетенції, є обов`язковими для виконання юридичними і фізичними особами. Закон України «Про охорону культурної спадщини» регулює правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою збереження та використання об`єктів культурної спадщини. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про охорону культурної спадщини» пам`ятки, їхні частини, пов`язане з ними рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, замінювати, переміщувати (переносити) на інші місця. Переміщення (перенесення) пам`ятки на інше місце допускається як виняток у випадках, коли неможливо зберегти пам`ятку на місці, за умови проведення комплексу наукових досліджень з вивчення та фіксації пам`ятки (обміри, фотофіксація тощо). Відповідно до ч.3 ст.47 Закону України «Про охорону культурної спадщини», юридичні і фізичні особи, які завдали шкоди пам`яткам, їхнім територіям (у тому числі незаконним будівництвом), зобов`язані відновити пам`ятки та їхній території, а якщо відновлення неможливе - відшкодувати шкоду відповідно до закону. Відповідно до ст.66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Позивач посилається на те, що зазначений будинок є пам`яткою архітектури, охороняється Законом України «Про охорону культурної спадщини», а тому з урахуванням наданих суду доказів, саме відповідач має відновити його стан у попередній. Таким чином, матеріалами справи безспірно встановлено обставини завдання шляхом знесення незаконно дачного будинку [PERSON] нащадка старовинного козацького роду, за адресою: [ADDRESS] , котрий належить до пам`яток архітектури місцевого значення, є пам`яткою історії, відтак, Головне управління розвідки Міністерства оборони України, зобов`язано відновити зазначену пам`ятку. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлюються способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1)визнання права; 2)визнання правочину недійсним; 3)припинення дії, яка порушує право; 4)відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)примусове виконання обов`язку в натурі; 6)зміна правовідношення; 7)припинення правовідношення; 8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10)визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Адже спосіб захисту права встановлює визначений законом порядок забезпечення відновлення порушених прав і одночасного правового впливу на порушника з метою відновлення порушеної майнової і немайнової сфери. Позивачем вірно обрано спосіб, застосування якого має на меті відновити порушене право- відновлення становища, що існувало до порушення права. Відтак, з`ясувавши характер, суть та підстави заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам та поясненням сторін у їх сукупності, суд приходить до переконання про необхідність задоволення пред`явлених позивачем вимог.

Outcome: approved