Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт, що [PERSON], вступила в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини 25 листопада 1998 року, після смерті брата [PERSON] та прийняла спадщину. Крім того, просить суд визнати за [PERSON], [INFO], право на земельну частку (пай) розміром 3,21 в умовних кадастрових гектарах, що розташована за межами населеного пункту на території [PERSON] селищної ради Недригайлівського району Сумської області, що належало померлому 25 листопада 1998 р. [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії СМ №0193810, виданого [PERSON] районною державною адміністрацією Сумської області, в порядку спадкування після смерті матері, [PERSON], яка померла 03 березня 1999 року. Мотивує вимоги тим, що після смерті матері позивача [PERSON], відкрилася спадщина, у тому числі на земельну частку (пай), яка належала її рідному брату [PERSON] та успадкована [PERSON] після його смерті. Позивач [PERSON] належним чином прийняла спадщину матері, оскільки вчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Проте оформити належним чином спадщину позивач не може, оскільки її мати, прийнявши спадщину рідного брата, не перереєструвала за собою право на земельну частку (пай) та сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий [PERSON] загублений. Крім того, позивач просить встановити факт прийняття її матірю спадщини, що відкрилася 25 листопада 1998 року після смерті її рідного брата [PERSON], шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки у довідці виконавчого комітету [PERSON] селищної ради Недригайлівського району Сумської області, що видається для оформлення спадкових прав, не вказано, що вона розпорядилася речами померлого протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини, та відповідно до ст. 548 ЦК УРСР є такою, що прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не зявилися, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримують у повному обсязі. Представник [PERSON] селищної ради Недригайлівського району Сумської області, відповідача по справі, у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника. Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася 9 жовтня 1960 року в селі Засулля Недригайлівського району Сумської області, що підтверджується копіями сторінок паспорта серії МА №857280 (а.с. 9). Із копії свідоцтва про народження серії І-БП №034431 (а.с. 11) вбачається, що 09 жовтня 1960 року народилася [PERSON] в селі Засулля Недригайлівського району Сумської області, її батьками записані: у графі «батько» - [PERSON], у графі «мати» - [PERSON]. 23 серпня 1985 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб зі [PERSON] та змінила своє дошлюбне прізвище «Жмака» на «Гриценко», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 13) 03 березня 1999 року померла мати позивача [PERSON] в селі Бродок Недригайлівського району Сумської області, актовий запис 6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БП №110208 (а.с.12). Із копії запису акту про народження, наданого Державним архівом Сумської області мовою оригіналу від 06.09.2017 р. №5426 (а.с. 14), вбачається, що 26 липня 1926 року народилася «Бойко Афанасійка Яковлевна», відомості про батьків: батько [PERSON], мати - [PERSON], місце проживання х. Бродок. Із запису акту про народження, наданого Державним архівом Сумської області мовою оригіналу від 09.10.2017 р. №Б-138, вбачається, що 1 грудня 1928 року народився [PERSON] , відомості про батьків: батько- Бойко [PERSON], мати [PERSON], місце проживання х. Бродок. [PERSON] 23 лютого 1948 року одружилася з [PERSON] та змінила своє дошлюбне прізвище «Бойко» на «Жмака», що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 15). Отже, [PERSON] був рідним братом матері позивача [PERSON]. 25 листопада 1998 року помер [PERSON] в селі Бродок Недригайлівського району Сумської області. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, у тому числі право на земельну частку (пай) розміром 3,21 умовних кадастрових гектари, що посвідчується сертифікатом на право на земельну частку (пай) СМ №0193810. Після смерті [PERSON] його рідна сестра, мати позивача, [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як до спливу шести місяців з моменту відкриття спадщини розпорядилася його майном, займалася питанням поховання. Однак, з копії довідки Кулішівського старостинського округу [PERSON] селищної ради Недригайлівськього району Сумської області за №62 (а.с. 21) вбачається, що [PERSON], [INFO], до дня смерті 25 листопада 1998 року постійно проживав у [INFO]. Відсутність заборони на все майно [PERSON] перевірено. На момент смерті [PERSON] проживав одиноко. Спадкоємців, у тому числі неповнолітніх та непрацездатних по Кулішівському старостинському округу немає. Заповіт від імені [PERSON] виконавчим комітетом Кулішівської сільської ради не посвідчувався. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с. 19), встановлено, що після смерті 25 листопада 1998 року [PERSON] спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася 25 листопада 1998 року, а 6-місячний строк для її прийняття, встановлений ст. 549 ЦК УРСР, скінчився до набрання чинності ЦК України, то правовідносини у справі мають врегульовуватися ЦК УРСР. Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину у разі: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994, № 18/5, що діяла на час відкриття спадщини після померлого [PERSON] передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обовязковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на імя спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Отже, у судовому засіданні доведено факт, що мати позивача [PERSON], як спадкоємець за законом після смерті рідного брата [PERSON], прийняла спадщину, так як протягом шести місяців з дня смерті останнього вступила в управління та володіння спадковим майном і розпорядилася особистими речами померлого. Згідно ч.1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку може бути встановлено факт прийняття спадщини, адже від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також і факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди вправі розглядати справи про встановлення факту, що має юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Судом також встановлено, що у свою чергу спадщину [PERSON] прийняла її дочка, позивач по справі [PERSON], що підтверджується наступними доказами. З листа приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] вбачається, що після смерті [PERSON] ([PERSON]) [PERSON] районною нотаріальною конторою заведено спадкову справу 14 червня 1999 року за №103. Дана обставина також підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за №49331468 від 14.10.2017. Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 27 червня 2001 року за заявою заявника [PERSON], позивача по справі, встановлено факт, що правовстановлюючий документ виданий на імя [PERSON], [INFO], належить [PERSON], [INFO]. Встановлення даного факту було потрібне позивачу [PERSON] для належного оформлення спадщини матері. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] є одна і та ж сама особа. Позивач зверталася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майнові права, які складаються з права на земельну частку (пай), розміром 3,21 умовних кадастрових гектарів, після померлого [PERSON], який помер 25 листопада 1998 року, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла 03 березня 1999 року. Так, з листа відділу Держгеокадастру в [PERSON] районі (а.с. 16) вбачається, що [PERSON] виготовлявся і власник отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ №0193810 розміром 3,21 в умовних кадастрових гектарах, який зареєстровано за номером 259 від 15.11.1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються [PERSON] районною державною адміністрацією членам САПТЗТ «Вперед». При зверненні до нотаріуса щодо питання оформлення спадщини, позивачу було відмовлено в цьому шляхом надання письмового розяснення про відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа (а.с. 18). Оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачений, то рекомендовано звернутись до суду для захисту свого права власності на земельну ділянку, як за спадкоємцем, чим представник позивача і скористався. В [PERSON] районній газеті «Голос Посулля» від 1 серпня 2017 року №62 (11416) опубліковане оголошення, що загублений сертифікат на право на земельну частку (пай) серія СМ №0193810 на земельну частку розміром 3,21 в умовних кадастрових гектарах, виданий на імя [PERSON] по КСП «Вперед» Кулішівської сільської ради, вважати недійсним. Оскільки на даний час зазначений сертифікат втрачено, а одержати його дублікат в компетентних органах неможливо у зв'язку з смертю власника, позивач не може отримати у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай). Так як зазначені правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п. 4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. Згідно ч.1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з ст. 549 ЦК УРСР 1963 року вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Ст. 561 цього ж кодексу визначає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Дана стаття не встановлює граничного строку, протягом якого спадкоємець, який прийняв спадщину повинен звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, враховуючи, що матеріалами справи встановлено та повністю підтверджено належність спірної земельної частки спадкодавцю, позивач [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] за законом, але не має змоги оформити в нотаріальному порядку свої права на спадщину через відсутність правовстановлюючого документа, а саме оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай), а відповідач [PERSON] селищна рада Недригайлівського району Сумської області не заперечує, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права на спірну земельну частку розміром 3,21 в умовних кадастрових гектарах, зареєстровану на ім`я [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії СМ №0193810, в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла 03 березня 1999 року. Вимога про стягнення судових витрат позивачем не заявлена. На підставі викладеного,

Outcome: approved