Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 07 липня 2009 року [PERSON] вступила до Одеського національного медичного університету на спеціальність «медико-профілактична справа» та підписала Угоду № 64 про навчання за кошти державного бюджету з метою отримання вищої освіти. У червні 2015 року [PERSON] закінчила ОНМедУ та була направлена комісією по розподілу для проходження інтернатури до Ананьївської ЦРЛ лікарем-інфекціоністом. До навчання в інтернатурі [PERSON] мала приступити з 01.09.2015 року. В зазначений термін [PERSON] до навчання в інтернатурі не приступила, за місцем направлення не прибула, жодної інформації щодо перерозподілу до Одеського національного медичного Університету не надавала. Наказом Одеського національного медичного Університету № 149-о від 15 березня 2016 року, лікаря-інтерна [PERSON] було відраховано з 01.03.2016 року за невиконання навчального плану і програми та пропуски занять без поважних причин. Відповідно до п.2.2.3. Угоди № 64, студент зобов`язується прибути після закінчення університету на місце працевлаштування за направленням МОЗ України і відпрацювати не менше 3 років після закінчення інтернатури. В разі відмови їхати на працевлаштування за рішенням МОЗ України або відмови відпрацьовувати не менше 3 років - відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання, у встановленому порядку. Згідно п. 2.2.5. Угоди № 64 студент, що вступав до Університету за цільовим направленням МОЗ, незалежно від умов, після закінчення університету зобов`язується відпрацювати за місцем призначення згідно з направленням не менше трьох років. Згідно п. 5.1. Угоди № 64, за невиконання або неналежне виконання умов даної Угоди сторони несуть майнову громадянську відповідальність у відповідності з діючим законодавством. Відповідно до розрахунків економічного відділу Одеського Національного медичного університету за весь період з 01.09.2009 року по 15.06.2015 року сума витрат на навчання [PERSON] (без урахування стипендіального фонду) складає 65164, 00 грн. Згідно з розрахунками Одеського національного медичного університету за період навчання з 2008 року по 2014 рік відповідачу була виплачена стипендія у розмірі 54529,39 грн. З урахуванням викладеного, з посиланням на ч.3 ст.53 Конституції України, ч.1 ст.72 Закону України «Про вищу освіту», ч.2 ст.34 Закону України «Про науку і науково-технічну діяльність», Указ Президента України від 23 січня 1996 року № 77, Указ Президента від 16 травня 1996 року № 342, ст.197 Кодексу законів про працю України, Постанову Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992, Наказ Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367, Наказ Міністерства охорони здоров`я України № 21 від 19 вересня 1996 року, Постанову пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013 року, п.3 ч.1 ст.3, ч.1 ст.11, ст.509, ст.526, п.1 ч.2 ст.626, ст.629 ЦК України, ст.ст.4, 13, 141, 175, 176, 177, 184 ЦПК У країни, представник позивача просить суд: - стягнути з відповідача, [PERSON] , суму витрат на навчання за період з 2009 по 2015 рік у розмірі 65164,00 гривень на користь Державного бюджету України; - стягнути з відповідача, [PERSON] , суму виплаченої стипендії за період з 2009 по 2015 рік у розмірі 54529,39 гривень на користь Державного бюджету України; - стягнути з відповідача, [PERSON] , суму сплаченого судового збору у-розмірі 1841,00 гривень на користь Одеського національного медичного Університету. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але звернувся до суду з заявою, відповідно до якої позов підтримав та просить суд його задовольнити у повному обсязі. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представником відповідача було надано до суду письмовий відзив на позов, згідно з яким сторона відповідача позов не визнала та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ознайомившись з позовною заявою, відзивом на позов, відповіддю на відзив, дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої стаття 526 ЦК України (в редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами по справі, 07 липня 2009 року [PERSON] вступила до Одеського національного медичного університету на спеціальність «медико-профілактична справа» та підписала Угоду № 64 про навчання за кошти державного бюджету з метою отримання вищої освіти. Відповідно до п.2.2.3. Угоди № 64, студент зобов`язується прибути після закінчення університету на місце працевлаштування за направленням МОЗ України і відпрацювати не менше 3 років після закінчення інтернатури. В разі відмови їхати на працевлаштування за рішенням МОЗ України або відмови відпрацьовувати не менше 3 років - відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання, у встановленому порядку. Згідно п. 2.2.5. Угоди № 64 студент, що вступав до Університету за цільовим направленням МОЗ, незалежно від умов, після закінчення університету зобов`язується відпрацювати за місцем призначення згідно з направленням не менше трьох років. Згідно п. 5.1. Угоди № 64, за невиконання або неналежне виконання умов даної Угоди сторони несуть майнову громадянську відповідальність у відповідності з діючим законодавством. У червні 2015 року [PERSON] закінчила ОНМедУ та була направлена комісією по розподілу для проходження інтернатури до Ананьївської ЦРЛ лікарем-інфекціоністом. До навчання в інтернатурі [PERSON] мала приступити з 01.09.2015 року. В зазначений термін [PERSON] до навчання в інтернатурі не приступила, за місцем направлення не прибула, жодної інформації щодо перерозподілу до Одеського національного медичного Університету не надавала. Наказом Одеського національного медичного Університету № 149-о від 15 березня 2016 року, лікаря-інтерна [PERSON] було відраховано з 01.03.2016 року за невиконання навчального плану і програми та пропуски занять без поважних причин. Таким чином, відповідач не виконала зобов`язання. Відповідно до розрахунків економічного відділу Одеського Національного медичного університету за весь період з 01.09.2009 року по 15.06.2015 року сума витрат на навчання [PERSON] (без урахування стипендіального фонду) складає 65164,00 грн. Згідно з розрахунками Одеського національного медичного університету за період навчання з 2008 року по 2014 рік відповідачу була виплачена стипендія у розмірі 54529,39 грн. Додані до позовної заяви розрахунок витратна навчання [PERSON] та розрахункова відомість дають підстави зробити висновок про правомірність нарахування вищезазначених витрат. Доказів на спростування цих розрахунків матеріали справи не містять. Зазначена позиція суду повністю узгоджується з правовою позицією висловленою в Постанові Верховного Суду України від 17.10.2018 року по справі № 645/4438/16-ц, провадження № 61-12032св18. З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved