Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Представник Будинкоуправління №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги, в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг станом на 01 жовтня 2014 року, яка складає 14128,35 гривень; пеню з 01.10.2013 року по 30.09.2014 року у розмірі 2616,18 гривень, а також судові витрати у розмірі 243,60 гривні. Свій позов обґрунтовує тим, що відповідачка є власником квартири [ADDRESS], де вона зареєстрована та постійно проживає та особовий рахунок відкритий на ім'я [PERSON]. Квартира відповідачки знаходиться на балансі та обслуговується БУ №2 Одеської КЕЧ. За час проживання в даній квартири відповідачка в порушення вимог ст.162 ЖК УРСР, не виконує зобов'язання по сплаті за користування житловим приміщенням та за надані комунальні послуги в добровільному порядку, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за надані комунальні послуги. БУ №2 неодноразово зверталося до [PERSON], щоб вона сплатила борг за комунальні послуги, але відповідачка звернулась до БУ №2 з заявою, щоб БУ №2 відстрочило їй сплату боргу. БУ №2 погодилось з заявою відповідачки і між БУ №2 та [PERSON] був укладений договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 24.01.2011 року. Але боржниця продовжує не сплачувати комунальні послуги та погашати борг. На теперішній час заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги [PERSON] перед БУ №2 станом на 01.10.2014 року згідно довідки про заборгованість комунальних послуг становить 14 128,35 гривень та пеня у розмірі 2 616,18 гривень, яку в добровільному порядку відповідачка сплачувати відмовляється, тому позивач вимушений звернутися з наступним позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачка в судові засідання не з'являлася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. За таких обставин суд, зі згоди представника позивача, відповідно до положень статті 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна №17855, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 18.12.1996 року під №202пр-стр. 31- р. №455. Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) Будинкоуправління №2 КЕЧ м. Одеси за вих. 1559 вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 18.12.1998 року. Особовий рахунок відкритий на [PERSON]. Відповідно до наказу начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси №44 від 26.04.2007 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] перебуває на балансі Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району. Згідно до Положення Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району від 18.12.2001 року позивач здійснює утримання, експлуатацію будинку за адресою: [ADDRESS], та укладає договори з виробниками, виконавцями житлово-комунальних послуг та з власниками приміщень про надання житлово-комунальних послуг. Як вбачається з п.п. 2.7, 2.9 Положення Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району позивач здійснює нарахування і приймає плату у населення за: квартирну плату (утримання будинків та прибудинкової території); водопостачання та водовідведення; теплову енергію та гаряче водопостачання. Надає платні послуги населенню та підприємствам з теплової енергії та гарячого водопостачання. Відповідачка протягом тривалого часу не сплачує надані позивачем послуги. З договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуг від 24.01.2011 року укладеного між Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ р-ну, що діє на підставі положення та [PERSON], яка є власником житлового приміщення за адресою: м. Одеса: [ADDRESS], вбачається, що підприємство надає громадянину розстрочку у погашені заборгованості з квартирної плати (плата за утримання житла) та плата за комунальні послуги (водо-, тепло-, газопостачання, послуги водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот), що утворилися станом на 01.12.2010 року на суму 8912,23 гривень, у тому числі заборгованість за електроенергію 1469,26 гривень, яка виникла до встановлення засобів обліку електроенергії. Відповідно до п. 7 договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуг від 24.01.2011 року, у разі несвоєчасного внесення плати за договором нараховується пеня в розмірі подвійної ставки НБУ на день несплати, яка нараховується за кожний день прострочення, але не більше ніж 100 відсотків загальної суми боргу, за умови відсутності перед громадянином заборгованості з виплати заробітної плати, пенсії, стипендії та інших будь-яких видів соціальної допомоги. Відповідно до розрахунків Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району, загальний розмір заборгованості за комунальні послуги за адресою: [ADDRESS], станом на 01.10.2014 року складає 14 128,35 гривень, в тому числі сума пеня за прострочення відповідачкою здійснення платежів за житлово-комунальні послуги за період з 01.12.2010 року по 30.06.2012 року в розмірі 2616,18 гривень. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV від 24 червня 2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим ст. 4 Закону №1875-IV від 24 червня 2004 року передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст. 642, 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Водночас ч. 1 ст. 19 Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових території». З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.ст. 19-21 Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, Постанови № 529 вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 162 ЖК УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з п. 2 ст.10 «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир. За ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 322 ЦК України власник, зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тому [PERSON], як власник квартири [ADDRESS], несе тягар утримання свого майна, зокрема, зобов'язана сплачувати житлово-комунальні послуги. Враховуючи, що відповідачка підписала Договір реструктуризації заборгованості за житлово-комунальні послуги від 24.01.2011 року, визнала наявність заборгованості за житлово-комунальні послуги, із нею погодилась та зобов'язалась здійснювати погашення заборгованості в строк до 01.07.2014 року. Однак, зобов'язання по зазначеному договору виконані не були, і в подальшому відповідачка не здійснювала оплату за отримані нею житлово-комунальні послуги. Сума пені у розмірі 2616,18 гривень була розрахована Будинкоуправлінням №2 Одеської КЕЧ району за прострочення здійснення платежів за житлово-комунальні послуги за період з 01.04.2011 року по 01.10.2014 року, згідно до умов Договору реструктуризації заборгованості за житлово-комунальні послуги від 24.01.2011 року. З урахуванням досліджених доказів та вищенаведених обставин, вважає, що позовні вимоги Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району підлягають задоволенню. Як вказує ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку із цим, судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved