Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором № ML-700/856/2007 за період з 08.02.2011 року по 08.01.2015 року в розмірі 24595,52 доларів США, що в перерахунку за гривню станом на 31.07.2017 року складає 637502,77 грн. В обгрунтування вказаних вимог посилається на наступне. 08.01.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір № CL 506-702/572/2008 на підставі кредитної заявки від 08.01.2008р., відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 35000,00 дол. США на строк до 08.01.2015 року. 12.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н, відповідно до якого позивач прийняв на себе зобов'язання за кредитним договором № CL 506-702/572/2008 від 08.01.2008 року. Відповідач умови вищезазначеного кредитного договору не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість за даним кредитним договором. Заборгованість відповідача по тілу кредиту за кредитним договором № CL 506-702/572/2008 від 08.01.2008 року за період з 08.02.2011 року по 08.01.2015 року складає 20171,52 дол. США, що в перерахунку на гривню станом на 31.07.2017р. складає 522756,83 грн., та по сплаті відсотків за користування кредитом за період з 08.02.2011р. по 08.01.2015 р. складає 4427,6895 дол. США, що в перерахунку на гривню станом на 31.07.2017 року складає 114745,94 грн., а в сукупності загальна сума заборгованості за даним договором за період з 08.02.2011 року по 08.01.2015 року становить 637407,40 грн. Тому, позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Представником відповідача [PERSON] подано до суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій просив застосувати строки позовної давності, та відмовити в задоволенні позову, оскільки вимогу про дострокове погашення заборгованості було спрямоване відповідачу позивачем 17.06.2011 року. Представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся в установленому законом порядку, від представника відповідача [PERSON] надійшла до суду заява про розгляд справи у його відсутність, та за відсутності відповідача, в задоволенні позову просив відмовити, та застосувати строки позовної давності. Ухвалою судді Золочівського районного суду Харківської області від 30.01.2018 року матеріали вказаної справи було передано до розгляду до Київського районного суду м. Харкова, та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2018 року передано судді Зуб Г.А. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 07.03.2018 року було прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.07.2018 року було закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Судом встановлено, що 08.01.2008 року відповідач звернувся до ЗАТ «ОТП Банк» з кредитної заявкою, на підставі якої було укладено кредитний договір №CL506-702/572/2008 року від 08.01.2008 року, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 35000 доларів США на купівлю автомобіля марки MITSUBISHI OUTLANDER, які позичальник зобов'язався повернути до 08.01.2015 року щомісячними платежами зі сплатою процентної ставки в розмірі 10,49% річних за користування кредитом + FIDR. 12.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н, відповідно до якого позивач прийняв на себе зобов'язання за кредитним договором № CL 506-702/572/2008 від 08.01.2008 року. Позивач в своєму позові просить стягнути на свою користь заборгованість за договором № ML-700/856/2007, який до матеріалів справи долучено не було, хоча в своєму позові йдеться про кредитний договір № CL 506-702/572/2008 від 08.01.2008 року, тому суд вважає зазначення в резолютивній частині номеру договору помилковим, оскільки по суті позову йдеться про договір № CL 506-702/572/2008 від 08.01.2008 року. Станом на 31.07.2017 року заборгованість за кредитним договором № CL 506-702/572/2008 від 08.01.2008 року складає 24595,52 доларів США, що в перерахунку на гривню станом на 31.07.2017 року складає 637502,77 грн., з яких 20171,52 доларів США, що складає 522756,83 грн. - заборгованість по сплаті кредиту; 4427,68 доларів США, що складає 114745,94 грн.- заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом за період з 19.05.2017 року до 13.02.2018 року; 634,21 грн. - пеня за період з 14.08.2018 року до 30.11.2017 року. В резолютивній частині позову позивач просить стягнути заборгованість по тілу кредиту в розмірі 24595,52 доларів США, що в перерахунку на гривню станом на 31.07.2017 року складає 637502,77 грн., а відповідно до наданого розрахунку вказана заборгованість складається з тіла кредиту та процентів за користування кредитом з 08.02.2011 року по 08.01.2015 рік, тому наведений в позові розрахунок заборгованості протирічить розрахунку заборгованості, який просить позивач стягнути з відповідача. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктами 1.4.1.2, 1.5.1, 1.5.1.1 частини 2 кредитного договору передбачено обов`язок позичальника повертати кредит та нараховані відсотки частинами, щомісяця, в розміри і строки, встановлені графіком платежів. Борговими зобов'язаннями за умовами кредитного договору є зобов'язання позичальника перед банком щодо повернення суми кредиту, плати за користування кредитом, сплати комісій, штрафних санкцій, витрат та збитків банку (включаючи, але не обмежуючись неодержанні доходи) у зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором та інших платежів, якщо такі матимуть місце. Відповідно до умов кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3 та ст. 3 цього договору) чи іншими укладеними з банком договорами та/або документів забезпечення (надалівимога). При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги (пп. 1.9.1). У будь-який час після пред'явлення банком вимоги і до її фактичного виконання позичальником, банк має право відкликати свою вимогу. Таке відкликання вимоги здійснюється банком в письмовій формі. В разі такого відкликання банком вимоги, боргові зобов'язання підлягають виконанню позичальником в розмірі, порядку та строки, що визначені цим договором, якщо сторони не домовились про інше (пп. 1.9.2). У випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань понад 38 (тридцять вісім) календарних днів, банк має право в односторонньому порядку розірвати цей договір шляхом відправлення на поштову адресу позичальника листа про розірвання цього договору. Цей договір вважається розірваним з моменту відправлення на поштову адресу позичальника вищевказаного листа (пп. 1.9.3). У застереженнях до п. 1.9 кредитного договору зазначено, що сторони визначають, що реалізація положень п. 1.9 цього договору не буде розглядатися сторонами як одностороння зміна умов цього договору. Реалізація положень п.1.9 є однім із способів виконання боргових зобов'язань, встановлених за взаємною домовленістю сторін, а вимога вважається надісланою, а відкликання здійсненим в день їх направлення на адресу позичальника, що зазначена в цьому договорі, за допомогою поштового зв'язку. До направлення вимоги чи відкликання на адресу позичальника поштою прирівнюється також їх вручення позичальнику чи його представникам (в тому числі особам, що мешкають разом з позичальником) під розписку. ЗАТ «ОТП Банк» скористався своїм правом та спрямував відповідачеві повідомлення про наявність заборгованості за вказаним кредитним договором датовану 27.01.2009 року за вих. №22-3-2/59270. Позивачем також було спрямовано досудового вимогу відповідачеві з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором датовану 17.06.2011 року за вих. №14602. Доказів, що вказані вимоги були відкликані Банком та позивачем до суду надано не було. Натомість з позовною заявою про стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором банк або позивач не звернулись після спливу зазначеного терміну. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3 статті 267 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 Цивільного кодексу України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України,за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Таким чином, позовна давність пов'язується із судовим захистом суб'єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб'єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов'язаної особи. У зобов'язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб'єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов'язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов'язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності отримує захист від застосування кредитором судового примусу до виконання обов'язку. У постанові від 27.01.2016 року у справі № 6-990цс15 Верховний Суд України навів правову позицію, згідно якої, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Позивач в своєму позові після пред'явлення вимоги продовжував нараховувати відсотки, про що свідчить наведений графік розрахунку заборгованості. З огляду на викладене, позичальник повинен був виконати боргові зобов'язання за кредитним договором в повному розмірі до 08.01.2015 року, чого останнім зроблено не було, та відповідно до штампу конверту позивач звернувся до суду з вказаним позовом лише 07.08.2017 року, тобто поза межами строку позовної давності. Таким чином, враховуючи, що матеріали справи містять заяву представника відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності, так як право вимоги у банку виникло у 2009 року, а у позивача - ще у 2011 році, а з позовом до суду ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось в 2017 році, суд приходить до висновку про те, що позов пред'явлено зі спливом позовної давності, що є підставою для відмови у його задоволенні, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд залишає судовий збір за позивачем.

Outcome: dismissed