Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Остагро» про розірвання договору оренди землі, укладеного 03 вересня 2013 року між позивачем та відповідачем, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 листопада 2014 року за №7859586. Вказала, що [PERSON] на підставі Державного акту серії [NUMBER] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,2619 га, що розташована на території Вигодської сільської ради, яку передав у оренду за договором оренди землі від 03 вересня 2009 року відповідачу строком на 10 років. Однак, відповідач порушив свої зобов'язання щодо сплати орендної плати, з часу укладення договору ні разу її не сплатив позивачу, на його телефонні дзвінки з цього приводу не реагував, не обробляє орендовану земельну ділянку, що свідчить про відсутність наміру відповідача виконувати свої зобов'язання за договором оренди. Ухвалою суду від 16 лютого 2018 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися. Від представника позивача надійшла письмова заява, в якій просить судове засідання проводити у її відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, викликався шляхом направлення судових повісток разом з копіями документів та ухвалою про відкриття провадження у справі рекомендованими листами з повідомленням про вручення на адресу зареєстрованого місцезнаходження та фактичного місцезнаходження, вказаного у позовній заяві, однак, поштові повідомлення повернулися з відміткою про закінчення встановленого строку зберігання та за нерозшуком, що відповідно до п.3) ч.8 ст.128 ЦПК України вважається врученням судової повістки, а відповідно до п.4) ч.6 ст.272 ЦПК - врученням судового рішення (ухвали про відкриття провадження у справі). Суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, проти чого позивач не заперечував. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі факти. 03 вересня 2013 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Остагро» укладено договір оренди землі, який зареєстрований у Реєстраційній службі Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис від 27 листопада 2014 року за №7859586, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] (договір оренди землі від 03.09.2013 року, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №101181550 від 23 жовтня 2017 року, Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6104028562017 від 23 жовтня 2017 року). Відповідно до акту приймання-передачі об'єкту оренди, орендодавець [PERSON] передав, а орендар ТзОВ «Остагро» прийняв в оренду земельну ділянку площею 1,26 га, розташовану на території Вигодської сільської ради Борщівського району Тернопільської області. Земельна ділянка площею 1,26 га належить [PERSON] на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого Вигодською сільською радою 18 серпня 2002 року. За даними Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6104028562017 від 23 жовтня 2017 року кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], площа 1,2619 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Отже, позивач є власником земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Вигодської сільської ради, що передана відповідачу в оренду. Пунктом 8 договору оренди землі передбачено, що такий укладено на 10 років, але в будь-якому разі строк цього договору закінчується після завершення збирання врожаю сільськогосподарських культур, які були засіяні (висаджені) під час дії цього договору. Договір має виконуватися належним чином відповідно до його умов та вимог закону. Так, спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини з оренди земельних ділянок, є Закон України «Про оренду землі». Згідно зі ст.1 вказаного закону оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом ( ч.1 ст.17 ЗУ «Про оренду землі»). За змістом ст.21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному законодавству на час укладення договору оренди. Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього закону та за умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до п. «д» ч.1 ст.141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Вищевикладене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року в справі №6-146цс12, яка в силу вимог ст.263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні таких норм права. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилається на те, що відповідач не сплачує орендну плату за землю. Згідно довідки мельнице-Подільської селищної ради від 20 лютого 2018 року ;438 аграрне товариство «Остагро» на території Мельнице-Подільської селищної ради, зокрема, в селі Вигода по факту землі пайовиків не обробляє, за оренду паїв з жителями сіл не розраховується. Так, пунктом 11 договору оренди землі передбачено, що орендна плата має вноситися щороку до 31 грудня за весь рік оренди земельної ділянки. Оскільки в договорі встановлений строк (термін), то за умовами договору орендар зобов'язався виплачувати власнику земельної ділянки у повному обсязі орендну плату за користування земельною ділянкою до 31 грудня кожного року. Згідно з ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. У даному випадку такою подією є виплата орендної плати саме до 31 грудня кожного року. Таким чином, у даному випадку невиконання відповідачем обов'язку сплатити орендну плату у строк, визначений умовами договору, і є несплатою орендної плати в розумінні п. «д» ч.1 ст.141 ЗК України. Пунктом 38 договору оренди землі передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: 1) взаємною згодою сторін; 2) рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором. Так, розділом «Орендна плата» договору оренди землі на відповідача покладено обов'язок своєчасно вносити плату за користування земельною ділянкою. Тобто, внаслідок систематичної невиплати відповідачем орендної плати позивач значною мірою позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору оренди землі, а саме, можливості своєчасно щороку отримати орендну плату за користування земельною ділянкою, тобто отримати орендну плату до 31 грудня кожного року, чим істотно порушені його права своєчасно розпорядитися належною йому орендною платою, оскільки обов'язок орендаря щодо своєчасної виплати орендної плати кореспондується з правом орендодавця своєчасно отримати орендну плату (пункт 28 договору оренди землі, ст.24 Закону України «Про оренду землі» та відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону). За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки відповідач систематично не виконує своїх обов'язків щодо своєчасної сплати орендної плати, що істотно порушує права власника земельної ділянки, яким є позивач, а звернення позивача до відповідача з пропозицією про виконання зобов'язання за договором оренди землі залишені останнім без відповіді, то за таких обставин порушені права позивача підлягають захисту в судовому порядку в спосіб, який просить позивач. На підставі вищенаведеного, ст.ст.2,13,21, ч.1ст.32 Закону України «Про оренду землі», п. «д» ч.1 ст.143 ЗК України, ч.1 ст.251 ЦК України,

Outcome: approved