Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Представник позивача за дорученням [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останної заборгованість за кредитом в розмірі 23191 гривня 19 копійок, посилаючись на те, що відповідачка належним чином не виконувала умови договору. Крім того, просить стягнути з відповідачки судовий збір в розмірі 1600 гривень 00 копійок. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 08 червня 2006 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідачка не виконувала умови договору, тобто не сплачувала кожного місяця обовязковий мінімальний платіж, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 23191 гривня 19 копійок. Що й стало підставою для звернення представника позивача до суду з вказаним позовом. В судове засідання представник позивача не зявився. Надав суду заяву в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги позивача та просить розглянути справу за відсутністю представника банку. Не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку (а.с. 23). Відповідачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву (а.с.65), в якій зазначила, що з позовом не згодна, так як кредитну картку в неї викрали, відповідно грошей воно не знімала, що підтверджується вироком Тарутинського районного суду Одеської області від 04 травня 2017 року (а.с.67-68). Просила справу розглянути за її відсутністю, у задоволенні позову відмовити. Представник відповідачки до судового засідання не зявився, надав суду заяву (а.с.66), в якій просив : залучити до матеріалів справи копію вироку Тарутинського районного суду Одеської області від 04 травня 2017 року, який свідчить проо те, що у [PERSON] було викрадено кредитну картку; розглянути справу за його відсутністю; у задоволенні позову відмовити. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного договору №б/н від 08 червня 2006 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.10-16). Однак, вироком Тарутинського районного суду Одеської області від 04 травня 2017 року (а.с.67-68), який набрав чинності 07 червня 2017 року встановлено, що 14 березня 2013 року, точного часу встановити не вдалось, [PERSON] таємно викрав із шафи, розташованої у кімнаті домоволодіння [PERSON] за адресою: вул. Красна, 335, смт Тарутине Одеської області, кредитну картку «Приват Банк» № 4149437729350890, яка належить [PERSON], на якій знаходились грошові кошти у сумі 4000 гривень, та з місця вчинення злочину зник. У подальшому [PERSON] 14 березня 2013 року о 15 годині 11 хвилин у банкоматі «Приват Банк», який розташований за адресою: проспект Миру, 44, смт Тарутине Одеської області, з кредитної картки «Приват Банк» № 4149437729350890, яка належить [PERSON], діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, незаконно зняв грошові кошти у сумі 4000 гривень та розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілій [PERSON] майнову шкоду на зазначену суму. [PERSON], [INFO], визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Таким чином, вищевказаним вироком суду, що набрав законної сили, доведено обставини засудженого [PERSON] щодо неправомірного заволодіння коштами відповідачки [PERSON] з використанням її кредитної картки. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вирок у кримінальному провадженні, набрав законної сили є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що є підставою для відмови у позові. Таким чином, доводи позивача про те, що саме відповідачка [PERSON] реально отримала кредитні кошти від банку не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та спростовуються вироком Тарутинського районного суду Одеської області від 04 травня 2017 року, яким встановлено злочинні дії іншої особи щодо неправомірного заволодіння коштами банку шляхом викрадення кредитної картки відповідачки, отже підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 08 червня 2006 року з відповідачки [PERSON] у суду не має. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 08 червня 2006 року необхідно відмовити у зв'язку з його необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed