Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON], діючи від імені та в інтересах позивача [PERSON], посилається в обґрунтування позовних вимог на те, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 11,93 га., розташованої на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області. 20 лютого 2004 року [PERSON] передала належну їй земельну ділянку в оренду відповідачеві ТОВ „ТД „Україна на строк пять років, про що між сторонами був укладений договір оренди землі. 06 квітня 2005 року цей договір був зареєстрований у Горностаївському районному реєстраційному відділі Херсонської РФ ДП Центр ДЗК. 21 січня 2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ „ТД „Україна була укладена додаткова угода № 33 до вказаного договору оренди земельної ділянки, якою був продовжений строк дії основного договору оренди на десять років - до 06 квітня 2020 року. Ця додаткова угода 23 грудня 2010 року була зареєстрована у Горностаївському районному відділі Херсонської РФ ДП Центр ДЗК. Позивач вважає, що оскільки основний договір оренди був укладений 20 лютого 2004 року, тому строк його дії закінчився 20 лютого 2009 року. Таким чином додаткова угода, укладена між сторонами 21 січня 2010 року, є недійсною, оскільки вона була укладена після закінчення строку дії основного договору. На підставі викладеного, представник позивача просить суд: -договір оренди земельної ділянки, укладений 20 лютого 2004 року між [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна, визнати припиненим з 20 лютого 2009 року, -визнати недійсною додаткову угоду № 33 від 21 січня 2010 року до договору оренди земельної ділянки, укладеного 20 лютого 2004 року між [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна, та скасувати державну реєстрацію вказаної додаткової угоди; -зобовязати відповідача ТОВ „ТД „Україна повернути позивачеві орендовану земельну ділянку. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином своєю заявою до суду представник позивача [PERSON] просить розглядати справу за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача [PERSON] та представника позивача [PERSON], на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання представник відповідача ТОВ „ТД „Україна не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином своєю заявою до суду відповідач просить розглядати справу за відсутності їхнього представника, проти задоволення позову заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача ТОВ „ТД „Україна, на підставі наявних у справі доказів. При вирішенні справи суд враховує, що відповідач ТОВ „ТД „Україна обґрунтовує свої заперечення тим, що 20 лютого 2004 року позивач [PERSON] передала належну їй земельну ділянку площею 11,93 га. в оренду відповідачеві ТОВ „ТД „Україна строком на пять років, про що між сторонами був укладений договір оренди землі. 06 квітня 2005 року цей договір був зареєстрований у Горностаївському районному реєстраційному відділі Херсонської РФ ДП Центр ДЗК. Відповідно до ст.ст.18, 20 Закону України „Про оренду землі (в редакції, чинній на момент укладення договору) та ст.640 ЦК України договір оренди був укладений з моменту його державної реєстрації 06 квітня 2005 року, пятирічний строк дії договору закінчився 06 квітня 2010 року. До закінчення строку дії основного договору оренди 21 січня 2010 року між сторонами була укладена додаткова угода № 33, якою був продовжений строк дії основного договору на десять років - до 06 квітня 2020 року. Ця додаткова угода 23 грудня 2010 року була зареєстрована у Горностаївському районному реєстраційному відділі Херсонської РФ ДП Центр ДЗК. Таким чином, додаткова угода була укладена під час дії основного договору оренди, а тому немає підстав для визнання її недійсною. Проти задоволення позову заперечує через необґрунтованість. Крім того, заявляє про застосування позовної давності, так як позивач пропустив трирічний строк позовної давності. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Горностаївського районного управління юстиції Херсонської області не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином своєю заявою просить розглядати справу за відсутності їхнього представника. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Відділу Держземагенства у Горностаївському районі Херсонської області не зявився з причин, невідомих суду, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представників третіх осіб, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Позивачеві [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 11,93 га., розташована на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області, кадастровий номер 6522680500:04:001:0015. Право власності позивача підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХС № 040809 (л/с 10), виданим Великоблаговіщенською сільською радою Горностаївського району Херсонської області 26 листопада 2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 456. Позивач [PERSON] передала належну їй земельну ділянку в оренду строком на пять років відповідачеві ТОВ „ТД „Україна, про що 20 лютого 2004 року сторони уклали між собою договір оренди земельної ділянки (л/с 8). Договір зареєстрований Горностаївським районним реєстраційним відділом Херсонської регіональної філії державного підприємства Центр державного земельного кадастру, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 06 квітня 2005 року за № 040572201658. 21 січня 2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ „ТД „Україна була укладена додаткова угода № 33 (л/с 9) до вказаного договору оренди земельної ділянки, якою був продовжений строк дії основного договору оренди на десять років - до 06 квітня 2020 року. Додаткова угода зареєстрована Горностаївським районним відділом Херсонської регіональної філії державного підприємства Центр державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 23 грудня 2010 року за № 041072200063. Згідно ч.1 ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобовязується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Згідно ч.1 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно ч.2 ст.792 ЦК України та ч.8 ст.93 ЗК України відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Спеціальним Законом, який регулює орендні відносини, є Закон України „Про оренду землі. Згідно ст.13 Закону України „Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом статей 18, 20 Закону України „Про оренду землі (в редакції, яка діяла на момент укладення та реєстрації договору оренди та додаткової угоди) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом з тим, цивільні права та обовязки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладення договору. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року в справі № 6-162цс13, яка за приписами ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Суд критично оцінює заперечення відповідача ТОВ „ТД „Україна про те, що строк дії спірного договору оренди обчислюється з дати його державної реєстрації, оскільки державна реєстрація договору оренди землі вказує на його чинність і не може змінювати день укладення договору та строк його дії. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що пятирічний строк дії договору оренди земельної ділянки, укладеного 20 лютого 2004 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ „ТД „Україна, закінчився 20 лютого 2009 року. В судовому засіданні достовірно встановлено, що в межах строку дії основного договору сторони не вирішували питання про продовження його дії. В судовому засіданні достовірно встановлено, що після закінчення строку дії основного договору сторони не вирішували питання про його поновлення в порядку, визначеному ст.33 Закону України „Про оренду землі. Згідно ч.1 ст.31 Закону України „Про оренду землі договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Згідно п.7 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання договору оренди земельної ділянки, укладеного 20 лютого 2004 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ „ТД „Україна, припиненим з 20 лютого 2009 року, у звязку із закінченням строку, на який цей договір було укладено. В судовому засіданні достовірно встановлено, що укладення та державна реєстрація додаткової угоди № 33 від 21 січня 2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ „ТД „Україна були здійснені з порушенням вимог ст.ст.651 654 ЦК України та Закону України „Про оренду землі, оскільки основний договір оренди вже був припинений на момент внесення до нього змін. Після закінчення строку дії договору оренди, укладеного 20 лютого 2004 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ „ТД „Україна, договірні відносини між сторонами припинились, а тому неможливо було вносити будь-які зміни до такого договору. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно ст.15, ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Суд приходить до висновку, що оскільки зміст правочину, вчиненого 21 січня 2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ „ТД „Україна, суперечить актам цивільного законодавства, тому це є підставою для визнання цього правочину недійсним. Згідно ч.2 ст.26 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно ч.1 ст.34 Закону України „Про оренду землі у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобовязаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про наявність правових підстав длявизнання недійсною додаткової угоди № 33 від 21 січня 2010 року до договору оренди земельної ділянки, укладеного 20 лютого 2004 року між сторонами, скасування державної реєстрації вказаної додаткової угоди та зобовязання відповідача повернути орендовану земельну ділянку. Разом з тим, згідно ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. В судовому засіданні встановлено, що початком перебігу позовної давності слід вважати: за вимогою про визнання договору оренди припиненим 20 лютого 2009 року (закінчення строку дії договору), за вимогами про визнання додаткової угоди недійсною, скасування державної реєстрації та зобовязання повернути земельну ділянку з 21 січня 2010 року (підписання позивачем додаткової угоди). При цьому, про порушення свого права позивачеві [PERSON] було достовірно відомо. Так, починаючи з 2004 року до цього часу відповідач ТОВ „ТД „Україна постійно, відкрито використовував земельну ділянку позивача для вирощування сільськогосподарських культур. За вказаний період відповідач ТОВ „ТД „Україна постійно виплачував позивачеві [PERSON] орендну плату, яку остання отримувала. 21 січня 2010 року позивач добровільно, власноручно підписала оскаржувану додаткову угоду. Отже, з 2004 року по теперішній час позивачеві [PERSON] було достовірно відомо про існування між нею та ТОВ „ТД „Україна постійних правовідносин з приводу оренди земельної ділянки, належної позивачеві. Таким чином, суд робить висновок, що представник позивача, звернувшись до суду з позовом лише 06 серпня 2015 року, пропустив строк позовної давності за вимогами про визнання припиненим договору оренди, про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди, про скасування державної реєстрації та зобовязання повернути земельну ділянку При цьому, відповідач в ході розгляду справи заявив про застосування позовної давності, а позивач не заявляв клопотання про поновлення строку давності. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов [PERSON], поданий від імені та в інтересах [PERSON], до ТОВ „ТД „Україна про визнання договору оренди земельної ділянки припиненим, визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та зобовязання повернути земельну ділянку задоволенню не підлягає, у зв'язку із спливом позовної давності. У звязку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed