Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення різниці між реальним збитком та сумою страхової виплати. В обґрунтування позову зазначив, що 06.02.2018 року в м. Кривий Ріг по вул. Нахімова, [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Citroen», державний номер [NUMBER] , порушивши п.12.1 Правил дорожнього руху України, скоїв зіткнення з автомобілем марки «Богдан 211040», державний номер [NUMBER] під керуванням якого, на законних підставах, знаходився чоловік позивача [PERSON] . В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль [PERSON] отримав механічні пошкодження. Згідно протоколу про дорожньо-транспортну пригоду від 06.02.2018 року [PERSON] визнав себе винним у скоєнні ДТП. Автомобіль [PERSON] , згідно полісу ОСЦПВВНТЗ № АМ 2319032 , термін дії з 20.12.2017 року по 19.12.2018 року, було застраховано в ПрАТ СК «Здорово». Згідно інформації на офіційному веб-порталі Моторно (транспортного) страхового бюро України, з 1.02.2018 року ПрАТ СК «Здорово» втратила право укладати договори ОСЦПВ у зв`язку з втратою статусу асоційованого члена МТСБУ, тому виплату коштів при настанні страхового випадку здійснює МТСБУ. Для встановлення розмірі матеріального збитку за результатами ДТП позивачем було замовлено проведення висновку експертного автотоварознавчого дослідження, за які [PERSON] сплатила власні кошти, що підтверджується відповідною квитанцією. 05.06.2018 року позивачем було отримано висновок експерта автотоварознавчого дослідження №Д4/06/18, згідно якого сума матеріального збитку, спричиненого власнику пошкодженого автомобіля Богдан 211040, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер ( VIN ) [NUMBER] , в цінах на дату 05.06.2018 року склала 19057,98 грн. 23.04.2019 року представником [PERSON] - адвокатом Касьян М.С. було направлено на адресу Моторно (транспортного) страхового бюро України заяву про сплату страхового відшкодування. 11.11.2019 року на розрахунковий рахунок [PERSON] було перераховано кошти в розмірі 17146,88 грн. Отже, [PERSON] понесені більші витрати на ремонт пошкодженого автомобіля, а ніж отримані страхові відшкодування. На сьогоднішній день невідшкодованими залишилися 1911,10 грн. Тому, просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 1911,10 грн.; витрати на проведення висновку експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 2000,00 грн.; витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 3000,00 грн.; та витрати на сплату судового збору в розмірі 840,00 грн. Ухвалою від 13.04.2020 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідач [PERSON] надав суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, оскільки правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи. В позовній заяві предметом спору є обставини щодо недостатності суми страхового відшкодування для відновлення становища пошкодженого майна позивача. А тому, при зверненні позивача до МГСБУ, як зазначено в позовній заяві, їй (представникові) незаконно та безпідставно було повідомлено про те, що різниця між реальними збитками та сумою страхової виплати полягає в тому, що при відшкодуванні шкоди було стягнуто франшизу за умови страхового полісу відповідач, а отже і різниця в понесених позивачем витратах підлягає стягненню саме з відповідача, як безпосереднього винуватця ДТП. Крім того, вважає, що стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. є безпідставним, оскільки на підтвердження вказаних витрат до матеріалів справи не додано належних документів, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, а саме такі, що оформлені у встановленому законом порядку. Також не підлягає стягненню і сума у розмірі 2000,00 грн. витрачена на проведення експертного дослідження позивачем, адже в даній справі відповідач є неналежним. Представник третьої особи Моторне (транспортне) страхове бюро України правом надання письмових пояснень по суті позовних вимог не скористався. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.02.2018 року в м. Кривий Ріг по вул. Нахімова, [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Citroen», державний номер [NUMBER] , порушив п.12.1 Правил дорожнього руху України та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Богдан 211040», державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . [INFO] року [PERSON] та [PERSON] було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. [PERSON] визнав себе винним у скоєнні ДТП (а.с. 11). Автомобіль марки «Богдан 211040» державний номер [NUMBER] на правів власності належить [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 10). В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Богдан 211040» державний номер [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Автомобіль [PERSON] , згідно поліс ОСЦПВВНТЗ № АМ 2319032 , термін дії з 20.12.2017 року по 19.12.2018 року було застраховано в ПрАТ СК «Здорово» (а.с. 9). 06.02.2020 року [PERSON] повідомив ПрАТ СК «Здорово» про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 37). Згідно інформації на офіційному веб-порталі Моторно (транспортного) страхового бюро України, з 1.02.2018 року ПрАТ СК «Здорово» втратила право укладати договори ОСЦПВ у зв`язку з втратою статусу асоційованого члена МТСБУ, тому виплату коштів при настанні страхового випадку здійснює МТСБУ. З висновку автотоварознавчого дослідження №Д4/06/18 від 05.06.2018 року слідує, що сума матеріального збитку, спричиненого власнику пошкодженого автомобіля Богдан 211040, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер ( VIN ) [NUMBER] , в цінах на дату 05.06.2018 року склала 19057,98 грн. (а.с. 12-22). Відповідно квитанції 040091 від 30.05.2018 року [PERSON] сплатила витрати за проведення експертизи для визначення вартості матеріальних збитків після ДТП в розмірі 200,00 грн., на користь [PERSON] (а.с. 45). 23.04.2019 року представником [PERSON] - адвокатом Касьян М.С. направлено на адресу Моторно (транспортного) страхового бюро України заяву про сплату страхового відшкодування, що підтверджується поштовою накладною та описом вкладення (а.с. 41, 42). 11.11.2019 року на розрахунковий рахунок [PERSON] було перераховано кошти в розмірі 17146,88 грн., що підтверджено випискою АТ КБ «Приват Банк» (а.с. 40). Отже, [PERSON] понесені більші витрати на ремонт пошкодженого автомобіля, а ніж отримані страхові відшкодування, невідшкодованими залишилися 1911,10 грн. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Частиною 2 ст. 1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.. Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому, відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Саме такого висновку прийшов Верховний Суд України у постанові від 20 січня 2016 року під час розгляду справи №6-2808цс15. Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. суд прийшов наступного. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до положень ч. 1, п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Судом встановлено, що правничу допомогу у справі позивачу [PERSON] надавав адвокат Касьян М.С. на підставі договору по надання правничої допомоги б/н від 13.12.2018 року (а.с. 48). Разом з поданою до суду позовною заявою представник позивача [PERSON] надав суду ордер на надання правничої допомоги від 11.02.2020 року, акт приймання - передачі виконаних робі від 04.02.2020 року, квитанцію до прибуткового касового ордера №04/02 від 04.02.2020 року про сплату 3000,00 грн. витрати за правничу допомогу за договором б/н від 13.12.2018 року (а.с. 46, 47, 48). Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачами предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається представник позивача, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд також стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved