Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Представник КП «Жилкомсервіс» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.03.2007 року по 01.12.2020 рік у сумі 20852 грн 34 коп. та сплачену суму судового збору у розмірі 2102 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем, як управителем житлових будинків комунальної власності територіальної громади м.Харкова та відповідачем, як споживачем послуг з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, укладений публічний договір про надання житлово-комунальних послуг, шляхом його опублікування в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 року №95/1 зі змінами, внесеними в 2007 і 2009 роках. Позивач належним чином виконує свої зобов`язання щодо надання послуг з утримання багатоквартирних будинків і споруд та прибудинкових територій. В свою чергу відповідач за спожиті житлово-комунальні послуги належним чином не сплачує, внаслідок чого за адресою: [ADDRESS] утворилась заборгованість за період з 01.03.2007 року по 01.12.2020 рік у сумі 20852 грн 34 коп. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 05.01.2021 року по справі відкрито спрощено провадження з повідомленням сторін, ухвалою суду від 28.01.2021 року заяву відповідача про продовження процесуальних строків задоволено частково. 22.02.2021 року через канцелярію суду надійшов відзив з проханням скасувати ухвалу суду про відкриття провадження, позов залишити без розгляду. У відзиві відповідач зазначив про невідповідність позовної заяви вимогам ст.ст.175,176,177 ЦПК України, а тому, на думку [PERSON] , вона не може бути прийнята судом до розгляду. Позивачем не доведено, що відповідач є боржником, між сторонами відсутній договір, позивач систематично не виконував регламентні роботи з утримання та обслуговування внутрішньо будинкових інженерних мереж, відсутні докази надання споживачам заявленого обсягу послуг саме [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] за означений в позові період; розрахунок заборгованості не підтверджений; судовий наказ №638/22651/14-1 скасований; відсутні докази, що саме позивач є виконавцем послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території; 20.02.2020 року касиром АТ «Мегабанк» помилково внесено суму оплати за опалення в рядок квартплата; відповідач неодноразово звертався до ЖЕУ, ЖЕК №6 з проханнями та вимогами виконувати умови Закону України «Про житлово-комунальні послуги»; позивачем порушений Закон України «Про захист персональних даних». У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що представництво у справі здійснюється в порядку ч.1 ст.60 ЦПК України, шляхом видачі керівником підприємства довіреності на ім`я юрисконсульта; комунальне підприємство «Жилкомсервіс» здійснює обслуговування багатоквартирного будинку, в якому мешкає відповідач, так як є його управителем, а відповідач зобов`язаний оплачувати надані послуги; актів-претензій, оформлених належним чином у відповідності до чинного законодавства від відповідача або інших співвласників будинку [ADDRESS] до комунального підприємства «Жилкомсервіс» не надходило, тобто твердження відповідача про надання неякісних послуг не підтверджується належними доказами; довідка про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг є письмовим доказом, що містить розрахунок заборгованості відповідно до тарифів на послуги та здійснених оплат; капітальний ремонт внутрішньо будинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги здійснюється співвласниками чи залученими ними уповноваженими на виконання таких робіт особами за рахунок співвласників. Ухвалою суду від 04.03.2021 року у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до КП «Жилкомсервіс» про повернення помилково зарахованих грошей - відмовлено. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання, призначене на 10.03.2021 року, відповідач не з`явився, через електронну пошту суду надіслав заяву про відкладення слухання справи у зв`язку із перебуванням на лікарняному, листок непрацездатності, відповідну медичну довідку не надав; у судове засідання, призначене на 25.03.2021 року, відповідач не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся, причин неявки не повідомив, клопотань про відкладення слухання справи не надходило, до суду повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній». Статтею 223 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання учасника справи. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зокрема, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Пунктом 2 ч.7 ст.128 ЦПК України визначено, що судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до статті 44 ЦПК України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названої Конвенції і Кодексу. Крім, того як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі Тойшлер проти Германії (Тeuschler v. Germany). В ухвалі суду про відкриття провадження, яка отримана позивачем 18.01.2021 року, зазначено про можливість отримання інформації щодо стану розгляду справи за відповідною веб-адресою, відповідачем на електронну адресу суду неодноразово направлялись запити, зокрема, 19.03.2021 року надійшло клопотання про витребування доказів. Враховуючи викладене, оскільки відповідач повідомлений про час та місце слухання справи своєчасна та належним чином, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. За інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] на праві власності з 10.03.2004 року належить квартира [ADDRESS] . Заборгованість відповідача за розрахунком позивача за період з 01.03.2007 року по 01.12.2020 рік складає 25720 грн 84 коп. За судовим наказом від 27.01.2015 року №638/22651/14-ц з відповідача присуджено до стягнення суму заборгованості з утримання будинків, споруд та прибудинкової території за період з 01.01.2012 року по 01.12.2014 року в розмірі 4868,50 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 27.04.2015 року (справа №638/5865/15ц, провадження №2-с/638/172/15) вищевказаний судовий наказ скасовано. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Частиною 1 статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно п.6 ч.1 ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги має право звертатися до суду в разі порушення споживачами умов договору. Згідно пункту 10 частини 1 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники багатоквартирного будинку зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Частиною 2 статті 382 ЦК України визначено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав Рішенням виконавчого комітету ХМР №1186 від 20.12.2006 «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді м. Харкова», КП «Жилкомсервіс» визначено виконавцем послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків. Статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Частиною 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Договори про надання житлово-комунальних послуг між КП «Жилкомсервіс» та споживачами укладені шляхом опублікування публічного договору в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуск газети «Слобода» від 28.11.2006 року випуск № 95/1. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18). Таким чином, споживачі зобов`язані оплачувати за житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, а відтак посилання відповідача на укладення договору між сторонами безпідставні та спростовуються вищенаведеними нормами. Щодо посилань відповідача на невідповідність позовної заяви вимогам ст.ст.175,176,176 ЦПК України суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Тобто, до виключної компетенції суду належить з`ясування відповідності позовної заяви вимогам закону та постановлення відповідної ухвали, крім того, це не є підставою для задоволення позовних вимог або відмови у їх задоволенні. Згідно з ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій встановлюється відповідним рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова. Відповідно до п.2 ч.3 ст.4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування належить встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону. Надання послуг здійснюється КП «Жилкомсервіс» згідно з переліком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 893 від 20.12.2011, рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 11.05.2018 № 318 «Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова». 31.03.2005 року, 09.07.2005 року, 09.09.2005 року відповідач звертався із заявами про відмову від послуг з користування ліфтом, проте, представник позивача просить стягнути заборгованість за надані послуги за період з 01.03.2007 року по 01.12.2020 року, а відтак суд не приймає до уваги вказані докази. Згідно акту-претензії від 10.08.2011 року про не належне надання послуг споживачі не мають можливості користуватись ліфтом у під`їзді, проте вказаний акт надавався лише КСП «Харківгорліфт», суду не надано відомостей про отриманий акт позивачем. Крім того, за повідомленням директора КСП «Харківгорліфт» від 01.09.2011 року виконані роботи по відновленню ліфту. Щодо колективної заяви від 30.05.2020 року про доведення під`їзду будинку [ADDRESS] до аварійного стану суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст.27,28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості. Оформлення претензій споживачів у багатоквартирному будинку здійснюється в порядку, передбаченому статтею 27 цього Закону, з урахуванням особливостей, передбачених цією статтею. Всупереч зазначеному, відповідачем не надано доказів складання акту-претензії відповідно до вищевказаних норм. Посилання відповідача на відсутність повноважень у директора КП «Жилкомсервіс» спростовується наказом №54/2 від 04.09.2017 року , наказом №0425/1 від 01.09.2017 року про призначення на посаду директора КП «Жилкомсевірс» [PERSON] . За розпорядженням Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради № 189 «Про внесення змін в договір передачі майна в господарське відання № 760 від 30 травня 1996 року з ДКВЖРЕП Дзержинського району м. Харкова, договір передачі майна в господарське відання №1208 від 03 березня 2004 року з КВЖРЕП № 2 Дзержинського району м. Харкова та договір передачі майна в господарське відання № 1278 від 07 березня 2006 року з КП «Жилкомсервіс» 28 лютого 2007 року внесено зміни в договір передачі майна в господарське відання № 1278 від 07 вересня 2006 року з КП «Жилкомсервіс», а саме зараховано до акту прийом-передачі житловий фонд Дзержинського району м. Харкова. За Актом приймання - передачі основних фондів (житлових фондів) від 28 лютого 2007 року будинок [ADDRESS] було передано в господарське відання КП «Жилкомсервіс». Враховуючи викладене, посилання відповідача щодо безпідставності вимог позивача на здійснення нарахувань спростовуються вищезазначеними доказами. Щодо посилань [PERSON] про помилково зараховані кошти 20.02.2020 року касиром АТ «Мегабанк» суд зазначає наступне. Згідно копії квитанції №00282 від 20.02.2020 року в графі «квартплата» значиться сума 2205,24 грн, платником [PERSON] проставлено підпис на квитанції. З заявою про повернення грошових коштів зверталась [PERSON] та [PERSON] з зазначенням, що саме вона сплачувала комунальні послуги, відповідачем по справі є [PERSON] . Із заявою про вступ у справу у якості третьої сторони на стороні відповідача [PERSON] до суду не зверталась, а відтак суд позбавлений можливості достеменно з`ясувати чи дійсно [PERSON] не бажала вносити відповідну суму за надані послуги. Враховуючи викладене, суд відхиляє доводи відповідача щодо помилкової сплати суми у розмірі 2205,24 грн. Таким чином, позивачем доведено надання відповідних послуг споживачу, при цьому відповідачем не надано жодного доказу ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що давало б підстави для його звільнення від оплати послуг. Суд відмовляє у задоволенні клопотання [PERSON] від 19.03.2021 року про витребування доказів, виходячи з наступного. У відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У відповідності до частин п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до норм ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Згідно п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Завдання законодавця при регламентації конструкції доказування полягає у забезпеченні гармонічного поєднання активності сторін та суду в цивільному судочинстві. Активність сторін відбиває приватноправові засади змагального процесу, а активність суду - публічно-правовий інтерес у ефективності відправлення правосуддя. Докази в цивільному процесі характеризуються сукупною єдністю: змістом, яким є фактичні дані, що інформують про обставини, необхідні для правильного вирішення справи; процесуальною формою, в якій закладено таку інформацію - засоби доказування; встановленим процесуальним порядком одержання, дослідження й оцінювання змісту і процесуальної форми (доказової інформації і засобів доказування). Доказом є окремий елемент засобу доказування, що містить інформацію про обставину справи з існуванням якої особа пов`язує виникнення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а засіб доказування це сукупність окремих доказів (елементів), які за цивільним процесуальним законодавством допустимі для доказування в конкретній справі. Докази знаходять своє відображення в певній процесуальній формі. Положенням ч.1 ст.229 ЦПК України визначено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Предмет доказування у цивільній справі формується з підстави позову, вимог і заперечень на позов, які визначається відповідно до норми процесуального права. Джерелами, за допомогою яких визначається предмет спору в справі є: відповідна норма матеріального права, підстава позовних вимог і заперечень на них. Всупереч вищевикладеному та вимогам п.2 ч.2 ст.84 ЦПК України, відповідачем не зазначено обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати та всупереч п.4 ч.2 ст.84 ЦПК України відповідачем не вказано вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 525 ЦК України однобічна відмова від виконання прийнятих зобов`язань не допускаються. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Власники несуть відповідальність за своєчасність здійснення платежів за комунальні послуги незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено законом. В ухвалі ВССУ від 20.11.2013 року по справі № 6-29503св13 зазначено, що у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов`язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК України). Приймаючи до уваги, що відповідач будучи зобов`язаним своєчасно сплачувати плату за отримані послуги, в односторонньому порядку припинив виконувати взяті на себе зобов`язання, не сплачує заборгованість добровільно, доказів які б спростували протилежне суду не надано, суд приходить до висновку, що виникла заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Разом з тим, у відзиві на позовну заву відповідач порушує питання щодо застосування строків давності. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України.) Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (стаття 267 ЦК України). Згідно з ч.1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Так, при поданні позовної заяви 31.12.2020 року позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за період з 01.03.2007 року по 01.12.2020 рік. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 27.04.2015 року скасовано судовий наказ від 17.01.2015 року про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь КП «Жилкомсервіс» заборгованості з утримання будинків та прибудинкових територій. Разом з тим, подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17 (14-448цс19). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.03.2007 року по 31.12.2017 року заявлені поза межами строку позовної давності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в межах позовної давності за період з 01.01.2018 року по 01.12.2020 рік у розмірі 6624 грн 52 коп. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2102 грн, позивні вимоги задоволено частково, а відтак з урахуванням розміру задоволених вимог відшкодуванню відповідачем на користь позивача підлягають судові витрати за подачу позову в сумі 667 грн 78 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial