Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа - служба у справах дітей Лисичанської міської ради посилаючись на те що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 16.11.2001 року. Рішенням Лисичанського міського суду від 11.08.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від спільного подружнього життя сторони мають трьох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO], доньку [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] відносно останньої відповідач скоїв злочин [INFO] у зв'язку з чим ухвалою Ленінського районного суду м. Луганська до нього було застосовано примусовий захід медичного характеру. На теперішній час [PERSON] перебуває в Державному закладі України психіатричній лікарні з суровим наглядом МОЗ, де проходить примусове медичне лікування, у зв'язку з чим він не може бути авторитетом ні як батько ні як взагалі людина. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, Листом від 12 серпня 2013 року головний лікар Української психіатричної лікарні з суворим наглядом МОЗ України повідомив суд, що відповідач [PERSON] з 14 березня 2013 рок по час розгляду справи перебуває на лікуванні у зазначеній лікарні у зв'язку із застосування до нього примусових заходів медичного характеру, та надіслав до суду заяву відповідача в якій останній позовні вимоги визнав частково, просив відмовити в частині позбавлення його батьківських прав, в частині стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей, позов визнав оскільки він є інвалідом ІІ групи та отримує пенсію. Представник третьої особи пояснила що представник позивача звертався до служби у справах дітей Лисичанської міської ради з проханням надати висновок про позбавлення батьківських прав [PERSON] Однак висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав надати не можливо, оскільки на можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків у наслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання. Суд заслухавши представника позивача, представника третьої особи, думку прокурора яка вважала що позов підлягає частковому задоволенню, а саме у частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей необхідно задовольнити, а в частині позбавлення батьківських прав необхідно відмовити, дослідивши матеріали справи вважає що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні позивач та відповідач перебували у шлюбі, але на підставі рішення Лисичанського міського суду від 11.08.2015 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 8). Від спільного подружнього життя сторони мають трьох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO], доньку [PERSON] [INFO], (а.с.5-6), [PERSON] [INFO], яка померла [INFO] (а.с 4,7) Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє обов'язків щодо дитини. Як встановлено у судовому засіданні ухвалою Ленінського районного суду м. Луганська від 18.04.2013 року справа № 1КП-247/13 (437/5428/13к) вказано, що гр. [PERSON] на фоні психічного розладу здоров'я вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке передбачено п.п. 2,4 с. 115, ч.3 ст.15, п.п. 1,2,4, ч. 2 ст. 115 КК України у стані неосудності, та на теперішній час страждає психічною хворобою, яка виключає можливість застосування покарання, з урахуванням особливої небезпеки його психічного стану для оточуючих, що підтверджується висновком стаціонарної психіатричної експертизи № 37 від 28.03.2013р., суд ухвалив застосувати до [PERSON] примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної установи з суворим наглядом. Згідно висновку стаціонарної психіатричної експертизи № 37 від 28.03.2013 р. [PERSON] виявляє ознаки важкого психічного розладу у формі гострого поліморфного психотичного розладу, що позбавляє його здібності усвідомлювати свої дії і керувати ними у теперішній час: ознаки вказаного важкого психічного розладу виявилися у нього на період часу, що відноситься до вчинення ним суспільно-небезпечних діянь, що позбавляло його здібності усвідомлювати свої дії і керувати ними, тобто громадянин [PERSON] на фоні психічного розладу здоров'я вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке передбачено п.п. 2,4 с. 115, ч.3 ст.15, п.п. 1,2,4, ч. 2 ст. 115 КК України у стані неосудності, та на теперішній час страждає психічною хворобою, яка виключає можливість застосування покарання (а.с. 10-11). Як повідомляє Українська психіатрична лікарня з суровим наглядом МОЗ України [PERSON] перебуває у вказаному закладі з 03.06.2013р. по теперішній час у зв'язку із застосуванням до нього примусових заходів медичного характеру відповідно до ухвали Ленінського районного суду від 18.04.2013 р. та ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від. 01.10.2015 р. [PERSON] продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом (а.с. 35). Ст. 164 СК України передбачений повний перелік підстав позбавлення батьківських прав, п. 6 вказує, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Отже застосувати норму закону, яка передбачає ст. 164 п. 6 СК України не можливо, а саме відповідач не був засуджений за вчинення умисного злочину щодо дитини, що також вбачається з повідомлення служби у справах дітей Лисичанської міської ради (а.с 15). Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Та тільки при умові що батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В п. 17 цієї ж постанови Пленум Верховного Суду України зазначив, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Якщо мати, батько страждають на душевну хворобу та у зв'язку з визнані недієздатними, вони не можуть бути позбавлені батьківських прав. Захист дитини у цій ситуації може відбутися за допомогою інших правових засобів, зокрема відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Зі ст. 170 СК України вбачається що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках передбачених п. 2-5 ч. 164 СК України. Урахувавши вище вказане суд вважає що позивач [PERSON]. не надала жодних доказів того, що відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, є хронічним алкоголіком або наркоманом, вдавався до будь-яких видів експлуатації дитини, примушував її до жебракування та бродяжництва, засуджений за вчинення умисного злочину щодо дитини, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. В частині вимог позивача щодо стягнення аліментів суд вважає їх такими що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Визнання батьків (чи когось з них) недієздатними не припиняє їх обов'язку утримувати дитину. У цій ситуації аліменти стягуватимуться з їхньої пенсії чи іншого доходу на загальних підставах. Як встановлено у судовому засіданні позивач та відповідач двох неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO], сина [PERSON] [INFO] і відповідач згоден у цій частині з позовом, повідомив суд, що отримує пенсію. Тому згідно ст. 180, 182 СК України необхідно стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/6 частини з усіх видів її доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи, починаючи з 23 листопада 2015 р. і до повноліття кожного з дітей

Outcome: partial