Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

Представник відповідача Ренійської міської ради позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу в попередньому судовому засіданні у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівліпродажу ? частини житлового будинку із надвірними спорудами по вул. Ізмаїльська № 18 в м. Рені Одеської області від 24.05.1982 р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами по вул. Ізмаїльська № 18 в м. Рені Одеської області; копія договору дарування ? частини житлового будинку із надвірними спорудами по вул. Ізмаїльська № 18 в м. Рені Одеської області від 02.06.1992 р.; Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що на підставі договору купівлі-продажу від 24.05.1982 р. він придбав у [PERSON] ? частину житлового будинку із надвірними спорудами по вул. Ізмаїльська № 18 в м. Рені Одеської області. Іншу ? частину вищевказаного будинку, яка є відокремленою від тієї частини, що належить позивачеві, [PERSON] на підставі договору дарування від 02.06.1992 р. подарувала [PERSON] Таким чином, виходячи з вищевказаних фактів, встановлено, що позивач понад 30 років проживає разом зі своєю сімєю у житловому будинку із надвірними спорудами по вул. Ізмаїльська № 18 в м. Рені Одеської області та йому належить ? частина вищевказаного будинку. Як вказав позивач, [PERSON], якій також належить ? частина вищевказаного будинку, у 2000 році виїхала на постійне місце проживання до Автономної республіки Крим, та з того часу жодного разу не приїздила за вказаною адресою домоволодіння, станом житлового будинку не цікавилась, плату за обслуговування, побутові послуги за весь цей час не вносила. Отже, з 2000р. по теперішній час позивач фактично, відкрито володіє житловим будинком із надвірними спорудами по вул. Ізмаїльська № 18 в м. Рені Одеської області, стежить за його технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги, проводив поточний, капітальний ремонти та ін. З 2000 р. [PERSON] жодного разу не витребувала у позивача свою частку майна, вимог щодо повернення чи компенсації вартості належної їй частки у житловому будинку не висувала та на нього не претендує. У звязку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на житловий будинок із надвірними спорудами по вул. Ізмаїльська № 18 в м. Рені Одеської області, оскільки з 2000р. володіє та безперервно користується ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у звязку із його утриманням, зберігає у себе всю документацію на будинок, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набув право власності на вищевказаний будинок. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. В силу ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до вимог п. 1 та 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (тобто з 01 січня 2001 року). Як виходить з доводів позивача, на підставі договору купівлі-продажу від 24.05.1982 р. він придбав у [PERSON] ? частину житлового будинку із надвірними спорудами по вул. Ізмаїльська № 18 в м. Рені Одеської області. Іншу ? частину вищевказаного будинку, яка є відокремленою від тієї частини, що належить позивачеві, [PERSON] на підставі договору дарування від 02.06.1992 р. подарувала [PERSON], яка у 2000 році виїхала на постійне місце проживання до Автономної республіки Крим, та з того часу жодного разу не приїздила за вказаною адресою домоволодіння, станом житлового будинку не цікавилась, плату за обслуговування, побутові послуги за весь цей час не вносила. Таким чином, з 2000р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє вищевказаним домоволодінням, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти та ін. За весь час володіння позивачем житловим будинком, [PERSON], як власник ? частини зазначеного житлового будинку, не предявляла до позивача жодних вимог про витребування нерухомості, не брала участі у її утриманні та не несла витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді представник відповідача не заперечував щодо фактів, вказаних у позові, визнав позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем житловим будинком є добросовісним (тобто позивач вважав, що він володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута угода про купівлю-продаж ? частини зазначеного майна та понад 15 років позивач разом з сімєю проживають у вищевказаному будинку, а [PERSON], як фактичний власник ? частини будинку, яка є відокремленою від тієї частини, що належить позивачеві, за весь цей час, тобто з 2000 р. коли виїхала на постійне місце проживання до Автономної республіки Крим, не предявляла до позивача жодних вимог про витребування нерухомості, не брала участі у її утриманні та не несла витрат по сплаті належних платежів), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, сплачував комунальні платежі за утримання житлового будинку, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що житловий будинок із надвірними спорудами по вул. Ізмаїльська № 18 в м. Рені Одеської області цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого останній набув право власності на нього за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на вищевказаний житловий будинок.

Outcome: approved