Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.12.2007р. між ПАТ «УкрСиббанк»(правонаступник АКІБ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 11280442000, згідно якого йому було надано кредит у розмірі 53000,00 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 13,40% річних за користування кредитом на строк з 27.12.2007р. до 27.12.2027р. Також, для забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору було укладено два договори поруки: договір поруки №171169 від 27.12.2007р. між ПАТ «УкрСиббанк»(правонаступник АКІБ «УкрСиббанк») та [PERSON] ; та договір поруки №171172 від 27.12.2007р. між ПАТ «УкрСиббанк»(правонаступник АКІБ «УкрСиббанк») та [PERSON] . Відповідно до вказаних договорів поруки [PERSON] , [PERSON] прийняли на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] його зобов`язань перед ПАТ «УкрСиббанк»(правонаступник АКІБ «УкрСиббанк»). 08.12.2011р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, у відповідності до умов якого, ПАТ «УкрСиббанк» відступив позивачу право вимоги до відповідачів за вищевказаним кредитним договором та договорами поруки. Станом на 29.07.2015р. відповідачі не виконують умови погашення кредиту і заборгованість складає 2397886,52грн., з них: тіло кредиту - 1123812,85 грн.; відсотки - 1067266,97грн.; пеня - 191381,06грн.; сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу - 2957,08грн.; сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по процентами - 12468,56грн. Позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь вказану суму. Представник [PERSON] надав суду відзив на позов, в якому зазначив, що його довіритель договір поруки не підписував, крім того сплив строк позовної давності як до основної, так і до додаткової вимоги. У зв`язку з викладеним, представник [PERSON] просить відмовити в позові. Представник банку надав відповідь на відзив, де значив, що строк позовної давності не пропущений, оскільки він переривався зверненням позивачем з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечувалося належне виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором. Крім того, представник позивача зазначив, що порука [PERSON] , [PERSON] не припинена, оскільки згідно із ст.559 ЦК України(в редакції від 04.02.2019р.), позов до поручителя може бути пред`явлений протягом трьох років з дня настання строку(терміну) виконання основного зобов`язання. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги просив задовольнити повністю. Представник [PERSON] - [PERSON] та відповідачі в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, 27.12.2007р. між ПАТ «УкрСиббанк»(правонаступник АКІБ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 11280442000, згідно якого йому було надано кредит у розмірі 53000,00 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 13,40% річних за користування кредитом на строк з 27.12.2007р. до 27.12.2027р. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 27.12.2007р. було укладено два договори поруки №171169, №171172 між ПАТ «УкрСиббанк»(правонаступник АКІБ «УкрСиббанк») та [PERSON] а також між ПАТ «УкрСиббанк»(правонаступник АКІБ «УкрСиббанк») та [PERSON] , відповідно до яких [PERSON] та [PERSON] відповідають перед банком як солідарні боржники. В подальшому, 08.12.2011р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, у відповідності до умов якого, ПАТ «УкрСиббанк» відступив позивачу право вимоги до відповідачів за вищевказаним кредитним договором та договорами поруки. Судом встановлено, що в порушення умов кредитного договору, погашення частин кредиту та сплати процентів не відбувається, про що свідчать надані позивачем розрахунки заборгованості(а.с.125-128,150-153). Таким чином, станом на 29.07.2015р. сума заборгованості [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] складає 2397886,52грн., з них: тіло кредиту - 1123812,85 грн.; відсотки - 1067266,97грн.; пеня - 191381,06грн.; сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу - 2957,08грн.; сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по процентами - 12468,56грн. Згідно із ч.4 ст.559 ЦК України(в редакції до 04.02.2019р.) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами(ч.1 ст.252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати(ч.2 ст.251 та ч.2 ст.252 ЦК України). Слід зазначити, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов`язання має бути пред`явлено в межах строку дії поруки(6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред`явлена претензія, і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право(Правова позиція зазначена у постановах ВСУ №6-170цс13, 6-41цс14). Як вбачається з вищевказаних договорів поруки, в них не встановлено строку, після якого порука [PERSON] , [PERSON] припиняється, а умова про його дію до моменту виконання забезпеченого ними зобов`язання, не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки цей строк дії суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України. Отже, в даному випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Таким чином, враховуючи те, що строк виконання зобов`язанням за кредитним договором настав з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням(правова позиція Верховного Суду України у справах 6-53цс14, 6-1265цс16, 6-272цс16), тобто з 12.10.2011р., суд доходить висновку, що шестимісячний строк для пред`явлення вимоги до поручителя поручителів закінчився 12.04.2012р. При цьому, банк звернувся до суду з позовними вимогами 07.09.2015р. За таких обставин, суд приходить до висновку, що банк звернувся до суду з пропуском шестимісячного строку, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України(в редакції до 04.02.2019р.), як наслідок поруку [PERSON] , [PERSON] слід вважати припиненою. Разом з тим, згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно ст.1054 ЦК України по кредитному договору банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Враховуючи вищевикладені фактичні обставини, а також факт припинення поруки [PERSON] , [PERSON] , суд вважає, що позов слід задовольнити частково, а саме стягнути заборгованість за кредитним договором тільки з [PERSON] . При цьому, суд не бере до уваги доводи [PERSON] та його представника щодо непідписання поручителем договору поруки, оскільки останній не надав суду жодних доказів на підтвердження цього факту та не звертався до суду з клопотанням про проведення почеркознавчої експертизи. Також, суд зазначає, що не заслуговують на увагу доводи відповідачів про сплив строку позовної давності, оскільки даний строк переривався зверненням позивача 27.11.2013р. до суду із позовом про стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку із невиконанням зобов`язань [PERSON] за вищевказаним кредитним договором. Разом з тим, суд вважає також необґрунтованими доводи представника банку щодо застосування до даних правовідносин ч.4 ст.559 ЦК України(в редакції від 04.02.2019р.) на підставі наступного. Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, враховуючи те, що закони не мають зворотної дії в часі, а договори поруки укладені до введення в дію ч.4 ст.559 ЦК України, суд доходить висновку про необхідність застосування до даних правовідносин ч.4 ст.559 ЦК України в редакції до 04.02.2019р. Відповідно до ст.141 ЦПК України, ст.9 ЗУ «Про судовий збір», з [PERSON] підлягають стягненню на користь держави судові витрати у загальному розмірі 3654грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial