Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Представник Одеської міської ради звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просив: скасувати свідоцтво про право власності, видане [PERSON] на квартиру [ADDRESS], загальною площею 33,4 кв.м., яке зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 8-23596 та витребувати у [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) на користь Одеської міської ради (код ЄДРПОУ: 26597691) вищевказану квартиру. Свої вимоги представник позивача обґрунтував наступним. 27 червня 2008 року заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси було визнано за [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS] (справа № 2-7193/08). В подальшому, 25.10.2011 року департаментом міського господарства Одеської міської ради на підставі вищевказаного заочного рішення та розпорядження органу приватизації від 25 травня 2011 року № 219161 [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 33,4 кв.м. Права власності було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН». 07.02 2012 року [PERSON] продав вказану вище квартиру [PERSON]. 17.05.2012 року [PERSON] продав вказану вище квартиру [PERSON], який зареєстрував своє право власності в КП «ОМБТІ та РОН». Однак, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.05.2012 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.06.2008 року було скасовано, а справу залишено без розгляду, тому, посилаючись на ст. ст. 387-388 ЦК України, представник позивача просив позов задовольнити. В судове засідання відповідачі не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи були належним чином повідомлені (ч. 5 ст. 74 ЦПК України), про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи в їх відсутність та заперечень на позов до суду не надходило. Представник позивача, до суду, до судового засідання, надав заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність заочно, викладене в позовній заяві підтримує в повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалив заочно розглядати справу у відсутності належно повідомлених відповідачів без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом. Суд, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, дійшов висновку про можливість задоволення позову, виходячи із нижче викладених підстав. У відповідності до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як випливає з матеріалів справи, 27 червня 2008 року заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2-7193/08 визнано за [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS]. В подальшому, 25 жовтня 2011 року департаментом міського господарства Одеської міської ради на підставі вищевказаного заочного рішення та розпорядження органу приватизації від 25 травня 2011 року № 219161 [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 33,4, яке зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 8-23596. 14.12.2011 оку [PERSON] зареєстрував право власності на вказану вище квартиру в КП «ОМБТІ та РОН». 07.02.2012 року [PERSON] продав спірну квартиру [PERSON] (договір купівлі-продажу квартири від 07.02.2012 року). 07.03.2012 року [PERSON] зареєстрував право власності на квартиру [ADDRESS] в КП «ОМБТІ та РОН». 17.05.2012 року [PERSON] продав вказану вище квартиру [PERSON] (договір купівлі-продажу від 17.05.2012 року). 23.05.2012 року гр. [PERSON] зареєстрував право власності на спірну квартиру в КП «ОМБТІ та РОН». 15.05.2012 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси було скасовано заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.06.2008 року про визнання за [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS], яке було підставою для видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 33,4 кв.м. 17.11.2012 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу за позовом [PERSON] до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування було залишено без розгляду. Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ,територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Відповідно до рішення Одеської обласної ради народних депутатів № 226-ХХІ від 25.11.1991 р. «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області», у комунальну власність територіальної громади м. Одеси був переданий весь житловий і нежитловий фонд місцевих рад, розташований в рамках територіальних меж м. Одеси. Відповідно ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. У відповідності до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На підставі викладеного,

Outcome: approved