Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 34666,45 грн за кредитним договором №б/н від 14.08.2007 року, а також судового збору в розмірі 1378,00 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що спірна заборгованість виникла через невиконання відповідачем умов вказаного кредитного договору. 09.08.2016 року відповідач подав письмове заперечення проти позову, заяву про застосування позовної давності, а також заяву про зменшення неустойки, посилаючись на ті обставини, що кредитний договір між ним та позивачем був укладений 14.08.2007 року строком дії 12 місяців з граничним строком дії картки до липня 2008 року, а оскільки 30.07.2008 року дія картки закінчилася, то днем початку перебігу строку позовної давності є 01.08.2008 року, а останнім днем строку - 01.08.2011 року, тобто позивачем було подано позов з вимогою, строк позовної давності якої давно минув. Також відповідач зазначив, що після отримання кредиту він втратив роботу, перебував у скрутному матеріальному становищі, оскільки не мав жодних джерел до існування та утримання власної родини. Крім того, посилаючись на те, що сума неустойки значно перевищує суму основного боргу, відповідач просив відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог в частині стягнення такої з нього на користь банку (а.с.40-48). В судове засідання представник позивача не зявився, але подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, підтримання позовних вимог у повному обсязі та не заперечення проти заочного розгляду справи (а.с.54), а також надіслав письмове пояснення з копіями відповідних документів на спростування поданого відповідачем заперечення, в якому пояснив, що 08.12.2011 року відповідач звертався до Банку та підписав анкету-заяву, згідно з якою приєднався до Умов та правил надання Банківських послуг, відповідно до п.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років, крім того останній платіж за кредитним договором відповідачем був здійснений 05.02.2014 року, а отже при зверненні до суду з даним позовом навіть загальний строк позовної давності банком пропущено не було. Також відсутні і підстави для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені, оскільки порушення зобовязання досі триває, а тому відсутня можливість встановити початок перебігу відповідної позовної давності. Підвищення ж процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати, що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його права на незмінність процентної ставки по вже наявній кредитній заборгованості, крім того зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с.69-157). Відповідач та його представник до суду також не з'явилися, проте згідно з адресованими суду письмовими заявами просили справу розглянути за відсутності сторони відповідача за наявними у ній матеріалами (а.с.179, 180), а також відповідач [PERSON] додатково надіслав заяву з доданими документами про зменшення неустойки, в якій знов-таки посилався на складне матеріальне становище, звільнення з роботи, хворобливий стан, а також хворобливий стан свого батька, у звязку з чим просив не стягувати з нього заборгованість за пенею та комісією (яка фактично є нарахованою пенею) в сумі 2873,50 грн, штрафом в сумі 2126,97 грн (500,00 грн фіксована частина і 1623,97 грн процентна складова) (а.с.163-178). Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі матеріали справи, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. 14.08.2007 року між Закритим Акціонерним Товариством [PERSON] «ПриватБанк», правонаступником якого являється Публічне Акціонерне Товариство [PERSON] «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н, за яким останній отримав кредит у розмірі 21600,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Базова процентна ставка за кредитним лімітом 1,9 % на місяць на залишок заборгованості. Крім того, своїм підписом у заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» а також «Тарифами Банку» становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк (а.с.9-15). Однак відповідач своєчасно не повернув ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитні кошти, не сплачує відсотки за його користування та ухиляється від виконання зобов'язань по кредитному договору, в звязку з чим станом на 12.06.2016 року з розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором вбачається, що його заборгованість перед банком становить 34666,45 грн, в тому числі заборгованість за кредитом 3248,51 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 26417,47 грн, заборгованість за пенею та комісією 2873,50 грн, а також штрафи 500,00 грн (фіксована частина) та 1626,97 грн (процентна складова) (а.с.4-8). Статтями 526 та 530 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися у встановлений строк та належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, яким він і скористався, звернувшись з даним позовом до суду. В статті 256 ЦК України зазначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу, а статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Однак з виписки по кредитній карті [PERSON] за період з 01.01.1999 року по 16.08.2016 року чітко простежується той факт, що останній платіж за вказаним кредитним договором ним був здійснений 05.02.2014 року (а.с.61-66, 132-143), а тому заява відповідача про застосування до вимог банку строку позовної давності є безпідставною. Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, але з матеріалів справи вбачається, що розмір неустойки в даному випадку не перевищує розмір заборгованості за кредитом, тому суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача про її зменшення відповідно до вимог ч.3 ст.551 ЦК України. За таких обставин, оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що відповідач [PERSON] належним чином умов договору про надання йому банківських послуг б/н від 14.08.2007 року не виконував, кредит в установлені строки його повернення не повертав, а тому заборгованість у розмірі 34666,45 грн підлягає стягненню з нього у повному обсязі на користь позивача. На підставі ст.88 ЦПК України суд вважає, що оскільки позов підлягає до задоволення, то і судові витрати у справі розміром 1378,00 грн необхідно стягнути з [PERSON] на користь позивача. На підставі наведеного та ст.256, 257, 526, 530, 551, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved