Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Представник ПАТ КБ „Приватбанк звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.04.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 4400,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та Тарифами Банку, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме, надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, [PERSON] порушила взяті на себе зобовязання, щодо своєчасної сплати кредиту у звязку з чим станом на 31.12.2017 року вона має заборгованість у розмірі 56988,94 грн., яка складається з наступного: 1616,66 грн. заборгованість за кредитом; 48132,33 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4050,00 гривень заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень (фіксована частина); 2689,95 гривень штраф (процентна складова). В звязку з вищевикладеним ПАТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 56988,94 грн., а також судові витрати, які були ними понесені у звязку зі зверненням із позовом до суду у вигляді судового збору в розмірі 1762,00 гривень. Представник позивача у судове засідання не з'явився але при подачі позову подав клопотання щодо слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка у судовому засіданні заявила клопотання про застосування позовної давності та просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, пояснивши суду, що в 2014 році останній раз здійснила сплату кредитну в розмірі 250,00 гривень. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між сторонами дійсно було укладено кредитний договір № б/н від 19.04.2011 року. Згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 4400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6). У звязку з невиконанням відповідачем кредитних зобовязань, згідно розрахунку суми заборгованості станом на 31.12.2017 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 56988,94 грн., яка складається з наступного: 1616,66 грн. заборгованість за кредитом; 48132,33 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4050,00 гривень заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень (фіксована частина); 2689,95 гривень штраф (процентна складова) (а.с.4-5). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановленого договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 1054 ЦУ України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Суд погоджується з доводами позивача в тій частині, що відповідач не виконав умови вищезазначеного договору і допустив заборгованість у розміру 56988,94 гривень. В той же час суд, бере до уваги і клопотання відповідача в частині застосування строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності, пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Як встановлено матеріалами справи та згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за вищезазначеним кредитним договором останній платіж відповідачем було здійснено 20 серпня 2014 року(а.с.5-зворотна сторона), тобто з цього часу позивачу стало відомо про порушення умов договору і з цього часу має відраховуватися строк позовної давності. Отже, як вже було вище зазначено початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Крім того, відповідно до умов договору, укладеного 19.04.2011 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Позивач звернувся до суду з позовом лише 13.02.2018 року, про що свідчить дата на штемпелі на поштовому відправленні, яким позовну заяву було відправлено до Ленінського районного суду м. Запоріжжя, тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності (а.с.42-зворотна сторона). Позовна давність у розумінні статті 264 ЦК України не переривалася, про що свідчить розрахунок заборгованості, наданий позивачем. Інші активні дії, що мали б ознаки визнання відповідачем позову, останнім також не вчинялися. Крім того, відповідно до законодавства, що регулює кредитні правовідносини, облік всіх операцій за договором банківського кредиту покладений на кредитора. Отже, саме банк зобов'язаний надати суду документи, в яких встановлено суму кредитного ліміту, підтвердження щодо отримання кредитної картки, строк дії карти, виданої [PERSON], інше. Проте, таких документів позивач суду не надав. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки ПАТ «КБ «ПриватБанк» пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом як до основної вимоги так і до додаткової вимоги, то згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України це є підставою для відмови у позові. В порядку ст. 141 ЦПК України, суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed