Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Представник позивача за дорученням Гребенюк О.С. звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №б/н від 24 жовтня 2011 року в розмірі 12399 гривень 00 копійок та судовий збір в розмірі 2270 гривень 00 копійок. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач [PERSON] звернувся до позивача АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 24 жовтня 2011 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач не виконував умови договору, тобто не сплачував\~ кожного місяця обов`язковий мінімальний платіж, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 12399 гривень 00 копійок. Що й стало підставою для звернення представника позивача до суду з вказаним позовом. Відповідач [PERSON] скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого позовні вимоги не визнав та зазначив, що він заперечує проти позовних вимог, вважає позов безпідставним і не обґрунтованим нормами діючого законодавства України виходячи зокрема з наступного. Дійсно, він звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 24 жовтня 2011 року.\~ У зазначеній заяві не встановлена процентна ставка, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, зазначає про відсутність у відповідача заборгованості за тілом кредиту, однак просить стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту,\~ пеню, заборгованість за відсотками, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. При цьому, відсотки, які повинні були нараховуватись за користування кредитними коштами відсутні, що теж свідчить про відсутність заборгованості за тілом (поточним тілом) кредиту. Просив застосувати до вказаних правовідносин положення ст.. 534 ЦК України, нормами якої визначена черговість погашення вимог за грошовими зобов`язаннями: у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу (в останнє) сплачується основна сума боргу. Отже, з наведених положень, вважає, що наявність у нього заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, а також штрафи, можливо лише за наявності основної заборгованості за кредитом, яка згідно з позовною заявою складає 0.00 гривень. З урахуванням наведеного, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник Позивача скористався своїм правом подачі відповіді на відзив, відповідно до якої зокрема зазначив, що в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника; Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифах. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, які вказують на вчинення двостороннього кредитного договору. Банком було надано суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів, які є допустимими доказами, чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. На підставі викладеного, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Крім того, представник позивача просив справу розглянути за його відсутністю. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.\~ Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] звернувся до позивача АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 24 жовтня 2011 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок\~ (а.с.72). За змістом заяви [PERSON] погодився, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором, погодився з його умовами (а.с.72-зворот). Так у заяві від 24 жовтня 2011 року міститься інформація щодо [PERSON] : персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Крім того,\~ у заяві позичальника зазначено тип кредитної карти - «Універсальна», початкова сума бажаного кредитного ліміту 8000 гривень, що [PERSON] 24 жовтня 2011 року отримав кредитку та ПІН- код, вказане засвідчено його особистим підписом про їх отримання (а.с.72-зворот). Також, до позовної заяви додано довідку про видані картки (а.с.25), з якої вбачається, що між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] \~ був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: 24 жовтня 2011 року № [NUMBER] термін дії 07/15. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на [PERSON] (а.с.24) вбачається, що по картці № [NUMBER] : 24 жовтня 2011 року зафіксовано страт карткового рахунку; 24 жовтня 2011 року встановлено кредитний ліміт 4900\~ гривень; 24 жовтня 2011 року зменшено кредитний ліміт до 300 гривень; 15 квітня 2013 року збільшено кредитний ліміт до 4290 гривень; 09 серпня 2013 року зменшено кредитний ліміт до 3640 гривень; 07 листопада 2019 року зменшено кредитний ліміт до 0.00 гривень. Також банком надана довідка АТ КБ «Приватбанк»\~ про Умови кредитування кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.73), яка підписана особисто [PERSON] - 24 жовтня 2011 року під час підписання анкети заяви, де зазначено, що: - базова відсоткова ставка за користування кредитом складає 3 % в місяць; - розмір щомісячних платежів здійснюється у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень та не більше залишку заборгованості; - строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; - порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості пеня = пеня (1) + пеня (2), де\~ пеня (1)= (базова відсоткова ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочки кредиту; пеня (2)=1% від заборгованості, але не менше 30 гривень в місяць, нараховується один раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 гривень та більше; - розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів; - розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів тощо. При цьому Умови та правила банківських послуг, які додані позивачем до матеріалів справи, не містять підпису позичальника (а.с.74-99). Тож,\~\~ предметом позову у справі, є стягнення з відповідача [PERSON] частини заборгованості у сумі 12399 гривень, з яких: - 3635 гривень 94 копійки заборгованість за тілом кредиту; - 8370 гривень 58 копійок - заборгованість по процентах за користуванням кредитом ; - 392 гривні 48 копійок заборгованість за пенею. Не визнаючи позовні вимоги, відповідач виходив з того, що в анкеті заяві\~ не вказано щодо розміру відсоткової ставки та розміру пені, а Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом та пені, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24 жовтня 2011 року, посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка була підписана позичальником. Указаною довідкою, з умовами якої погодився відповідач, передбачена базова процентна ставка в місяць - 3%, тобто сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. Відповідно до ч.1,2 чт.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Так, ч.1ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1ст.1048 ЦК України).\~ Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем\~\~ надана\~ довідка АТ КБ «Приватбанк»\~ про Умови кредитування кредитної картки «Універсальна,30 днів пільгового періоду», яка підписана особисто\~ відповідачем [PERSON] 24 жовтня\~ 2011 року\~ під час підписання анкети заяви та яка передбачає за користування\~\~ карткою «Універсальна,30 днів пільгового періоду» базову ставку 3 %, порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості, розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань (а.с.73). При цьому додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається банк у позовній заяві, не містять підпису позичальника, що не доводить тієї обставини, що саме ці Умови кредитування розумів [PERSON] 24 жовтня 2011 року під час підписання заяви, був ознайомлений і погодився з ними (а.с.74-99). Відповідно до ч.1ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Так, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, посилаючись на Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку як невід`ємні частини кредитного договору та довідку підписану відповідачем. Разом із тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Тому використання наведених позивачем Тарифів є можливим лише за умови, що в анкеті-заяві зазначено про те, яку конкретно кредитну картку отримав позичальник, розмір кредиту, умови відповідності, інакше втрачається зв`язок між Тарифами та Умовами кредитування, які були обрані позичальником, та виходячи з чого має орієнтуватися суд під час розгляду справи. При цьому безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Разом з тим, з долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за процентами нарахована банком за зміненою процентною ставкою ніж передбачено довідкою банка 3%, тобто 36% річних, яка підписана позичальником. Так, з 27 листопада 2011 року по 31 грудня 2012 року банком проценти за договором нараховані, виходячи з 36% річних ставки на загальну суму 1445 гривень 94 копійки; з 01 січня 2013 року процентна ставка банком за кредитним договором зменшилась на 30% річних та діяла до 31 серпня 2014 року, за якою нарахована заборгованість за процентами в сумі 2604 гривні 38 копійок; з 01 вересня 2014 року процентна ставка банком була змінена та дорівнювала 34.8% річних та діяла до 31 березня 2015 року, за якою нарахована заборгованість за процентами в сумі 2573 гривні 96 копійок; з 01 квітня 2015 року процентна ставка банком знову була змінена та дорівнювала 43.2% річних та діяла до 28 липня 2019 року. Проте, зміна розміру процентної ставки не відповідає анкеті - заяві та довідці банку від 24 жовтня 2011 року, яку підписав відповідач, погодивши розмір процентної ставки у розмірі 3% щомісяця, 36 % річних (а.с.72,73). Таким чином, змінені розміри процентні ставки (30%, 34,8%, 43,2%), які здійснені при нарахуванні заборгованості за процентами не відповідають умовам договору, оскільки вони не зазначені в заяві-анкеті, а надані суду Умови та правила надання банківських послуг не можуть вважатися складовою кредитного договору, оскільки позивачем вони не підписані. Крім того, вказані\~ змінені розміри процентної ставки\~ не відповідають довідці\~ АТ КБ «Приватбанк» про Умови кредитування кредитної картки «Універсальна,30 днів пільгового періоду», яка підписана особисто [PERSON] 24 жовтня 2011 року під час підписання анкети заяви, в якій сторони погодили базову процентну ставку в місяць - 3%, а тому така зміна процентної ставки позивачем, без згоди відповідача є порушенням вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. З огляду на викладене,\~ відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами у більшому або меншому розмірі, ніж 36,00 % річних (3% в місяць),\~ за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, оскільки невірність порядку нарахування банком процентів за користування грошовими коштами та розміру процентної ставки, за якою позивач нараховував проценти за користування кредитом,\~ не відповідають умовам укладеного сторонами договору та були безпідставно змінені банком в односторонньому порядку. Так, станом\~ на момент укладання договору діяла редакція ст.1056-1 ЦК України, зміст якої вказував на те, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідач як позичальник зобов`язаний був отримати від позивача інформацію про зміну розміру процентної ставки, яка не передбачена анкетою-заявою, тому така зміна розміру процентної ставки в односторонньому порядку без надання такою інформації позичальнику є нікчемною. Більш того, як вбачається з особового рахунку, після закінчення строку дії картки 30 червня 2015 року, відповідач [PERSON] кредитною карткою не користувався, банком здійснювалось списання процентів за користування кредитним лімітом, нарахування процентів, пені, штрафів. При цьому, з виписки з особового рахунку встановленого, що останні погашення здійснені в автоматичному режимі, а не самостійно відповідачем (а.с.19-23). За ч.1ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Позивачем вимоги за ст.625 ЦК України не заявлено. З довідки банку вбачається, що строк дії платіжної карти обмежений липнем 2015 року, тому карта діє в межах визначеного нею строку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 зроблено висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2ст.1050\~ ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки строк дії кредитного договору відповідає строку дії платіжної карти (липень 2015 року), то з наступного місяця у АТ КБ «ПриватБанк» було відсутнє право нараховувати проценти за договором, укладеним з [PERSON] , тому після закінчення цього строку у відповідача не виникало обов`язку сплачувати нараховані банком проценти. За таких обставин відсутні підстави для стягнення з відповідача процентів з 01 серпня 2015 року, оскільки згідно зазначеного правового висновку банк не мав права нараховувати проценти за договором після закінчення строку дії карти (липень 2015 року), тому вимоги банку про стягнення процентів з 01 серпня 2015 року по 08 грудня 2020 року є безпідставними, Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 501/622/16-ц, провадження № 61-258св18. Доводи позивача про те, що нараховані проценти підлягають сплаті в повному обсязі, оскільки передбачені Умовами надання банківських послуг, з якими був ознайомлений відповідач, до уваги не приймаються, оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами у більшому розмірі, ніж 36 % річних за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Звертаючись до суду, банк просив стягнути з відповідача заборгованість за процентами в сумі 8370 гривень 58 копійок за період з 27 листопада 2011 року по 08 грудня 2020 року. З огляду на викладене та враховуючи, що сторонами погоджена процентна ставка у розмірі 3% щомісячно за довідкою банка підписаною [PERSON] 24 жовтня 2011 року, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення процентів підлягають задоволенню частково, в розмірі яка нарахована за період з 27 листопада 2011 року по 31 грудня 2012 року, виходячи із 36% ставки, яка передбачена договором в сумі 1445 гривень 94 копійки, в іншій частини слід відмовити, оскільки розмір процентної ставки змінено банком в односторонньому порядку з 01 січня 2013 року на 30% річних, з 01 вересня 2014 року на 34.8% річних, з 01 квітня 2015 року на 43.2 % річних, що не зазначено в довідці банку, які підписано відповідачем власноручно. Суд дійшов висновку про невірність порядку нарахування банком процентів за користування грошовими коштами та розміру процентної ставки, за якою позивач нараховував проценти за користування кредитом, оскільки вони не відповідають умовам укладеного сторонами договору та були безпідставно змінені банком в односторонньому порядку. Таких правових позицій дотримується Верховний Суд в постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 359/4626/16-ц, провадження № 61-28253св18. З урахуванням строку дії картки та встановленого у заяві-анкеті розміру процентної ставки на рівні 3 % щомісячно, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за період з 01 січня 2013 року по 31 липня 2015 року у розмірі 3381 гривня 48 копійок. При цьому, суд при розрахунку зазначеної заборгованості виходив з розміру процентної ставки зазначеної в довідці банку на рівні 3 % щомісячно. У зв`язку з чим від суми заборгованості за кредитом у сумі 3635 гривень 94 копійки\~\~ підраховується розмір заборгованості за процентами, виходячи із ставки на рівні 3% щомісячно, таким чином: 3635 гривень 94 копійки х 3% = 109 гривень 08 копійок щомісячно. Тому за період з 01 січня 2013 року по 31 липня 2015 року загальна сума заборгованості за процентами склала 3381 гривня 48 копійок (109 гривень 08 копійок х 31 = 3381 гривня 48 копійок; де 109 гривень 08 копійок - заборгованість за процентами у місяць, 31 кількість місяців прострочення). Суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за період з 01 серпня 2015 року по 08 грудня 2020 року за недоведеністю, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо дії кредитного договору після 31 липня 2015 року. Крім того, ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд виходив з такого розрахунку. За позовні вимоги у розмірі 12399 гривень (100%) позивачем сплачено судовий збір в загальному розмірі 2270 гривень (а.с.1). Позов банку задоволений частково, а саме стягнуто 8855 гривень 84 копійки, з яких: 3635 гривень 94 копійки заборгованість за тілом кредиту; 4827 гривень 42 копійки - заборгованість по процентах за користуванням кредитом ; 392 гривні 48 копійок заборгованість за пенею. Отже позов задоволено на 71 % (8855 гривень 84 копійки х 100% / 12399 гривень), тому за вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1611 гривень 70 копійок ( 2270 х 71% / 100%). На підставі викладеного,

Outcome: partial