Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

Представник Національного банку України звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. Між Національним банком України (надалі - «Банк») та відповідачкою [PERSON] (працівницею Банку, надалі відповідачка 1) 12.11.2013 року було укладено договір №9200/13-07-85к про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі (надалі кредитний договір), відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати відповідачці грошові кошти в сумі 132 000.00 грн. строком користування на 15 років та 6 місяців з дати виникнення заборгованості на рахунку з обліку наданого кредиту. Згідно з п. 3.1 кредитного договору позичальник взяла на себе зобов`язання здійснювати повернення кредиту шляхом уповноваження Банку цим договором щомісячно відраховувати кошти з отриманого доходу позичальника для здійснення повернення кредиту в сумі 710.00 грн. починаючи з листопада 2013 року, а в останній місяць користування кредитом - у сумі 650.00 грн. та суму для оплати за користування кредитом. Відповідно до п. 3.2 Кредитного договору, за користування отриманим кредитом на споживчі цілі позичальник щомісячно здійснює оплату в розмірі 8 відсотків річних. Згідно п. 4.1.2. Кредитного договору позичальник взяв на себе зобов`язання до 17.04.2029 року повернути Банку отриманий кредит. Згідно п.5.1 Кредитного договору, у разі несвоєчасного виконання позичальником зобов`язань з повернення кредиту, оплати за користування ним (за відсутності письмової домовленості про відстрочення кредиту) нараховується пеня в розмірі 0,05 відсотка від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення, яку позичальник повинен сплатити Банку. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань відповідачки 1 [PERSON] за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] (надалі за текстом поручитель 1) було укладено договір поруки №9200/13-07-85В від 12.11.2013 року. (надалі за текстом договір поруки №1). Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, 12.11.2013 року між Банком та відповідачем [PERSON] (надалі за текстом поручитель 2) укладено договір поруки №9200/13-07-85П-1 (надалі за текстом договір поруки №2). Банк виконав свої договірні зобов`язання за Кредитним договором, надавши Відповідачці 1 кредитні кошти. З січня 2016 року припинилося надходження коштів для погашення кредиту та оплати за користування ним згідно з умовами договору. 18.11.2016 року відповідачам у справі направлено вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 19.04.2017 року вимоги банку залишені без задоволення. Загальна заборгованість Відповідача 1 за Кредитним договором, станом на 10.03.2017 року становить 124 888.42 грн. відповідно до розрахунку заборгованості, з яких: - строкова заборгованість за кредитом - 103 600.00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом - 9 940.00 грн. - прострочені проценти за користування кредитом - 8 629.49 грн. - строкова заборгованість за процентами (за лютий 2017 року) - 696.79 грн. - пеня за простроченим кредитом - 1 010.99 грн. - пеня за простроченими процентами - 1 011.15 грн. Відповідно до п.1 договору поруки 1 поручитель зобов`язується перед Банком відповідати за виконання зобов`язання відповідачки 1 щодо своєчасного повернення кредиту, наданого Банком позичальнику за кредитним договором від 12.11.2013 року № 9200/13-07-85 К у частині (від загальної суми кредитного договору), що становить 56 000. 00 грн. строком до 17.04.2029 року оплати за користування ним, сплати пені, штрафу (у разі їх нарахування) у встановлений строк. Відповідно до п. 2 договору поруки 1, у випадку невиконання позичальником обов`язків за кредитним договором позичальник і поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники. Відповідно до п.1 договору поруки 2 поручитель зобов`язується перед Банком відповідати за виконання зобов`язання відповідачки 1 щодо своєчасного повернення кредиту, наданого Банком позичальнику за кредитним договором від 12.11.2013 року № 9200/13-07-85 К у частині (від загальної суми кредитного договору), що становить 76 000. 00 грн. строком до 17.04.2029 року оплати за користування ним, сплати пені, штрафу (у разі їх нарахування) у встановлений строк. Відповідно до п. 2 договору поруки 2, у випадку невиконання позичальником обов`язків за кредитним договором позичальник і поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники. Таким чином, Банк був вимушений звернутися з відповідним позовом до суду, просив суд про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь Банку заборгованості, що виникла станом на 10.03.2017 року за договором про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі в загальному розмірі 124 888.42 грн. та судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14.06.2017 року відкрито провадження в справі. 19.09.2017 року відповідачем [PERSON] подано до суду письмові заперечення на позовну заяву. В зв`язку із набранням законної сили змін до ЦПК України, ухвалою суду від 19.03.2018 року по справі призначено підготовче засідання. 10.05.2018 року відповідачем [PERSON] подано до суду письмовий відзив на позовну заяву. 11.05.2018 року представником позивача до суду подано заяву про уточнення вимог позову. 30.05.2018 року відповідачем [PERSON] до суду подано відзив на заяву про уточнення вимог позову. 05.02.2019 року представником позивача до суду подано додаткові пояснення, а 10.09.2019 року заяву в якій він просить суд про стягнення з відповідачки 1 та відповідача 2 солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 52 986 грн. 18 коп.; з відповідачки 1 та відповідача 3 солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 71 902 грн. 24 коп. та стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 1873.33 грн. 17.04.2019 року представником позивача до суду подано заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 19.04.2019 року таку заяву було залишено без розгляду. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позов, просив суд про його задоволення. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні визнала позов в повному обсязі, зазначивши про те, що кредит брався на ремонт у квартирі. Поки вона працювала, мала змогу сплачувати кредит, на даний час у неї та членів її сім`ї скрутне матеріальне становище, проте вони намагаються дещо реалізувати і зібрати кошти на погашення кредитної заборгованості. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, що пред`явлені Банком до нього, застосувавши до таких строк позовної давності. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що між Національним банком України та відповідачкою [PERSON] (працівницею Банку, надалі відповідачка 1) 12.11.2013 року було укладено договір №9200/13-07-85к про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі (надалі кредитний договір), відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати відповідачці грошові кошти в сумі 132 000.00 грн. строком користування на 15 років та 6 місяців з дати виникнення заборгованості на рахунку з обліку наданого кредиту. Згідно з п. 3.1 кредитного договору позичальник взяла на себе зобов`язання здійснювати повернення кредиту шляхом уповноваження Банку цим договором щомісячно відраховувати кошти з отриманого доходу позичальника для здійснення повернення кредиту в сумі 710.00 грн. починаючи з листопада 2013 року, а в останній місяць користування кредитом - у сумі 650.00 грн. та суму для оплати за користування кредитом. Відповідно до п. 3.2 Кредитного договору, за користування отриманим кредитом на споживчі цілі позичальник щомісячно здійснює оплату в розмірі 8 відсотків річних. Згідно п. 4.1.2. Кредитного договору позичальник взяв на себе зобов`язання до 17.04.2029 року повернути Банку отриманий кредит. Згідно п.5.1 Кредитного договору, у разі несвоєчасного виконання позичальником зобов`язань з повернення кредиту, оплати за користування ним (за відсутності письмової домовленості про відстрочення кредиту) нараховується пеня в розмірі 0,05 відсотка від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення, яку позичальник повинен сплатити Банку. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань відповідачки 1 [PERSON] за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] (надалі за текстом поручитель 1) було укладено договір поруки №9200/13-07-85В від 12.11.2013 року. (надалі за текстом договір поруки №1). Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, 12.11.2013 року між Банком та відповідачем [PERSON] (надалі за текстом поручитель 2) укладено договір поруки №9200/13-07-85П-1 (надалі за текстом договір поруки №2). Банк виконав свої договірні зобов`язання за Кредитним договором, надавши Відповідачці 1 кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордером №81 (64185988) від 13.11.2013 року. З 23.12.2015 року позичальника звільнено з Банку відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України. Надалі їй було необхідно до 20 числа кожного місяця вносити готівкою в касу Банку щомісячну суму повернення кредиту, що визначена в цьому договорі, здійснювати оплату за користування кредитом у розмірі 8% річних та сплачувати пеню, штраф (у разі їх нарахування) (п.п.4.1.4. договору). З січня 2016 року припинилося надходження коштів для погашення кредиту та оплати за користування ним згідно з умовами договору. 18.11.2016 року відповідачам у справі направлено вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 19.04.2017 року вимоги банку залишені без задоволення. Загальна заборгованість Відповідача 1 за Кредитним договором, станом на 10.03.2017 року становить 124 888.42 грн. відповідно до розрахунку заборгованості, з яких: - строкова заборгованість за кредитом - 103 600.00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом - 9 940.00 грн. - прострочені проценти за користування кредитом - 8 629.49 грн. - строкова заборгованість за процентами (за лютий 2017 року) - 696.79 грн. - пеня за простроченим кредитом - 1 010.99 грн. - пеня за простроченими процентами - 1 011.15 грн. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Після укладення договору між позивачем і відповідачем, відповідно до вимог ст. 509 ЦК України, виникли певні зобов`язання, що є правовідношеннями, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити) гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ці зобов`язання згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.ст. 525 і 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положення ст.1048 ЦК України передбачають, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідачка [PERSON] , уклавши Договір з Позивачем, отримала кредит, чим взяла на себе грошове зобов`язання, яке належним чином не виконала та прострочила зобов`язання, а тому повинна нести відповідальність, встановлену законом та договором. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене право позивача, що підлягає захистові шляхом примусового виконання грошового зобов`язання. Крім того, судом об`єктивно встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором від 12.11.2013 року було укладено договір поруки 1, відповідно до п. 1 якого поручитель відповідач [PERSON] зобов`язується перед Банком відповідати за виконання зобов`язання відповідачки 1 щодо своєчасного повернення кредиту, наданого Банком позичальнику за кредитним договором від 12.11.2013 року № 9200/13-07-85 К у частині (від загальної суми кредитного договору), що становить 56 000. 00 грн. строком до 17.04.2029 року оплати за користування ним, сплати пені, штрафу (у разі їх нарахування) у встановлений строк. Відповідно до п. 2 договору поруки 1, у випадку невиконання позичальником обов`язків за кредитним договором позичальник і поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники. Крім того, відповідно до п.1 договору поруки 2 поручитель відповідач [PERSON] зобов`язується перед Банком відповідати за виконання зобов`язання відповідачки 1 щодо своєчасного повернення кредиту, наданого Банком позичальнику за кредитним договором від 12.11.2013 року № 9200/13-07-85 К у частині (від загальної суми кредитного договору), що становить 76 000. 00 грн. строком до 17.04.2029 року оплати за користування ним, сплати пені, штрафу (у разі їх нарахування) у встановлений строк. Відповідно до п. 2 договору поруки 2, у випадку невиконання позичальником обов`язків за кредитним договором позичальник і поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники. За змістом статей 553, 554ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Згідно з частинами першою та другою ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Частиною першою ст.543ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання. Таким чином, в разі неможливості виконання боржником за кредитним договором грошового зобов`язання, поручитель зобов`язаний його погасити. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що у Відповідачки-1 станом на 10.03.2017 року заборгованість за кредитом становить 124 888.42 грн. з яких: строкова заборгованість за кредитом - 103 600.00 грн.; прострочена заборгованість за кредитом - 9 940.00 грн.; прострочені проценти за користування кредитом - 8 629.49 грн.; строкова заборгованість за процентами (за лютий 2017 року) - 696.79 грн.; пеня за простроченим кредитом - 1 010.99 грн.; пеня за простроченими процентами - 1 011.15 грн. Відповідно до розрахунку розміру відповідальності поручителів, співвідношення сум поручителів за договорами поруки: 76000/56000=1,357. Заборгованість за кредитним договором у сумі 124 888.42 грн. розподіляється між поручителями наступним чином: відповідача [PERSON] : 124 888, 42/2,357=52 986, 18 грн. Відповідача [PERSON] : 63 860,59*1,357=71902,24 грн. Разом: 52986,18 + 71 902,24 = 124 888,42 грн. Правильність наданих банком розрахунків заборгованості підтверджується умовами кредитного договору і не спростована Відповідачами в установленому законом порядку. Щодо заяви відповідача 3 про застосування судом строків позовної давності до вимог, що пред`явлені Банком до нього, то судом встановлено наступне. Як вбачається з договору поруки від 12.11.2013 року укладеному між Банком та Відповідачем 3, його умовами передбачено самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок поручителя відповідати в повному обсязі за виконання зобов`язань Відповідача 1, щодо своєчасного повернення кредиту у розмірі 76 000.00 грн. та встановлюють відповідальність за невиконання цього обов`язку. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов`язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору. Судом також було встановлено, що з січня 2016 року відповідачка 1 перестала сплачувати чергові платежі за споживчим кредитом. З відповідною вимогою (претензією) про погашення заборгованості до відповідачів Банк звернувся 18.11.2016 року. До суду з відповідним позовом Банк звернувся 31.05.2017 року. Тому суд приходить до висновку про те, що вимоги позову про стягнення з відповідачів 2 і 3 заборгованості за кредитним договором, як з поручителів підлягають зменшенню за чотири місяці за період з січня по квітень 2017 року на суму 2840.00 грн., внаслідок чого відповідальність поручителя [PERSON] розраховується наступним чином: 4 місяці х710 грн. = 2 840.00 грн. 2840 / 2,357 = 1204,92 грн. 52986.18 грн. - 1204.92 грн. = 51 781. 26 грн. Відповідальність поручителя [PERSON] розраховується наступним чином: 4 місяці х710 грн. = 2 840.00 грн. 2840/1204,92 = 1635,08 грн. 71902,24 грн. - 1635,08 грн. = 70 267.16 грн. Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачі в свою чергу жодних належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог суду не надали. Таким чином, враховуючи, що на час звернення позивача до суду Відповідачі не повернули надані кошти, а розрахунок заборгованості наданий суду відповідає умовам та правилам надання банківських послуг і нормам ЦК України, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. У відповідності до вимог ст. ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність боргових правовідносин між сторонами. Позивач надав до суду копії зазначених документів, розрахунок заборгованості по кредиту, виданий посадовою особою позивача, який являється допустимим доказом у справі, а Відповідачі не надали суду жодного належного доказу, що спростовують наявність кредитних відносин та не спростували подані позивачем розрахунки заборгованості за таким кредитним договором. Об`єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача, Відповідачі не надали, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, оцінюючи доводи позивача як окремо, так і в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки є доведеними та підставними. У зв`язку із задоволенням позову згідно ст.141 ЦПК України з Відповідачів також підлягає стягненню на користь Позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial