Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Моргунов С.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив визнати право спільної сумісної власності колишнього подружжя на житловий будинок [ADDRESS] , виділення 1/2 частки в спірному домоволодінні позивачу та визнання за позивачем права власності на 1/2 частку в спірному домоволодінні. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 06.10.2015 року ,згідно рішення Приморського районного суду м. Маріуполя, шлюб між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був розірваний. 29.12.2005 року під час шлюбу з відповідачкою [PERSON] , за рахунок спільних коштів подружжя, сторони придбали у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . В 2015 році позивач звертався з позовом до [PERSON] в про визнання об`єктами спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частку кожного з об`єктів нерухомості, а саме: квартири [ADDRESS] , квартири [ADDRESS] та земельної ділянки [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] в цієї ж справі зверталась з зустрічним позовом до [PERSON] .. 15.06.2016 року рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя основний позов [PERSON] був адоволений, та визнано спільною сумісною власністю подружжя, тобто [PERSON] та [PERSON] : квартиру [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] звертаючись до суду з зустрічним позовом приховала відомості, про існування ще одного об`єкту нерухомості, який підлягає розподілу, як спільне майно колишнього подружжя , а саме житлового будинку [ADDRESS] . В червні 2021 року ,через свого представника, [PERSON] ,на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя звернувся до Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Донецької області, щоб зареєструвати право власності на 1/2 частину земельної ділянки за адресо: [ADDRESS] . В процесі реєстрації права власності на 1/2 частину земельної ділянки представник позивача та позивач дізнались, що відповідачці на праві власності 1/1 належить житловий будинок [ADDRESS] , документів на спірний житловий будинок [PERSON] не мав. 09 липня 2021 року [PERSON] , через свого представника , отримав витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно з відомостями, що відповідачці на праві власності 1/1 належить житловий будинок [ADDRESS] . Оскільки до червня 2021 року позивачу було невідомо, що відповідачка є власником 1/1 житлового будинку [ADDRESS] , тому він тільки зараз вимушений звертатися до суду за захистом своїх законних прав. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28.09.2021 року по справі відкрито підготовче судове засідання. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28.10.2021 року по справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду. Позивач надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка будучи своєчасно та у встановленому порядку повідомленою про час і місце розгляду справи, заяв про розгляд справи за її участі до суду не надавала, відзиву на позов, а також будь-яких інших заяв чи клопотань по суті справи не надала. У відповідності до ч. 1ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності колишнього подружжя на житловий будинок, виділення частки в спірному домоволодінні та визнання права власності на частку житлового будинку, підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 1986 року. 06.10.2015 року заочним рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя шлюб між ними було розірвано (а.с.6). [PERSON] в 2015 році звертався з позовом до [PERSON] про визнання об`єктами спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частку кожного з об`єктів нерухомості, а саме: квартири [ADDRESS] , квартири [ADDRESS] та земельної ділянки [ADDRESS] , а відповідачка [PERSON] в цієї ж справі зверталась до суду з зустрічним позовом. 15.06.2016 року Приморський районний суд м. Маріуполя задовольнив позов [PERSON] та визнав спільною сумісною власністю подружжя, тобто [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку [ADDRESS] .(а.с.8-10). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №265268478 від 09.07.2021 року, за [PERSON] з 23.04.2007 року зареєстровано право власності на будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 29.12.2005 року. (а.с.14). Відповідно до копії договору купівлі - продажу від 29.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Дубровською О.А.,, [PERSON] придбала будинок [ADDRESS] .(а.с.11). Як слід з роз`яснень, викладених в п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного з подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 Сімейного кодексу України. Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми права встановлюють існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі (презумпція права спільної сумісної власності), незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє ім`я було зареєстроване право власності на таку річ. Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття майна за час шлюбу, крім випадків, встановлених законом або договором. Тобто, ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Поширення цього правового режиму на кожну набуту у шлюбі річ (презумпція права спільної сумісної власності) існує доти, доки в суді не доведено інше кимось з подружжя, зокрема, що майно придбано ним до шлюбу або за особисті кошти. Саме сторона, яка заперечує право спільної сумісної власності, має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію), зокрема, що майно було придбано нею до шлюбу, або у шлюбі, але за її особисті кошти. Виходячи з наведеного, суд вважає можливим визнати право спільної сумісної власності колишнього подружжя на житловий будинок [ADDRESS] , виділити позивачу 1/2 частку в спірному домоволодінні та визнання за ним право власності на 1/2 частку зазначеного житлового будинку. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved