Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] (діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 02.08.2018 року та ордеру серія КР №55239 від 01.04.2019 року) в інтересах позивача звернувся до суду з позовом до відповідача управління комунальної власності міської ради міста Кропивницького, в якому просить визнати за померлим [PERSON] частку у розмірі 1/2 на будинок [ADDRESS] , як на майно спільної сумісної власності; визнати за [PERSON] право спадкування на зазначену частку нерухомого майна - будинку [ADDRESS] за заповітом [PERSON] . В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 04.06.1948 року між дідусем позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Під час шлюбу, подружжя, спільно у період з 1959 року по 1972 рік побудували житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Замовником на будівництво будинку була [PERSON] . 20.10.1994 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Також представник позивача зазначив, що в 1994 році, після розлучення, [PERSON] , покинула територію України, і виїхала разом з сином на постійне місце проживання до Ізраїлю. [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть, виданого Міністерством внутрішніх справ Ізраїлю, яке позивач отримала на початку 2018 року. В той же час, після розлучення і до моменту смерті [PERSON] , мешкав один у вищезазначеному будинку у [ADDRESS] . Крім того, вказав, що [PERSON] , заповів своїй онуці (позивачу) все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі, все те, що буде належати йому на день смерті, і те на, що він за законом матиме право, та усі права та обов`язки. Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу і зареєстровано в реєстрі за номером 972, 973 . [INFO] [PERSON] помер. 02.08.2018 року приватним нотаріусом Балик Т.М. проведено реєстрацію спадкової справи. 02.08.2018 року позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Балик Т.М. з заявою про видачу свідоцтва на право про спадщину за заповітом щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] . Натомість, приватний нотаріус Балик Т.М. відмовила у вчинені такої нотаріальної дії, про що винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, де підставою відмови зазначила, що спадкоємець [PERSON] не надала нотаріусу документ, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, повідомивши, що такий документ відсутній. Таким чином, позивач вважає, що у неї є всі належні та законні права на спадкування 1/2 частини будинку спадкодавця [PERSON] , так як він мав право на рівну частку співвласників у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, тому позивач вимушена звернутися до суду з цією позовною заявою, посилаючись на ст.ст. 57, 60, 61, 68-71 СК України, ст. ст. 16, 328, 357, 358, 368, 391, 1218, 1296-1299 ЦК України. Процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 03 січня 2019 року відкрито загальне позовне провадження по даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 19 липня 2019 року витребувано у приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Балик Тетяни Миколаївни належним чином завірену копію спадкової справи № 17/2018, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а також інформацію щодо кола спадкоємців. Ухвалою суду від 19 липня 2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 23 січня 2020 року витребувано у Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно міської ради міста Кропивницького відомості про зареєстроване право власності на нерухоме майно станом на 27.11.2019 року, за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги уточнив, враховуючи заключення, складене 17.11.1994 року техніком Кіровоградського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації, відповідно до якого [PERSON] належить 17/25 часток у домоволодінні по [ADDRESS] , а також відповідь ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», згідно з якою станом на 01.01.2013 року право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] зареєстроване: 8/25 частки за [PERSON] (на підставі рішення нарсуду Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.09.1988 року), та 17/25 частки за [PERSON] ( на підставі свідоцтва на право власності від 12.03.1982 року). Отже, частка померлого [PERSON] у спільному майні з [PERSON] складає 50% від 17/25 часток, що належала його дружині [PERSON] , і становить 17/50. З врахуванням зазначеного, представник позивача просив позов задовольнити, посилаючись при цьому на обставини, викладені в позові, та просив визнати частку за померлим [PERSON] у розмірі 17/50 на домоволодіння [ADDRESS] , як на майно спільної сумісної власності; визнати за [PERSON] право на спадкування 17/50 часток на домоволодіння [ADDRESS] , за заповітом [PERSON] , Представник відповідача управління комунальної власності міської ради міста Кропивницького в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, при цьому, в попереднє судове засідання представником відповідача подана до суду заява від 13.09.2019 року, зареєстрована судом за вх. № 22820, в якій просив розглянути справу за відсутності представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши представника позивача [PERSON] - [PERSON] , дослідивши матеріали справи, матеріали спадкових справ за №331 (за номером реєстрації у Спадковому реєстрі за №39828781) та за №17/2018 (за номером реєстрації у Спадковому реєстрі за №62794399), з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спадкові правовідносини, та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, зокрема, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № [NUMBER] від 27.07.2012 року, що 04 червня 1948 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, актовий запис №513, який складено Центральномим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Кіровоградській області, та після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Судом також встановлено, що на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно від 11 серпня 1959 року, посвідченого нотаріусом 1-ої нотаріальної контори м. Кіровограда, УРСР 18 серпня 1959 року за р. №3921, [PERSON] на підставі рішення виконкому міської ради депутатів трудящих №253 від 31.03.1959 року, виділено в безстрокове користування для будівництва житлового будинку земельну ділянку площею 357,2 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Згідно з дозволом №561 на проведення будівельних робіт від 18 серпня 1959 року, з терміном дії до 11 серпня 1962 року, [PERSON] отримала дозвіл на проведення будівельних робіт з будівництва індивідуального жилого будинку з надвірними спорудами на земельній ділянці [ADDRESS] на підставі Генплану, затвердженого Головним архітектором міста Кіровограда 12 червня 1959 року, і договору на право забудови, укладеного на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради депутатів трудящих від 31 березня 1959 року №253. Термін закінчення робіт 11 серпня 1962 року. Відповідно до Акту №179 від 03 липня 1972 року, в присутності забудовника [PERSON] приймальна комісія оглянула пред`явлені до здачі будівлі, що розташовані на земельній ділянці [ADDRESS] , та встановила, що будівництво розпочато в 1959 році, закінчено в 1972 році, житлова частина домоволодіння являє собою відокремлений будинок, в один поверх, житловою площею 37,7 к.в.м., корисною площею 63,39 кв.м., площею забудови - 84,50 кв.м., матеріали фундаменту та цоколя - бетонні, матеріали стін - цегляні, поли та перекриття - дерев`яні, опалення - водяне, місцеве, електроосвітлення - наявне, зобов`язання забудовника по договору від 11.08.1959 року - виконані. Комісія постановила - надані до здачі домоволодіння гр. [PERSON] , що знаходяться по [ADDRESS] вважати прийнятими. 19 серпня 1972 року Кіровоградським бюро технічної інвентаризації домоволодіння [ADDRESS] було зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору забудови від 18.08.1959 року, акту готовності від 14.08.1972 року, та записано в реєстрову книгу за №16568/88. Судом також відзначається, що на підставі постанови Верховної Ради України від 14.07.2016 року №1468-VIII місто Кіровоград перейменовано на місто Кропивницький. Крім того, встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що 20 жовтня 1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського району м. Кіровограда в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за № 535, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , яке було видано [PERSON] [INFO] . Згідно з випискою з домової книги за адресою: [ADDRESS] , засвідченої 01.12.2017 року головою квартального комітету №26, - [PERSON] , [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] в період з 27.02.1968 року по 29.11.1994 року, знята з реєстрації в зв'язку з виїздом до Ізраїлю на постійне місце проживання. З довідки квартального комітету №26 Подільського району м.Кропивницький від 20.01.2018 року №28 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Судом також встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть за апостилем в перекраді з івриту, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Писаковською О.І., зареєстрвоаного в реєстрі за №59,60. Свідоцтво видано Міністерством Внутрішніх справ Ізраїлю, зареєстроване в книзі за всіма правилами, згідно законами і статті токайто, та видане в м. Тель-Авів, Яфо 15.11.2017 року. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 03 березня 2018 року Кропивницьким міським відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №607. Також судом встановлено, що після смерті [PERSON] . Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою 26.05.2006 року заведено спадкову справу №331, при цьому, з заявою ( надійшла 26.05.2006 року, зареєстрована за №520) про прийняття спадщини на підставі заповіту на все спадкове майно після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , в тому числі і на належну їй на праві особистої власності частку в приватизованому будинку [ADDRESS] , - звернувся її син [PERSON] , [INFO] . Крім того, 14.06.2006 року до Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори надійшла заява від [PERSON] (зареєстрована під №586) про відмову від спадщини після смерті [PERSON] на користь сина [PERSON] . Крім того, [INFO] року [PERSON] , [INFO] , склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Балик Т.М., зареєстровано в реєстрі за №972, 973, згідно якого на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що за законом матиме право, та усі права та обов'язки, заповів [PERSON] , [INFO] . За інформацією приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Балик Т.М. від 23 вересня 2019 року за вих. №155/01-16 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , нею 02.08.2018 року заведена спадкова справа за №17/2018. При цьому, з копії зазначеної спадкової справи, судом встановлено, що із заявою про прийняття спадщини [INFO] (зареєстрована під №43/02-38) звернулася [PERSON] , в якій зазначила, що приймає всю спадщину після смерті діда [PERSON] за заповітом, посвідченим 29.11.2017 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Балик Т.М., реєстровий №972, 973. Поряд з цим, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №426/02-31 від 13 листопада 2018 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Балик Т.М., після розгляду заяви [PERSON] від 13.11.2018 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності на вказане майно. В свою чергу, звертаючись до суду з зазначеним позовом, як на підстави позовних вимог позивач зазначила, що вона має право на спадкування за заповітом частини будинку [ADDRESS] після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , так як він мав право на рівну частку співвласників у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, оскільки житловий будинок [ADDRESS] було побудовано в період з 1959 року по 1972 рік, в період шлюбу, спільно подружжям [PERSON] та [PERSON] , відповідно, враховуючи, що за [PERSON] зареєстровано на праві власності 17/25 частки житлового будинку [ADDRESS] , частки [PERSON] та [PERSON] є рівними, тобто по 17/50 частки, на підставі чого вона (позивач) має право на спадкування за заповітом 17/50 частки житлового будинку [ADDRESS] , належної спадкодавцю [PERSON] . Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності, при цьому, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За змістом ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Як вбачається з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. При цьому, судом відзначається, що правовідносини між [PERSON] та [PERSON] як подружжям виникли з моменту реєстрації шлюбу, тобто з 04 червня 1948 року та були припинені під час дії Кодексу про шлюб та сім`ю України, який було затверджено Законом N 2006-VII від 20.06.1969 року, який, зокрема, регулював особисті і майнові відносини, які виникають в сім`ї між подружжям. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 24, ст. 25, ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України в редакції 1969 року, чинного на час будівництва та введення житлового будинку в експлуатацію, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічне правове положення закріплене і в ст. 60 чинного Сімейного кодексу України, за якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 СК України). Відповідно до приписів ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. З огляду на зазначене, судом відзначається, що підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності на майно є набуття (придбання, виготовлення, спорудження) майна за час шлюбу, крім випадків, встановлених договором або законом. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Крім того, якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (в даному випадку, на житловий будинок) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: [ADDRESS] , станом на листопад 1994 рік, виготовленого Кіровоградським ООБТІ, за зазначеною адресою знаходиться житловий будинок літ. А, сіни літ.а, сарай літ.Б, вбиральня літ.В, сарай літ.Д, літня кухня літ.Г, сарай літ.Ж, сарай літ.З, огорожа літ.N. Також, вказано, що право власності зареєстровано за [PERSON] - 17/25 часток та [PERSON] - 8/25 часток. Згідно з інформацією ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 29.10.2019 року за вих. №1235-17/20 право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] станом на 01.01.2013 року зареєстроване: 8/25 частин за [PERSON] на підставі рішення нарсуду Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.09.1988 року; 17/25 частин за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 12.03.1982 року. Інформація про зареєстроване право власності станом на 27.11.2018 року в ОКП «КООБТІ» відсутня. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.ст.1217, 1218 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до правової позиції, зазначеної в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у справі спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Частинами 1,2 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасники спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належному на праві спільної сумісної власності. За змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. При розгляді справ про спадкування питання про частку у спільній сумісній власності подружжя вирішується із врахуванням офіційного тлумачення ч. 1 ст. 61 СК, наданого у Рішенні Конституційного Суду України у справі № 17-рп/2012 від 19 вересня 2012 року, за яким рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Кодексу та Цивільного кодексу України. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Спадкування є іншим видом набуття особистої приватної власності кожного з подружжя. При цьому до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця (статті 1218, 1219 ЦК України). Тому у складі спадщини може перебувати будь-яке майно, крім прав та обов`язків, нерозривно пов`язаних з особою спадкодавця. З наведених положень випливає, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. З огляду на викладене вище, судом відзначається, що житловий будинок [ADDRESS] , право власності на 17/25 частин якого зареєстровано за [PERSON] , було побудовано, прийнято в експлуатацію та зареєстровано речове право на об`єкт нерухомого майна, в період перебування [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , на підставі чого 17/25 частки житлового будинку [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] , та відповідно до положень Закону їх частки є рівними, при цьому судом, з наявних у справі доказів іншого не встановлено, у зв`язку з чим, до складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] входить право спільної сумісної власності на 17/50 частки, що становить Ѕ частку від 17/25 частки житлового будинку [ADDRESS] , що належало спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Встановивши вказані вище обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню та визнання за [PERSON] , який помер [INFO] , частку у розмірі 17/50 на будинок [ADDRESS] , як на майно спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , та визнання за [PERSON] , [INFO] , право на спадкування 17/50 часток на будинок [ADDRESS] , за заповітом [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Балик Т.М., 29 листопада 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №№ 972, 973. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по справі, понесені позивачем [PERSON] , які складаються з судового збору,- залишити по фактично понесеним позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved