Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Представник позивача\~звернувся в\~суд з\~позовом про стягнення заборгованості за договором позики, відповідно до якого просив стягнути з [PERSON] борг в розмірі 2300 доларів США, що еквівалентно 61 050 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 24.02.2017 року між сторонами було укладено договір позики та складено розписку, яка посвідчувала передання [PERSON] відповідачу грошових коштів в розмірі 2300 доларів США, що еквівалентно - 61\~050 грн. згідно курсу НБУ станом на 30.03.2018 року. \~ \~ \~ \~В розписці зазначено, що [PERSON] взяв у борг кошти в розмірі 2 300 доларів США, які зобов'язався повернути до 01.03.2018 року(а.с.25). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивач\~до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованими листом (а.с.16, 23), направленими за адресою реєстрації особи та повернулися до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання, що розцінюється судом як небажання особи отримувати судові виклики. Крім того, відповідач повідомлений належним чином шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України(а.с.36). Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судом встановлено, що 24.02.2017 року між сторонами було укладено договір позики та складено розписку, яка посвідчувала передання [PERSON] відповідачу грошових коштів в розмірі 2 300 доларів США. \~ \~ \~ \~В розписці зазначено, що [PERSON] взяв у борг кошти в розмірі 2 300 доларів США, які зобов'язався повернути до 01.03.2018 року(а.с.25). \~ \~ \~ \~Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.\~\~За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Позивач, пред'явивши позов, посилався на те, що йому позика не повернута, тобто наявність самого боргового документа у позикодавця свідчить про те, що позика не повернута. Крім того, у відповідності до положень ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Згідно положень статті 1047 Цивільного кодексу України,\~договір позики\~укладається у\~письмовій формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~при цьому\~на підтвердження\~укладення договору\~позики та\~його умов\~може бути\~представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049\~Цивільного кодексу\~України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 610\~Цивільного кодексу\~України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 202\~ЦК України\~зазначено,\~що правочином\~є дія\~особи,\~спрямована на\~набуття,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав та\~обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмета спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що даний спір підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. А тому суд, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі ст.ст. 202, 525, 526, 530, 610, 629, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України,\~

Outcome: approved