Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] від імені та в інтересах позивача [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання права власності на недоотримані страхові виплати померлою особою та зобов`язання здійснити їх виплату. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом позивач є спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] перебував на постійному обліку та отримував страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Артемівському районі м. Луганська Луганської області. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті брата позивач звернулась до нотаріуса за прийняттям спадщини, була зареєстрована спадкова справа. Проте нотаріус отримав відповідь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про те, що перед померлим [PERSON] не має заборгованості по страховим виплатам. Зазначене порушує її права як спадкоємця та змусило звернутись до суду. Просила суд визнати за [PERSON] право власності на недоотримані страхові виплати [PERSON] за період з 01.07.2014 року по 01.05.2019 року та зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області виплатити [PERSON] недоотримані страхові виплати [PERSON] за період з 01.07.2014 року по 01.05.2019 року. Відповідач подав суду письмовий відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Свою позицію обґрунтував тим, що [PERSON] (інд. код [NUMBER] ) перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Луганську Луганської області (далі - відділення), яке зараз знаходиться на тимчасово окупованій території. За даними реєстру потерпілих щомісячні страхові виплати [PERSON] були нараховані, але не виплачені за період з 01.06.2014 року по 30.11.2014 року в сумі 6445,98 грн. Відділенням не здійснено переміщення з тимчасово окупованої території в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, тому нарахування та виплату страхових виплат потерпілим (членам їх сімей) у відділенні припинено. [PERSON] не скористався порядком реалізації своїх прав та до органів Фонду на підконтрольній українській владі території після припинення виплат за їх продовженням не звертався. В зв`язку з цим щомісячні страхові виплати потерпілому за період з 01.12.2014 року по 01.05.2019 року не нараховувались, а тому заборгованість у Фонду перед [PERSON] відсутня. 20.02.2020 року судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху. 03.03.2020 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 03.06.2020 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та про витребування доказів. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу без її участі. В судовому засіданні представник відповідача Шуваєва Т.І. позовні вимоги не визнала, підтвердила доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Згодом в судове засідання не з`явилась. Представник відповідача Лаптєва І.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21.08.1956 року, [PERSON] народилася [INFO] в с. Цемзавод №2 Ровенського району Ровенської області, УРСР. Її матір`ю вказана [PERSON] , а батьком - [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого 03.04.1950 року, [PERSON] народився [INFO] в м. Кишинів, МРСР. Його матір`ю вказана [PERSON] , а батьком - [PERSON] . З копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00013304476 від 14.01.2014 року встановлено, що 29.12.1978 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , актовий запис № 2032. Прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON] . 13.08.1997 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Луганського міськвиконкому, актовий запис №512. Прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] у м. Луганськ Луганської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17.09.2019 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області. Згідно з копією нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 16.08.2019 року, остання прийняла спадщину, яка залишилася після смерті брата [PERSON] . Відповідно до довідки Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області № 2015/02-1 від 05.06.2020 року відділенням були нараховані, але не виплачені суми страхових виплат потерпілому [PERSON] за період з 01.06.2014 року по 30.11.2014 року на загальну суму 6445,98 грн., остання виплата перерахована в травні 2014 року у розмірі 1074,33 грн. Відповідно до уточнюючої довідки Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області № 2557/02-1 від 14.07.2020 року у відсутні інформація про нарахування і виплату страхових виплат потерпілому [PERSON] за період з 01.12.2014 року по 01.05.2019 року. Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1227 ЦК передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Частина перша статті 1269 ЦК передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно статті 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року №1105-ХІV, який з 01.01.2015 року діє у редакції Закону України від 28.12.2014 року №77-VІІ та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві. Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» №1105-ХІV (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого. Статтею 40 вказаного Закону (в редакції до 01.01.2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком. Статтею 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини. Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. На час виникнення спірних правовідносин ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, запроваджено не було. У статті 38 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (у редакції, чинній на час припинення страхових виплат) передбачено випадки припинення страхових виплат і надання соціальних послуг: на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; в інших випадках, передбачених законодавством. Згідно пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-ХІV (у редакції від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ) особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначає Кабінет Міністрів України. Визначення того, хто є внутрішньо переміщеними особами надано у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (у редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції. Водночас частиною першою статті 3 вказаного Закону встановлено, що громадянин України за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання, що враховується судом. Частиною 10 статті 7 вищевказаного Закону визначено, що внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, безпосередньо у робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування. Про необхідність соціального захисту осіб, які перебувають на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях ідеться і в Законі України від 18 січня 2018 року № 2268-VІІІ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» . У статті 2 цього Закону передбачено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України. Підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц, у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц, у постанові Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі № 418/2434/18. Отже, вищевказаними письмовими доказами підтверджується, що [INFO] помер [PERSON] , а позивач є рідною сестрою померлого та спадкоємцем за законом. [PERSON] за життя отримував страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідачем постанова про припинення виплат [PERSON] з не приймалась. [PERSON] страхові виплати не отримував у зв`язку з проведенням на території Луганської області, у тому числі в м. Луганську Луганської області, антитерористичної операції, що підтверджується змістом відзиву відповідача. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що оскільки страхові виплати були призначені [PERSON] , а постанова про припинення цих виплат органами Фонду соціального страхування України не виносилась, то неотримані суми страхових виплат, які належали померлому, входять до складу спадщини, право на які має позивач. На думку суду, такі неотримані суми є майном в розумінні статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому що в даному випадку особа мала законне майнове право на отримання цих сум та правомірне очікування щодо отримання цих сум. Той факт, що ці суми не були йому нараховані, не впливає на їх здатність входити до складу спадщини, адже припинення нарахування цих сум відбулося не тільки без жодних законних підстав, а й без прийняття компетентним органом будь-якого рішення про таке припинення. Суд вважає, що [PERSON] страхові виплати були призначені і мали виплачуватись щонайменше до дня його смерті [INFO] , тому останній мав право на їх нарахування та виплату незалежно від звернення до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території та його проживання на окупованій або підконтрольній території. [PERSON] за життя право на отримання страхових виплат не втратив, доказів на підтвердження протилежного суду надано не було, тому позивач як спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності на недоотримані страхові виплати [PERSON] за період з 01.07.2014 року по 01.05.2019 року та зобов`язання відповідача виплатити позивачу недоотримані страхові виплати [PERSON] за період з 01.07.2014 року по 01.05.2019 року.

Outcome: approved