Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав, оскільки остання належним чином свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітньої доньки не виконує, свідомо неодноразово створювала ситуації, які загрожували життю та здоров`ю дитини. А також, стягнути на особовий рахунок дитини аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідачки; питання подальшого влаштування дитини покласти на орган опіки та піклування Сумської міської ради. Ухвалою суду від 21.04.2021 відкрито провадження у вищевказаній справі та призначено підготовче судове засідання. За результатами проведеного підготовчого судового засідання 13.05.2021 справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні, викладеним у позовній заяві. Відповідачка в судовому засіданні проти задоволенню позову заперечила, пояснила, що завжди належним чином виконувала свої батьківські обов`язки. Заперечує, щоб у неї відібрали дитину, оскільки наведені в даній позовній заяві обставини не відповідають дійсності. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відомості щодо батька зазначені відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.4-6). 15.01.2021 до управління «Служба у справах дітей» СМР надійшло повідомлення з управління патрульної поліції в Сумській області про те, що за повідомленням на гарячу лінію «102» щодо неналежного виконання обов`язків по догляду за дитиною за адресою: [ADDRESS] , 14.01.2021 за цією адресою було виявлено [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння, яка сварилася з сусідами, а також малолітню [PERSON] , яка самостійно купалася в ванній кімнаті та мала тілесні ушкодження на лобній ділянці голови; оглядом помешкання було встановлено, що воно не має належних умов для проживання дитини, по всій кімнаті розкидані речі, брудно, дитяче ліжко розбите; дитину з мамою було доставлено до СОКЛ в нейрохірургічне відділення, дитині встановлено діагноз: забої - садна м`яких тканин лобної ділянки праворуч (а.с.7-8). Згідно з актом обстеження умов проживання від 18.01.2021, у кімнаті за адресою: [ADDRESS] , брудно, речі розкидані, наявне розламане дитяче ліжко, наявні деякі дитячі речі та іграшки, продукти харчування (а.с.9). 18.01.2021 [PERSON] попереджена спеціалістом «Служби у справах дітей» про сумлінне виконання обов`язків по вихованню, матеріальному та іншому забезпеченню дитини (а.с. 10). 08.04.2021 до управління «Служба у справах дітей» СМР надійшло повідомлення з управління патрульної поліції в Сумській області про те, що за повідомленням на гарячу лінію «102» щодо погроз фізичною розправою та вбивством, за адресою: [ADDRESS] , було виявлено [PERSON] в стані сильного алкогольного сп`яніння, яка сварилася з сусідами, а також малолітню [PERSON] , яка вдягнена в брудний одяг, який не відповідає її віку; в квартирі відсутні належні умови для проживання дитини - антисанітарія, відсутня їжа (а.с.12-14). Відповідно до акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 07.04.2021, прийнято рішення негайно відібрати малолітню [PERSON] , яку поміщено до КНП «Дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди» СМР (а.с.15-19). 08.04.2021 [PERSON] попереджена спеціалістом «Служби у справах дітей» про сумлінне виконання обов`язків по вихованню, матеріальному та іншому забезпеченню дитини (а.с. 20-21). 12.04.2021 виконавчим комітетом Сумської міської ради прийнято рішення №171 про відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю дитини (а.с.22). Згідно з висновком оцінки потреб сім`ї від 07.04.2021, в родині [PERSON] наявні ознаки складних життєвих обставин, які негативно впливають на проживання та виховання малолітньої [PERSON] (а.с.23-24). За повідомленням Сумського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 11.06.2021, за рішенням комісії з питань захисту прав дитини №5 від 14.05.2021 повинен здійснюватися соціальний супровід родини [PERSON] ; на даний час родина перебуває під соціальним супроводом, з [PERSON] укладений відповідний договір; [PERSON] пообіцяла співпрацювати з фахівцями центру, виконувати їх рекомендації, не влаштовувати пиятику з друзями та рідними, не конфліктувати з сусідами, підтримувати порядок в квартирі, забезпечувати належні умови для догляду та виховання малолітньої дитини. Згідно з актом обстеження умов проживання від 02.06.2021, у квартирі за адресою: [ADDRESS] , чисто, наявні необхідні меблі та побутова техніка, для дитини є окреме ліжко, наявні необхідні речі та іграшки. Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно вимог ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно з ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У частині 7 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визнають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Відповідно до ч.ч.2,3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст.152 СК України передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. За приписами ч.ч. 1,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно вимог ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або навчальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. В п.2 ч.1 ст.164 СК України зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, крім іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до роз`яснень п. 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси). З аналізу приведених норм права, вбачається що основними підставами для відібрання дитини є ухилення матері від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Для відібрання дитини від матері достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або морального виховання. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, і з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Таким чином, суд констатує безумовне право матері на виховання дитини, однак, вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дитини. Крім того, суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), в якій зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. З аналізу наданих доказів, суд вважає встановленим наявність фактів, які свідчать про неналежне виконання відповідачкою своїх обов`язків по вихованню дитини, що виразилось, зокрема, у неодноразовому створенні ситуацій, що загрожували життю та здоров`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відтак, позивачем доведено, що у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, поки матір не виправиться. При цьому суд враховує, що відповідачка стає на шлях виправлення, відвідувала дитину в патронатній сім`ї 1 раз, постійно телефонує та цікавиться її станом, відновлює свої документи та намагається працевлаштуватися; дані дії є позитивними, проте на даний час не достатніми. За таких обставин, позовні вимоги про невідкладне відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно вимогами ч.3 ст.170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Таким чином, відібрання дитини у батьків - це санкція за невиконання батьківських обов`язків, яка не є крайнім і незворотним заходом. Отже, відповідач не позбавлена можливості змінити своє відношення та ставлення до виконання батьківських обов`язків та звернутись в суд із позовом про повернення їй дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Оскільки відповідачка [PERSON] є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, має об`єктивну можливість сплачувати аліменти, а будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідачка не надала, суд вважає, що є законні підстави для стягнення з неї аліментів в розмірі 1/4 частині від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на особистий рахунок дитини, до її повноліття. Відповідно до ст.141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, з відповідачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1816 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved