Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, вказавши, що 02.02.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 1 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та позивачем Договір, про що свідчить підпис [PERSON] у заяві. Через неналежне виконання умов кредитного договору, станом на 31.03.2018 року виникла заборгованість по кредиту у сумі 11 264, 59 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 2047,62 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 6680,01 грн., заборгованість за пенею та комісією - 1524, 36 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 512, 60 грн. Добровільно відповідач заборгованість не сплачує, у зв'язку із чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 11 264,59 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1762,00 гривень. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 02.07.2018 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом учасників справи, явка яких не є обов'язковою. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання, в якому на позовних вимогах наполягає, просив розглянути справу без його участі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначив, що умовами надання споживчого кредиту № б/н від 02.02.2007 року укладеного між ним та позивачем визначено обов'язок позичальника здійснювати погашення кредиту у порядку та строки, які визначені у заяві. У разі не погашенні суми кредиту в строки зазначені у заяві, заборгованості в частині непогашеної суми кредиту вважається такою, що прострочена. Кінцевою датою виконання позичальником своїх зобов'язань щодо повернення кредиту і визначеною в заяві до кредитного договору № б/н від 02.02.2007 року, було визначено дату 12.2009 року, строк дії карточки. Таким чином вже починаючи з 01.01.2012 року Банк фактично знав про своє порушене право, проте не заявляв про це, і саме з цього моменту і починається перебіг позовної давності, як щодо основного зобов'язання так і до застосування відсотків за його користування та інших передбачених договором сум. Тобто починаючи з 01.01.2012 року по сьогоднішній день строк позовної давності, щодо кредитного договору № б/н від 02.02.2007 року та стягнення неустойки за вказаним договором сплив. А Банк звернувся до суду за захистом своїх прав лише у червні 2018 року. У зв'язку із чим просив застосувати позовну давність і відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 02 лютого 2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк відкрив позичальнику картковий рахунок, видав кредитну картку Універсальна, строком дії - 12.2009 р. та надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кредитним лімітом на картці в сумі 1 000 грн., базовою процентною ставкою по кредитному ліміту - 36 % на місяць з розрахунку 360 днів у році, погашенням заборгованості по кредитному ліміту щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості (а.с. 8). Відповідно до умов пункту 6.5 цього договору відповідач зобов'язалась погашати заборгованість по кредитному ліміту, процентах за його використання, перевитратах платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором (а.с. 12). Через неналежне виконання умов кредитного договору, станом на 31.03.2018 року виникла заборгованість по кредиту у сумі 11 264, 59 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 2047,62 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 6680,01 грн., заборгованість за пенею та комісією - 1524, 36 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 512, 60 грн. (а.с. 4-7). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується видати гроші кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (статті 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Установлено, що строк дії виданої відповідачу кредитної картки за договором від 02 лютого 2007 року становив до 12/2009 року. Разом з тим, своїм правом на позов ПАТ КБ «ПриватБанк» скористався лише у червні 2018 року - після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якої представник відповідача заявив у заяві про застосування строків позовної давності від 11.10.2018 року. Згідно з висновками Верховного Суду України викладеними у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Судом встановлено, що строк дії картки закінчився у вересні 2009 року, натомість позивач звернувся до суду з позовом у червні 2018 року. Належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що термін дії платіжної картки продовжено позивачем надано не було. Інших доказів, які б свідчили про переривання строку позовної давності матеріали справи не містять. За таких обставин та з підстав, передбачених вказаними нормами права, суд приходить до висновку, що позивач звернувся з позовом до суду поза межами строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності.

Outcome: dismissed