Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання майна спільним сумісним майном подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя, поділ житлового будинку в натурі між власниками (виділення частки) та визначення порядку користування земельною ділянкою. В обґрунтування позову посилався на ту обставину, що сторони перебували у шлюбі з 1978 року по 2013 рік, за час якого придбали за спільні кошти у власність житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Вказаний будинок зареєстрований належним чином 31.05.2017 року, оскільки за час перебування у шлюбі подружжя не реєструвало право власності на нього з причин наявності запису у погосподарській книзі про вказаний будинок, що на час придбання підтверджувало право власності. Щодо земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], на ім'я відповідача видано державний акт [NUMBER] від 25.09.2010 року на право власності на земельну ділянку, цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. У зв'язку з цим, представник позивача просив вказані житловий будинок та земельну ділянку визнати майном, належного [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності; поділити вказане майно, визнавши по ? частці житлового будинку, земельної ділянки власністю [PERSON], [PERSON]; визначити порядок користування земельною ділянкою та стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому ч.5 ст.74 ЦПК України порядку. Суд визнав за можливе розглянути справу без участі відповідача, в порядку заочного розгляду, відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 06.08.1978 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №9. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 23.03.2013 року, шлюб між сторонами розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис 01. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №88484077 від 31.05.2017 року, [PERSON] на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]; підставою виникнення права власності є витяг із по господарської книги №2, особовий рахунок [NUMBER], серія та номер:339, виданий 16.05.2017, видавник Михайлівська сільська рада Нововоронцовського району Херсонської області. Згідно копії по господарських книг, в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] з 1980 року (особовий рахунок 132) [PERSON] значиться як голова сім'ї, [PERSON] як дружина. Дані відомості містяться до 2010-2016 року (особовий рахунок 117). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 25.09.2010 року [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] площею 0,2500 га, розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. За довідкою №340 від 16.05.2017 року, виданою виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, [PERSON] проживає в с.Михайлівка Нововоронцовського району Херсонської області та має наступний склад сім'ї: співмешканець - [PERSON], син - [PERSON]. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому право на спільне майно, яке виникає у подружжя в період шлюбу, не припиняє своє існування після його розірвання або фактичного припинення шлюбу. Розпорядження, користування та володіння об'єктами права спільної сумісної власності здійснюється подружжям з рівними правами та обов'язками, якщо інше не встановлено домовленості між ними. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 Постанови № 11 від 21 грудня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання, а також його вартість. Таким чином, житловий будинок та земельна ділянка набуті подружжям за час спільного проживання в період шлюбу, а відтак, вимоги, щодо визнання житлового будинку та земельної ділянки майном, належного [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності; поділу вказаного майна, визнавши по ? частці житлового будинку, земельної ділянки власністю [PERSON], [PERSON] підлягають задоволенню. Разом з тим, підлягає задоволенню вимога, щодо визначення порядку користування земельною ділянкою шляхом залишення у спільному користуванні [PERSON], [PERSON] подвір'я, на якому розташований житловий будинок з будівлями та спорудами; город залишити у користування [PERSON], виходячи з наступного. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», якщо до вирішення судом спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. За правилами ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Як роз'яснено у пункті 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» за №7 від 16.04.2004 року, вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають). Учаснику спільної сумісної власності зазначене право належить за умови попереднього визначення розміру рівних земельних часток, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Таким чином, представником позивача наведено достатньопідстав, підтверджених відповідними доказами для задоволення позовних вимог, у зв'язку з чим суд вважає вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат, а саме сплачений судовий збір у розмірі 966,57 грн. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved