Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Дашко Володимир Миколайович звернувся до суду із цим позовом та просив суд ухвалити рішення, яким стягнути із відповідача [PERSON] , [INFO] , заборгованість за кредитним договором №б/н від 13.11.2014 станом на 11.05.2021 у розмірі 12134,73 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 2270 грн. Обґрунтовує свої вимоги тим, що 13.11.2014 між позивачем та відповідачем було шляхом підписання анкети-заяви без номера укладено кредитний договір б/н. У зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору у відповідача утворилася заборгованість по кредиту, яка станом на 11.05.2021 становила 12 134.73 грн, та складалася з: 12 134,73 грн. - заборгованість за тілом кредиту, тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту - 12 134,73 грн, яку представник позивача просив стягнути з відповідача. Зі 14.06.2018 Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з позовом подав заяву про розгляд справи без його участі. У відзиві на заперечення зазначив, що підписанням Анкети-заяви позивальника відповідач приєднався до Умов і Правил надання банківських послуг, таким чином, Анкета-заява разом Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. З виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, яким відповідач скористався, що свідчить про те, що відповідач отримав кредитну картку «Універсальна». Із виписки по рахунку вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, частково погашав заборгованість і знову користувався кредитними коштам, що на думку представника позивача свідчить про те, що відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а його твердження про незнання тарифів, умов і правил не відповідають дійсності. Погашення заборгованості за даним кредитним договором здійснювалося в порядку, що визначений Умовами і Правилами та Тарифами, до яких приєднався відповідач. Також представником позивача подана заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої представник позивача просив стягнути на користь позивача заборгованість за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту) в розмірі 8 674,73 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву про стягнення боргу, у якому позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовити в повному обсязі. Вважає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що між сторонами укладено кредитний договір, за яким встановлена відповідальності відповідача у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Розрахунок кредитної заборгованості за договором та інші документи, які містяться в матеріалах цієї справи не визнаються [PERSON] та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину договору, укладеного між позивачем та відповідачем шляхом підписання заяви-анкети. Крім того, за весь час користування банківською карткою з 13.11.2014 року і до сьогодні [PERSON] сплатив на користь позивача 31 329,17 грн, при тому, що особисто використав лише 13 341,84 грн, що підтверджується випискою станом на 17.05.20201, яка подана позивачем. Таким чином, на думку представника позивача 12 134,73 грн, які просить стягнути позивач не є тілом кредиту, а є відсотками за користування кредитом, пенею, комісією, тому не можуть бути стягнені з відповідача. Також посилався на правову позицію, яка висловлена в постанові ВП ВС №342\\180\\17 від 03.07.2019. Подав до заперечення розрахунок використаних відповідачем коштів та розрахунок сплачених на користь позивача коштів. У судове засідання відповідач та його представник не з`явилися. Представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить проводити судовий розгляд цієї цивільної справи без його участі, участі відповідача та відмовити АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, дослідивши позов та додані до нього документи, відзив на позов, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на таке. Судом встановлено, що 13.11.2014 відповідач [PERSON] уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк», кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, та отримав кредитну картку з встановленим кредитним лімітом 300 грн., який в подальшому декілька разів збільшувався і зменшувався, про що свідчать довідки (а.с.13-14). У Анкеті-заяві, яка підписана [PERSON] , зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, становлять між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що він згоден отримати шляхом самостійної роздруківки примірник договору про надання банківських послуг. Відповідач зобов`язувався виконувати вимоги Умов і правил надання банківських послуг та регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку та ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і накопичення «Копілка». Анкета-заява підписана [PERSON] не містить строку повернення кредиту (користування ним), розміру відсотків за користування кредитом, розміру пені за порушення договірних зобов`язань, комісії, тощо, а також відсутня відмітка щодо волевиявлення [PERSON] на отримання на його ім`я картки «Універсальна», картки для виплат, картки класу «Gold» чи преміальної карти. До Анкети-заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна CONTRAKT» «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які підпису [PERSON] не містять. Згідно з наданим банком розрахунком до заяви про зменшення позовних вимог від 27.08.2021 заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 06.08.2021 становила 8674,73 грн за простроченим тілом кредиту. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У заяві позичальника від 13 листопада 2014 року процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути з боржника [PERSON] заборгованість за простроченим тілом кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Отже, у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин 13.11.2014 до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, у тому числі і за простроченим відсотками ( у процентах від простроченої суми заборгованості). Надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, слід зазначити що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, який придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Така позиція висловлена у постанові ВП ВС №342\\180\\17 від 03.07.2019. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Судом встановлено, що укладений між сторонами договір від 13 листопада 2014 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), розміру відсотків за користування кредитом, розміру пені за порушення договірних зобов`язань, комісії тощо. У анкеті-заяві не вказано, чи погодився [PERSON] на отримання карти та якої саме. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. З наведеного слідує, що [PERSON] , як позичальник має зобов`язання перед АТ КБ «ПриватБанк» повернути отримані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. З розрахунку, який надано банком до позову, вбачається що розмір заборгованості за поточним тілом кредиту становить 0 грн. При цьому заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 8 674,73 грн. Ні в позовній заяві, ні в розрахунку до позову не зазначено, яким чином нараховано заборгованість за простроченим тілом кредиту, з якого було б очевидно, що зазначена сума є саме отриманим та неповернутим тілом кредиту. Відповідач з розміром заборгованості за тілом кредиту не згоден. З виписки про рух коштів за договором без номера вбачається, що [PERSON] отримував кошти від банку шляхом зняття готівки, здійснення безготівкових платежів за товари, послуги та надавав банку кошти на повернення кредиту, поповнюючи рахунок власними коштами. За рахунок отриманих коштів банк здійснював автоматичне погашення простроченої заборгованості, списання відсотків за використання кредитного ліміту, списання пені за прострочку за кредитом. При цьому [PERSON] отримав від банку грошові кошти на загальну суму 13341,84 грн, а повернув банку власних коштів на рахунок 31 329,17 грн, що підтверджується, як випискою, що надана позивачем, так і поданим представником відповідача окремим розрахунком. Отже, нарахована відповідачу заборгованість за простроченими тілом кредиту не є коштами, які отримав [PERSON] як кредит, за змістом ст. 1046,1054 ЦК України, а тому у задоволенні вимоги про стягнення з [PERSON] 8 674,73 грн. слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed