Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON], в інтересах позивача [PERSON] , 22.02.2018 р . звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу за договором позики у розмірі 8000 дол. США, вираженої у гривнях і має відповідати сумі, що є еквівалентом 8000 дол. США за офіційним курсом НБУ на день винесення рішення. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду представник позивача посилається на наступне. Так, 10 серпня 2010 р. між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір позики, предметом якого було передання у власність [PERSON] грошових коштів у розмірі 8000 дол. США. Укладений договір позики грошових коштів між [PERSON] та [PERSON] , є письмовим правочином, який відповідає формі, передбаченої ст.ст. 207, 1047 ЦК України. Договір позики від 10.08.2010 р. вважається укладеним між [PERSON] та [PERSON] , оскільки згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей. За умовами вказаного договору, відповідач отримав від позивача суму грошових коштів у розмірі 8000 дол. США. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується його підписом на договорі позики та, відповідно до ст. 1047 ЦК України, була представлена розписка від 10.08.2010 р. Представник позивача посилається на те, що відповідно до п. 3 а) договору позики, поверненню підлягає сума виражена у гривнях і має відповідати сумі, що є еквівалентом 8000 дол. США за максимальним курсом продажу долару США комерційними банками України на день повернення позики. Відповідно до п. 3 б) договору позики, строк повернення позики визначається моментом пред`явлення вимоги щодо її повернення. Позика має бути повернена Позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення Позикодавцем вимоги про це. Також, на забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, між [PERSON] та [PERSON] 10 серпня 2010 р. був укладений договір застави. За договором застави [PERSON] (Заставодавець) передає в заставу [PERSON] (Заставодержателю) автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER ТЗ 2003 року випуску, заводський номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Предмет застави передається в заставу за вартістю 71010 грн. 00 коп., що станом на 10 серпня 2010 р. за офіційним курсом НБУ становила 9000 дол. США. Як зазначає представник позивача, 07.12.2017 р. відповідачу було подано письмову вимогу про повернення коштів, яка відправлена поштовим переказом з повідомленням про вручення та описом. Станом на день звернення до суду, відповідач свої зобов`язання не виконав, а тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 13.03.2018 р., відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 29.08.2018 р., закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази, просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу за договором позики у розмірі 8000 дол. США, що станом на 06.05.2019 р. згідно офіційного курсу НБУ становить 211843,69 грн., про що надав відповідний розрахунок. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що ним було повернуто представнику позивача грошові кошти, отримані відповідно до умов договору позики, що може бути підтверджено показами свідка. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача, врахувавши їх доводи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 10 серпня 2010 р. між [PERSON] ( Позикодавець ) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л., та зареєстрованого в реєстрі за № 1193. Відповідно до п. 1 договору позики, [PERSON] передав у власність [PERSON] гроші в сумі 63120 грн. 00 коп., що станом на 10 серпня 2010 р. за офіційним курсом НБУ становить 8000 доларів США, без нарахування відсотків від суми позики. Згідно п. 4 договору позики, Позикодавець передає грошові кошти в сумі, зазначеній в п. 1 цього договору, Позичальнику в день підписання сторонами цього договору. Своїм підписом на договорі Позичальник підтверджує факт отримання суми позики в розмірі 63120 грн. 00 коп., що станом на 10 серпня 2010 р. за офіційним курсом НБУ становить 8000 доларів США та додатковою розпискою між собою. У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, слід виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України слід встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Системний аналіз наведених положень законодавства дає змогу визначити основні вимоги, дотримання яких при укладанні договору позики дозволяє виявляти справжню правову природу укладеного договору. Так, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш ніж у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору і його умов може бути надано розписку позичальника або інший документ, що засвідчує передачу позичальнику позикодавцем певної грошової суми або певної кількості речей. При цьому, розписка може лише підтверджувати факт укладення договору позики і є необов`язковою. Таким чином, письмовий договір позики та правильно складена письмова розписка позичальника (разом або кожній окремо) є самостійним підтвердженням існування між сторонами правовідносин, пов`язаних із наданням та отриманням у борг коштів. В такому випадку договір позики, крім обов`язкових умов, повинен містити застереження, в якому зазначено, що позикодавець передав, а позичальник прийняв гроші у певній сумі або про те, що сторони підтверджують передання грошових коштів до (під час) підписання договору або інше. Як встановлено судом, договір позики від 10.08.2010 р. вважається укладеним між [PERSON] та [PERSON] , оскільки згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей. За умовами вказаного договору, відповідач отримав від позивача суму грошових коштів у розмірі 63120 грн. 00 коп., що станом на 10.08.2010 р. за офіційним курсом НБУ становить 8000 дол. США. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується його підписом на договорі позики та, відповідно до ст. 1047 ЦК України, була представлена розписка від 10.08.2010 р., копія якої міститься в матеріалах справи. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 10 серпня 2010 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даного договору. Такж встановлено, що на забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, між [PERSON] та [PERSON] 10 серпня 2010 р. був укладений договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 1193. За договором застави [PERSON] (Заставодавець) для забезпечення виконання в повному обсязі зобов`язань за Договором позики від 10 серпня 2010 р., що укладений між Заставодержателем та Заставодавцем, щодо повернення коштів в сумі 63120 грн. 00 коп., що станом на 10 серпня 2010 р. за офіційним курсом НБУ становить 8000 доларів США, передає в заставу [PERSON] . (Заставодержателю) автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER ТЗ 2003 року випуску, заводський номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Предмет застави передається в заставу за вартістю 71010 грн. 00 коп., що станом на 10 серпня 2010 р. за офіційним курсом НБУ становила 9000 дол. США. У відповідності до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно п. 2 договору позики, відповідач зобов`язався повернути позику в повному обсязі. Відповідно до п. 3 договору позики, сторони за цим Договором домовилися про наступне: а) поверненню підлягає сума виражена у гривнях і має відповідати сумі, що є еквівалентом 8000 доларів США за максимальним курсом продажу долару США комерційними банками України на день повернення позики. б) строк повернення позики визначається моментом пред`явлення вимоги щодо її повернення Позикодавцем . Позика повинна бути повернена Позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення Позикодавцем вимоги про це. Днем пред`явлення вимоги вважається день отримання Позичальником вимоги і відповідно наявності його підпису на повідомленні про вручення рекомендованого листа. У випадку, якщо Позичальник відмовляється від отримання рекомендованого вручення, про що на повідомленні про вручення буде свідчити відмітка поштового відділення, то днем пред`явлення вимоги буде вважатися день відправлення (відмітка поштового штемпеля) цього повідомлення Позикодавцем. Вимога про повернення суми позики направляється Позикодавцем рекомендованим листом (з описом вкладеного) з повідомленням про вручення за адресою проживання (реєстрації) Позичальника вказаною у цьому Договорі. Встановлено, що 07.12.2017 р. на адресу Позичальника, яка зазначена в договорі з урахуванням вимог п.п. б) п. 3 договору позики, була направлена вимога про сплату боргу, яка відправлена поштовим переказом з повідомленням про вручення та описом. Даний лист назад відправнику не повертався, таким чином був отриманий адресатом. Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором позики, представник позивача зазначив, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, грошові кошти не повернув. Заперечуючи проти позову, відповідач в судовому засіданні вказав на те, що ним було повернуто представнику позивача грошові кошти, отримані відповідно до умов договору позики, що може бути підтверджено показами свідка. Разом з тим, відповідно до ст. 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. При цьому, згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Даних, які б свідчили про повернення відповідачем суми заборгованості позивачу за договором позики від 10 серпня 2010 р. судом не встановлено, таких доказів відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять. На підтвердження свого права на пред`явлення вимоги до відповідача про повернення грошових коштів, отриманих у позику, представником позивача надано суду в судовому засіданні оригінал договору позики, укладений 10.08.2010 р. між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л., та зареєстрованим в реєстрі за № 1193, та оригінал розписки від 10.08.2010 р., які знаходяться у позивача. Відповідно до п. 5 договору позики, про підтвердження повернення позики Позикодавець надає Позичальнику розписку та повертає оригінал свого примірника Договору позики. Без цієї розписки борг вважається таким, що не погашений. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та письмового договору позики, відповідачем не було повернуто борг в обумовлений в ньому строк, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення основної суми заборгованості за договорами позики є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. За правилами статті 524 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - грвні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, а правилами частини 2 статті 533 цього ж Кодексу встановлено, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З підстав невиконання відповідачем зобов`язань щодо повернення позики, позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу за договором позики у розмірі 8000 дол. США, вираженої у гривнях і має відповідати сумі, що є еквівалентом 8000 дол. США за офіційним курсом НБУ на день винесення рішення, що відповідає умовам договору позики з приводу якого заявлено спір та правилам статтей 524, 533 ЦК України. За даними офіційного курсу валют Національний банк України на 06.05.2019 р. встановив такий офіційний курс гривні до іноземної валюти, зокрема за 100 доларів США - 2648,0461 грн. За проведеним представником позивача розрахунком, розмір позики, що визначений умовами договору, станом на 06.05.2019 р. є еквівалентним грошовій одиниці України відповідно офіційного курсу НБУ в сумі що складає: 8000 доларів США * 2648,0461 / 100 = 211843,69 грн. Правильність зробленого представником позивача розрахунку не спростовано відповідачем, а відтак такий розрахунок приймається судом до уваги, відповідно суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики від 10 серпня 2010 р. в розмірі 211843,69 грн. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 2118,43 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved