Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» звернувся до суду із позовом до [PERSON], та [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 19.08.2008 року між ВАТ «КРЕДОБАНК», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДОБАНК», та відповідачем був укладений договір №26/08-04-Ф, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 10000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та на умовах, визначених договором. В порушення умов вищезазначеного договору відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 22.09.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 8259,10 гривень, з яких: 4058,92 грн. неповернута сума кредиту, 824,27 грн.- заборгованість за відсотками, 3375,91 грн. - заборгованість по пені. З метою забезпечення виконання зобовязання [PERSON], 19.08.2008 року [PERSON] уклав з ПАТ «КРЕДОБАНК» договір поруки №31/08-04-П. Тому, представник позивача просив стягнути на користь банку з відповідачів [PERSON], [PERSON] солідарно зазначену суму заборгованості та судові витрати у розмірі 1600 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність та заперечення, згідно яких посилався на те, що позов предявлено зі спливом 3-річного строку, належні докази про перерахування кредитних коштів йому відсутні, просив у позові відмовити, застосувавши позовну давність до заявлених вимог, а також просив вирішити питання щодо судових витрат. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, був повідомлений у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається із матеріалів справи, 19.08.2008 року між ВАТ «КРЕДОБАНК», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДОБАНК», та відповідачем був укладений договір №26/08-04-Ф, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 10000 грн. зі сплатою відсотків 34% річних за користування кредитом зі щомісячним повернення кредиту рівними частинами (а.с.4-6). Згідно договору поруки №31/08-04-П, [PERSON] уклав договір з ПАТ «КРЕДОБАНК», з метою забезпечення виконання зобовязання [PERSON] за вищевказаним договором(а.с.7). Згідно до статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Згідно до вимог ч.2\~ст.1050 ЦК України\~у разі, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Відповідно до \~ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч.1\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов»язання, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку, та відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути особа або кілька осіб. За умовами договору, відповідач [PERSON] зобовязувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, комісією на умовах, передбачених договором, а також пеню за несвоєчасне повернення боргу (п.5.1 договору). Кінцевим строком повернення коштів є 01 серпня 2010 року (п.2.1 договору). Згідно розрахунку заборгованості (а.с.10-13), довідки про рух коштів (а.с.15), в порушення умов кредитного договору відповідачем своєчасно не повернуто кредитні кошти та станом на 22.09.2016 допущено заборгованість в сумі 8259,10 грн., з яких: 4058,92 грн. тіло кредиту, 824,27 грн.- заборгованість за відсотками, 3375,91 грн. - заборгованість по пені. Таким чином, судом встановлено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань відповідно до умов укладеного договору, що спричинило порушення прав позивача. Доводи відповідача [PERSON] щодо неотримання коштів судом до уваги не беруться, оскільки спростовуються матеріалами справи та складання меморіальних ордерів за ініціативою банку для оформлення операцій щодо перерахування коштів передбачено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» . Відповідно до\~ст.256 ЦК України\~позовна давність, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Відповідно до\~ст.253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Так, як вбачається з матеріалів справи, починаючи з січня 2010 року погашення заборгованості відповідачем не здійснювалось, кінцевим строком повернення кредиту є 01 серпня 2010 року, проте позовна заява подана до суду 08 лютого 2017 року, а.с.2,3, тобто поза межами трьохрічного строку позовної давності. Стаття 267 Цивільного кодексу України\~передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи те, що відповідач заявив про застосування позовної давності, а позивач не зазначив поважні причини пропуску строку давності і не надав суду доказів, що підтверджують поважність причини його пропуску, суд вважає необхідним застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог за спливом строку позовної давності. Оскільки позов не підлягає задоволенню, судові витрати, сплачені за подання позову, відшкодуванню не підлягають на підставі\~ст.88 ЦПК України. Щодо вимог [PERSON] про відшкодування судових витрат понесених відповідачем, то вони підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню згідно ст.88 ЦПК, постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 р. №10 , ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (а.с.33,34,54,55). З урахуванням вищевикладеного, на підставі ст.ст.253,256,261, 267,1046 ЦК України,

Outcome: approved