Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Представник заявника 06.10.2017 року звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з заявою про оголошення померлим [PERSON] з 01.02.1945 року. З заяви вбачається, що батько заявника [PERSON] був мобілізований в Червону Армію. В січні 1945 року [PERSON] під час воєнних дій вході Другої світової війни зник безвісно. Точний день зникнення безвісти [PERSON] невідомий. Оскільки за правилами Цивільного кодексу України днем оголошення смерті [PERSON] може\~ вважатися перший день місяця наступного за тим, у якому відбулась подія - зникнення безвісти, тобто [INFO] . Оголошення [PERSON] померлим необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть батька в відділі державної реєстрації актів цивільного стану. Представник заявника, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про те, що заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, просить справу розглядати за його відсутності. Представник Кілійського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справ, в судове засідання не з`явився, однак направив заяву, відповідно до якої просить провести засідання без його участі. Заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Згідно письмових заяв суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. \~ \~ \~ \~ Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ст. 78 ЦПК України\~ суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані\~ письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: Згідно копії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.12.1954 року, виданого Кілійським районним бюро ЗАГС\~ Одеської області, [PERSON] народився [INFO] ,\~ його батьками записані [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 58. З довідки № 516 від 23.05.2017 року, виданої [INFO] , згідно облікової картки та архівних даних ОБД РФ «Меморіал» [PERSON] , 1915 року народження, вважається зниклим безвісно в січні 1945 року. Згідно іменного списку безповоротних втрат по Кілійському об`єднаному міському військовому комісаріату Ізмаїльської області в часи Великої вітчизняної війни, наданого відповідно листа Кілійського об`єднаного міського військового комісаріату № 2/030\~ від 26.01.1947 року,\~ далі рос.: « [PERSON] , 1915 года рождения, уроженец города Килия, призванний по документам Килийсого ОГВК 28 сентября 1944 года, пропал безвести в январе 1945 года. Ближайшим его родственником является жена - [PERSON] , проживающая по адресу: [ADDRESS] ». Відповідно до ч. 1-3 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Згідно ч. 1 ст. 47\~ЦК України\~правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. В п. 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995\~року зазначено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у ст. 46\~ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Відповідно до ст. 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. З ст. 306 ЦПК України\~ у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. У відповідності до ст. 307 ЦПК України Суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме. Одночасно суд вживає заходів через органи опіки та піклування щодо встановлення опіки над майном фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, якщо опіку над майном ще не встановлено. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , 1915 року народження, з 1944 року проходив військову службу в складі Червної Армії. З кінця 1944 року початку 1945 року будь-які відомості про нього відсутні. З січня 1945 року [PERSON] вважається безвісно відсутнім. Зазначене дає підстави припустити його загибель у зв`язку з воєнними діями в період Великої Вітчизняної Війни. Даних про його місцезнаходження після 1945 року не надходило. Оголошення померлим [PERSON] , 1915 року народження, необхідно заявнику для подальшого отримання свідоцтва про його смерть в Кілійському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих у справі доказів, суд прийшов до висновку, що заява про оголошення фізичної особи померлою є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved