Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 16 вересня 2013 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER], згідно з яким відповідачу банком було надано кредит на придбання товару в сумі 19357 гривень зі сплатою 0,1 % річних строком на 24 місяці. В порушення зобовязань за договором відповідач допустила заборгованість по кредиту в розмірі 26727,66 гривень. Просив стягнути з відповідача вказані кошти та понесені судові витрати в розмірі 1378 гривень в судовому порядку. В судове засідання представник позивача не зявився, в поданій до суду заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує. не заперечує проти прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання, причини неявки суду не відомі. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, відповідач вдруге не зявилася до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надала, враховуючи правила ст.ст. 157, 169 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, прийшов до висновку, що позов належить задовольнити. Статтею 14 ЦК України передбачено, що цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 16 вересня 2013 року укладено договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER], за умовами якого банк зобовязався надати позичальнику споживчий кредит, а позичальник зобовязалася прийняти кредит, належним чином використати його та повернути банку суму отриманого кредиту, сплатити відповідну плату за користування ним та виконати інші зобовязання. Згідно п. 1.1. частини 1 договору розмір кредиту склав 19357 гривень, розмір процентної ставки склав 0,01 % річних, строк кредиту 24 місяці. За умовами договору (п.п. 1.4.1, 1.4.2.) відповідач зобовязалася повернути кредит у повному обсязі до 16 вересня 2015 року, сума кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, визначених у графіку платежів. Додатком 1 до договору є графік платежів, яким встановлені дата платежу та розмір щомісячного платежу. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 ст. 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 22 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу, згідно з яким ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набув усі права вимоги за кредитними договорами, укладеними банком, в тому числі одержав право вимагати від боржників належного виконання всіх зобовязань за кредитними договорами. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За положеннями пункту 6.8. договору факторингу фактор зобовязався повідомити боржників про відступлення кредитором права вимоги. Згідно витягу з акту приймання-передачі реєстру боржників від 22 грудня 2014 року до позивача при укладанні договору факторингу перейшло право вимоги до відповідача щодо сплати основного боргу та процентів на суму 26727,66 гривень. З матеріалів справи вбачається, що відповідач листом № 200219208 від 01 січня 2015 року була повідомлена ПАТ «ОТП Банк», що права вимоги за кредитним договором були відступлені фактору на підставі договору факторингу від 22 грудня 2014 року. Позивач набув право вимоги до відповідача про стягнення основного боргу та процентів в межах заборгованості, яку він мав на час укладання договору факторингу, тому суд вважає обґрунтованими заявлені вимоги позивача. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач у судове засідання не зявилася, заперечень на позов та доказів, що спростовують зазначені у позовній заяві обставини, не подала. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вказане правило, з відповідача підлягає стягненню на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сплачений судовий збір у сумі 1378 гривень. На підставі викладеного, ст.ст. 6, 16, 512, 514, 516, 526, 527, 530, 536, 1049, 1054, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: approved