Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Представник позивача адвокат [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою в інтересах [PERSON] до ПАТ «Приватбанк», третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивує тим, що 04.10.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис № 9825 про стягнення з позивача [PERSON] на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 01 листопада 2010 року у розмірі 12\~368,35 грн. Постановою головного державного виконавця у Запорізькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 23.08.2018 року відкрито виконавче провадження № 57071618 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису. Згідно зі ст. 18 ЦК - нотаріус здійснює захист цивільних прав, шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених Законом. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяв на момент вчинення нотаріальних дій, далі Закону) - для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, відповідно до вказаної статті, постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 було затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік). Пунктом 2 Переліку (чинного на час вчинення виконавчого напису) вказано, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Також, вчинення виконавчих написів регламентовано Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р (далі Порядок). Так, згідно п. 2.3 глави 16 Порядку - вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання. Однак, в супереч вказаним вище законодавчим вимогам, жодної вимоги про усунення порушень з зазначенням змісту порушених зобовязань, тридцятиденного терміну на усунення порушень від відповідача та будь-які документи щодо вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису на адресу позивача не надходило. Більш того, повідомляємо, що позивач з 22.09.2015 року знявся з місця реєстрації за адресою вул. Урицького, 71, селище Балабине, Запорізької області, Запорізького району, а з 28.01.2016 року зареєстрований за адресою [INFO]. Відповідач знав про зміну реєстрації позивача, оскільки ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 19.07.2018 року у справі № 317/1725/17 позов ПАТ КБ «Приватбанк» було повернуто позивачу, оскільки відповідач не зареєстрований на території Запорізького району, а вибув до м. Одеси. Отже, вищевказане підтверджує, що позивач не отримував та не міг отримати від відповідача жодної вимоги про сплату заборгованості, жодного повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень. Незважаючи на те, що відповідач беззаперечно знав про зміну місця реєстрації позивача, ПАТ КБ «Приватбанк» навмисно не повідомив приватному нотаріусу про цей факт. Як наслідок, приватний нотаріус вчинив виконавчий напис, який відповідачем було подано на виконання не за місцем проживання позивача. Таким чином, приватний нотаріус вчинив виконавчий напис, не пересвідчившись про отримання позивачем вимоги, що передбачено чинним законодавством України. Крім того зазначив, що із оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватним нотаріусом не було досліджено чи є наявна заборгованість безспірною. Таким чином, приватним нотаріусом було вчинено спірний виконавчий напис за відсутності вказаного повідомлення про усунення порушень та за відсутності документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника і встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Кредитний договір б/н від 01.11.2010 року, на підставі якого виникла заборгованість, представляє собою Анкету-заяву до приєднання к Умовам та Правилам надання банківських послуг відповідачем, які розміщенні на веб-сайті останнього. Вказану Анкету-заяву позивач отримав у відділенні відповідача. [PERSON] не містить ні дати її складання, ні підпису позивача. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм, умови, правила та тарифи надання кредиту, що містяться на веб-сайті відповідача, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови/правила/тарифи не містять підпису позичальника, не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови/правила/тарифи розумів позичальник при підписанні відповідної заяви позичальника, що умови/правила/тарифи містили в момент підписання заяви позичальника саме заявлені банківською установою розміри та підстави для нарахування відсотків, комісій та пені, або ж в подальшому такі умови/правила/тарифи не змінювались. Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України у справах №6-16цс15, № 6-698цс15, № 6-757цс15. Через відсутність підпису позивача на умовах договору (зокрема на тих, що передбачають можливість виникнення «овердрафту») неможливо встановити, чи саме з цими умовами його було ознайомлено при подачі ним до банку вищезазначеної Анкети-заяви, відтак чи з приводу саме таких умов між сторонами було досягнуто згоди при укладенні договору. Зважаючи на наведене, умови, що не були підписані обома сторонами, не можуть регулювати взаємовідносини між ними, оскільки в даній частині договір не може вважатися укладеним. Також, вважає, що Заява-анкета про приєднання к Умовам та Правилам надання банківських послуг відповідачем не містить жодних умов про можливість та бажання позивача на отримання будь-яких кредитних коштів від відповідача. Право вимоги відповідача про стягнення заборгованості з позивача минуло ще до звернення ПАТ КБ «Приватбанк» до приватного нотаріуса для вчинення Виконавчого напису. Згідно зі ст. 88 Закону - нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Це ж положення закріплено та кореспондується з п. 3 глави 16 Порядку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п.п. 3.4 Порядку). З огляду на вказане, нотаріусом при вчиненні Виконавчого напису могло бути допущено порушення строку, протягом якого може бути вчинено Виконавчий напис. Позивач вважає, що відповідач мав право нараховувати передбачені Договором проценти лише впродовж строку його дії або до звернення відповідача до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків та пені є безпідставним. Із наявного у позивача, після ознайомлення з матеріалами ВП № 57071618, розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач здійснював нарахування процентів та пені у період з 01.11.2010 року по 30.04.2017 року, тобто після закінчення строку кредитування. 13.02.2019 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» позов не визнає у повному обсязі, оскільки вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, та у відповідності до п. 2 Переліку, до таких документів відносяться кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями. Для одержання виконавчого напису у цьому випадку додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Відповідно до п. 2.1. глави 16 Наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5 „Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: - відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувана та боржника; - дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; - номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; - строк, за який має провадитися стягнення; - інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Таким чином, діючим порядком вчинення виконавчих дій не передбачено обов'язкове надання нотаріусу для вчинення виконавчого напису за кредитним договором будь-яких інших, не передбачених вищевказаним нормативно-правовим актом документів, а також й обов'язкове витребування нотаріусом інших документів або пояснень сторін. Згідно п. 4 гл. 16 Наказу МЮУ від 22.02.2012 року № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» виконавчий напис має містити дату (рік, місяць, число) вчинення, посаду, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис. Тобто, вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Аналізуючи вищезазначені положення законодавства, приходимо до висновку, що вчинений нотаріусом напис був здійснений у відповідності до чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було, а подані для вчинення нотаріальної дії документи відповідали вимогам законодавства України, що свідчить про спростування доводів позивача. У випадку, якби позивач дійсно виконав належним чином грошові зобовязання перед Кредитором/Банком, то Позичальник би в порядку ст. 545 ЦК України отримав від Банку документ/довідку про одержання виконання в повному обсязі за договором та надав би його суду. Відповідно до ч. 3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. Однак, вищевказаний документ у позивача відсутній, бо грошове зобовязання за договором перед Приватбанком існує до сьогодні. Натомість, згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, лише при наявності у позивача/позичальника від кредитора/банку документу/довідки про одержання виконання в повному обсязі за кредитним договором може свідчити про те, що виконавчий напис не підлягає виконанню. З огляду на те, що зобов'язання позичальника за кредитним договором не виконані, а договір дії до повного виконання зобовязань сторонами, тому у приватного нотаріуса були наявні всі правові підстави для вчинення виконавчого напису. 26.02.2019 р. представник позивача надав до суду відповідь на відзив, копію якого направив на адресу відповідача 23.02.2019 р. Станом на 20.03.2019 р. відповідач не скористався своїм правом надання заперечень щодо відповіді на відзив. Відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 04.10.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис № 9825 про стягнення з позивача [PERSON] на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 01 листопада 2010 року у розмірі 12\~368,35 грн. Постановою головного державного виконавця у Запорізькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 23.08.2018 року відкрито виконавче провадження № 57071618 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису керувався тільки розрахунком заборгованості, підготовленим працівниками банку, що не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. Слід зазначити, що представником відповідача АТ КБ «Приватбанк» не було додано письмову вимогу [PERSON] про усунення порушень за кредитним договором, у звязку з чим останній був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, предявленої до стягнення. Таким чином, [PERSON]. не отримував вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Також нотаріус не зясував, чи не пропущено банком строк позовної давності, не встановив коли було здійснено останню оплату по кредиту. Що стосується розрахунку заборгованості наданого нотаріусу слід зазначити, що надаючи йому оцінку суд констатує, що вказаний розрахунок не відповідають вимогам пункту 5.23 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації Вимоги до оформлювання документів (ДСТУ 4163-2003), оскільки не містять належного підпису особи, яка його склала. Зокрема в розрахунках відсутні назви посади особи-підписанта та її ініціалів і прізвища. Розрахунки не містять покликань на первинні документи, в підтвердження факту здійснення відображених в них операцій. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив нормист.88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат наступним чином: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. за подання позовної заяви, судовий збір в розмірі 352,40 грн., сплачений за подання заяви про забезпечення позову, та 4100 грн. витрат на правову допомогу, про які позивачем було зазначено при подачі позову та які обґрунтовані відповідними документами (Договором № 07/12 від 07.12.2018 р. про надання правової допомоги, Додатковою угодою №1 від 07.12.2018 р. до Договору № 07/12 від 07.12.2018 р. про надання правової допомоги, Актом № 1 від 20.12.2018 р. надання послуг по Договору № 07/12 від 07.12.2018 р. про надання правової допомоги від 20.12.2018 р., квитанція до прибуткового касового ордеру № 1 від 20.12.2018 р.) Відповідно до ч. 4 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що остаточна сума судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу, які заявлені позивачем до відшкодування, станом на час ухвалення рішення суду складає 7500 грн. (з урахуванням Додаткової угоди №2 від 07.12.2018 р. до Договору № 07/12 від 07.12.2018 р. про надання правової допомоги, Акту № 2 від 04.03.2019 р. надання послуг по Договору № 07/12 від 07.12.2018 р. про надання правової допомоги від 20.12.2018 р.), що відповідно на 3100 грн. є більшим від попереднього орієнтованого розрахунку, суд вважає необхідним відмовити у відшкодуванні судових витрат в частині перевищення орієнтованого розрахунку в розмірі 3100 грн., оскільки позивач та його представник не довели, що вони не могли передбачити вказане витрати на час подання позову, а крім того відсутні докази перерахунку позивачем вказаної суми в якості сплати витрат на правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved