Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] грошові кошти в розмірі понесених витрат на виплату страхового відшкодування та судовий збір, посилаючись на те, що 11.05.2012 року відповідач, який керував автомобілем [NUMBER], [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що належить [PERSON] на праві власності. Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 15.10.2012 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди. На дату скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно звіту розмір завданих збитків [PERSON] становить 25\~171,27 грн. в тому числі 20% ПДВ. Особисто відповідач не відшкодував завдану шкоду, тому потерпілий від ДТП [PERSON] 12.12.2012 року звернулась до Моторно (транспортно) страхового бюро України з відповідною заявою та позивачем було здійснено виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 20\~976,05 грн. за шкоду, заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу потерпілого. Крім того, позивачем понесено витрати на аварійного комісара в розмірі 1\~004,44 грн.. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача в порядку регресу розмір виплаченого відшкодування у сумі 21 980 грн. та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, про розгляд справи був повідомлений своєчасно, належним чином, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи до суду не надходило, надав суду заперечення, згідно яких вимоги позивача не визнає у повному обсязі, посилаючись на те, що після визнання його винним у вчиненні ДТП 11.05.2012 року , він звернувся до МТСБУ із заявою про реструктуризацію боргу у звязку з важким матеріальним становищем та відшкодування боргу з пенсії. Керівництво МТСБУ задовольнило заяву, та 26.03.2013 року уклало із ним договір про порядок повернення коштів, згідно умов якого останній зобовязався сплатити кредитору грошові кошти у розмірі 21980,49 грн. протягом 57 місяців за наданим у договорі графіком з 30.04.2013 року по 31.12.2017 року по 385 грн. щомісяця. Також зазначив, що сумлінно виконує умови укладеного договору. Після укладення зазначеного договору ніяких листів з проханнями про добровільну компенсацію збитків від кредитора відповідач не отримував. На підставі викладеного просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягаю обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 11.05.2012 року о 09 годині 30 хвилин мала місце дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулося зіткнення автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що належить [PERSON] на праві власності. Згідно постанови Дергачівського районного суду м.Харкова від 15.10.2012 року [PERSON] визнано винним у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у звязку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Автомобіль «NISSAN» д/н [NUMBER] є забезпеченим транспортним засобом у відповідності до положень Закону України «Про обовязкове державне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961 VІ. Цей факт підтверджується полісом № АА/7578454 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 03.09.2011, термін дії з 03.09.2011 року по 02.09.2012 року. Особою, вказаною в договорі, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, є [PERSON]. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №045/2012 про визначення матеріальних збитків, заподіяних власнику пошкодженого колісного транспортного засобу від 15 червня 2012 року, складеного аварійним комісаром ФОП [PERSON], розмір шкоди, спричиненої власнику автомобіля[NUMBER] в результаті ДТП 11.05.2012 року з врахуванням складових та розміру ВТВ складає 25\~171,27 грн. Власник пошкодженого транспортного засобу [PERSON] з метою отримання відшкодування звернувся до Моторно (транспортно) страхового бюро України з відповідною заявою. 13.02.2013 року позивачем по справі було здійснено виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 20\~976,05 грн. за шкоду, заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу, що підтверджується платіжним дорученням № 828 від 13.02.2013 року, згідно якого кошти у розмірі 20\~976,05 грн. були перераховані на особистий рахунок [PERSON] в якості страхового відшкодування згідно наказу № 332 від 11.02.2013 року. Крім того, позивачем понесено витрати на аварійного комісара в розмірі 1\~004,44 грн.. У відповідності до положень ст. 6 ЗУ «Про обовязкове державне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно зі ст. 1166 КЦ України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п. «а» п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобам, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст. 22 вищевказаного закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоровю та майну третіх осіб під час ДТП. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Разом із цим, судом встановлено, що 26 березня 2013 року між Морно (транспортним) страховим бюро України в особі заступника Генерального директора [PERSON] (Кредитор) та [PERSON] (Боржник) було укладено договір про порядок повернення коштів, відповідно до п. 1 якого Боржник взяв на себе зобовязання компенсувати витрати, понесені Кредитором по справі №17702 у звязку з виплатою відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11 травня 2012 року. Пунктом 2 Договору передбачено зобовязання Боржника сплатити Кредитору 21980,49 грн. протягом 57 місяців за графіком, визначеним у самому договорі з 30.04.2013 року по 31.12.2017 року у розмірі 385,00 грн. щомісячно. Пунктом 3 Договору встановлено, що у разі порушення Боржником умов даного договору, Кредитор має право у будь-який момент звернутися до суду із позовом про стягнення з Боржника заборгованості за даним Договором, включивши при цьому санкції, передбачені положеннями чинного законодавства. Як вбачається з наданих до заперечень оригіналів квитанцій, [PERSON] Боржник за вказаним вище договором, належним чином виконує взяті на себе зобовязання. Відповідно до статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Статтею 527 ЦК України встановлено обовязок боржника виконати свій обовязок, а кредитора прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Приписами цивільного законодавства передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1 ст.626 ЦК України). Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільним в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, враховуючи, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність законних підстав для стягнення з відповідача суми відшкодування, оскільки останній виконує належним чином укладений між ним та позивачем договір про порядок повернення коштів та позивачем не надано до суду доказів, які свідчать про порушення умов укладеного договору з боку Боржника. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позовних вимог, судові витрати не відшкодовуються. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ЗУ «Про обовязкове державне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та

Outcome: dismissed