Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Представник відповідача - Відділу Держземагенства у Ренійському районі позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення з приводу пред'явлених позовних вимог, зазначивши, що цільове призначення земельної ділянки, яке вказане в державному акті позивачки [PERSON] є правильним, помилка при виготовленні технічної документації із землеустрою не була допущена, технічна документація була погоджена та затверджена рішенням Ренійської міської ради. Як стверджує представник відповідача, з 01.01.2013р. повноваження територіальних органів Держземагенства у частині державної реєстрації актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою та ін. були припинені, систему органів державної реєстрації прав став складати центральний орган виконавчої влади та структурні підрозділи територіальних органів Міністерства юстиції України. Представник відповідача просив врахувати надані суду заперечення та розглянути справу без його участі. Представник позивачів на задоволенні позовних вимог наполягала. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 489159 від 21.02.2012, оформленого на ім'я [PERSON]; копія договору дарування від 15.09.2005р.; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], оформленого на [PERSON] та [PERSON]; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.05.2005р.; копії витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] (1/2 частина нерухомості) та [PERSON] (інша ? частина нерухомості); копія рішення Ренійської міської ради від 31.01.2001р. про передачу земельних ділянок безоплатно у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що їм на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.05.2005р. та договору дарування від 15.09.2005р. належить житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] - по ? частині кожному з них. Раніше вищевказана нерухомість належала на праві власності батькові позивачів - [PERSON], який помер 11.09.2004р. Рішенням Ренійської міської ради від 31.01.2001р. № 398 [PERSON] було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку, що вже знаходилася у його постійному користуванні під будівлями, спорудами в [ADDRESS], площею 0,1446 га для ведення особистого підсобного господарства із наступною видачею державного акту на право власності на земельну ділянку. За своє життя [PERSON] оформити належним чином своє право власності на земельну ділянку не встиг, державний акт не отримав. Після смерті батька позивачка [PERSON], як спадкоємиця, оформила право власності на спірну земельну ділянку, 21.02.2012р. отримала державний акт серії ЯК № 489159 на право власності на земельну ділянку розміром 0,1452 га, розташовану по вул. Проїздна, 23 в м. Рені. У виданому позивачці державному акті цільовим призначенням земельної ділянки було вказано - «для ведення особистого селянського господарства». При зверненні до відповідних органів з метою засвідчення правочину щодо відчуження нерухомого майна позивачам було роз'яснено, що зробити це неможливо, оскільки за наданими на домоволодіння та земельну ділянку, на якій воно розташоване, документами цільовим призначенням землі вказано «ведення особистого селянського господарства», отже земель забудов начебто немає, документально це не підтверджено. Згідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] для будівництва та обслуговування господарських споруд рішенням виконкому Ренійської міської ради від 25.09.1954р. № 226 було передано 600 кв.м. земельної ділянки, отже земля під забудову виділялася [PERSON] Таким чином, позивачі вважають, що при виготовленні технічної документації із землеустрою було допущено помилку, через яку цільове призначення земельної ділянки не відповідає фактичному цільовому призначенню землі, у зв'язку із чим порушуються права позивачів щодо володіння та користування нерухомістю, право на розпорядження нею. Позивачі звернулися до суду із позовом та просять визнати недійсним державний акту на право власності на землю та скасувати його державну реєстрацію. Заслухавши пояснення представника позивачів, вивчивши матеріали справи та надані представником відповідача заперечення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 40 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. За ст. 33 ЗК України громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства (аналогом даного виду господарювання громадян за ЗК України 1990р. було ведення особистого підсобного господарства. Аналізуючи надані суду докази, суд зазначає, що згідно технічного паспорту від 13.10.2005р. на житловий будинок [ADDRESS] у фактичному користуванні власників домоволодіння перебуває 1446 кв.м. землі, за документами у відповідній нормі - 600 кв.м. землі. На останньому аркуші технічного паспорту на житловий будинок міститься примітка щодо виділення на підставі рішення виконкому Ренійської міської ради від 25.09.1954р. № 226 земельної ділянки розміром 600 кв.м. Відповідно до рішення Ренійської міської ради від 31.01.2001р. № 398 [PERSON] було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку в розмірі 0,1446 кв.м., що знаходилася у його постійному користуванні - для ведення особистого підсобного господарства із подальшим виготовленням державного акту на неї. Виходячи з вищенаведених доказів, суд робить висновки, що домоволодіння позивачів, розташоване на території земельної ділянки, частина з якої (600 кв.м.) була виділена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель (ще у 1954 р.), інша частина - для ведення особистого селянського господарства. Видача державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] із зазначенням цільового призначення землі в розмірі 0,1452 га - «для ведення особистого селянського господарства» є неправильним, оскільки в даному випадку порушуються права позивачів, як власників нерухомого майна, вони не мають змоги розпорядитися ним, створюють додаткові труднощі. Згідно вимог ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 р. та постанови КМУ «Про затвердження Тимчасового порядку присвоєння кадастрового номера земельній ділянці» кадастровий номер земельної ділянки - це індивідуальний цифровий код (номер) земельної ділянки, що не повторюється на всій території України, присвоюється земельній ділянці під час проведення її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування такої земельної ділянки. Тобто, на кожну земельну ділянку повинен бути виданий окремий державний акт відповідно до їх державної реєстрації та присвоєння кадастрових номерів. Згідно ч. 6 ст. 16 ЗУ «Про державний земельний кадастр» кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Відповідно до постанови КМУ «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» від 09.09.2009р. № 1021, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється територіальними органами Держземагенства за її місцезнаходженням на підставі заяви набувача права на земельну ділянку. У відповідності до наказу Держкомзему від 22.06.2009р. № 325 «Про затвердження інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою», що визначає порядок заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, можуть вноситися у вищевказані документи відповідні зміни. Пунктом 3.4 вказаної Інструкції передбачено, що забезпечення державної реєстрації державних актів, що посвідчують право на землю, покладається на відповідні державні органи земельних ресурсів Держкомзему України. Згідно ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав скасовується в разі припинення дії договору, укладення іншого договору або винесення судом відповідного рішення, про що вносяться данні до Державного реєстру прав. Таким чином, визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним є підставою для скасування його державної реєстрації. Відповідно до п. 22 Порядку ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» від 09.09.2009р. № 1021, запис про державну реєстрацію документа, що посвідчує право на земельну ділянку, в розділі Книги записів скасовується (поновлюється) посадовою особою на підставі рішення суду.

Outcome: approved