Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що позивач являється власником житлового будинку №24, розташованого за адресою: Херсонська область, Білозерський район, с.Дарївка, вул.Робоча. В даному будинку, крім позивача, зареєстровано також місце проживання відповідача яка не проживає за вказаною адресою без поважних причин з 2012 року, а існування її реєстрації порушує права позивача як власника житла, оскільки вона вимушена сплачувати комунальні послуги за мешканку, яка фактично не проживає в будинку. Посилаючись на ст.ст.391,405 ЦК України, просила визнати відповідача такою, що втратила право користування зазначеним житлом. В судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії АВН №818570 виданого державним нотаріусом Білозерської державної нотаріальної контори [PERSON] 23.09.2000 року, [PERSON] отримала у спадок та є власником житлового будинку, який розташований за адресою: Херсонська область, Білозерський район, с.Дарївка, вул.Робоча, буд.24, після смерті [PERSON]. На даний час за вказаною адресою проживає позивач, а відповідач виїхала з вказаного житла, але до теперішнього часу зареєстрована за адресою: [INFO] та у добровільному порядку за місцем свого постійного проживання вона не перереєструвалася, що підтверджується довідкою з Дарївської сільської ради Білозерського району Херсонської області від 22.08.2017 року за №540 та актом обстеження фактичного проживання від 22.08.2017 року, згідно якого відповідач не проживає за вищевказаною адресою з 21.02.2012 року. Частиною першою статті 383 ЦК України, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічна правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Відповідно положень ст.405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні надано достатньо доказів того, що відповідач не є членами сім'ї позивача, більше як один рік відсутня за місцем своєї реєстрації, а саме з 21 лютого 2012 року, інших домовленостей між сторонами щодо користування житловим будинком не було, підстав для збереження за відповідачем житлового приміщення, передбачених ст.71 ЖК України, не встановлено, реєстрація відповідача у будинку позивача створює останній перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном, у зв'язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову у повному обсязі та визнання відповідача такою, що втратила право користування вказаним житлом. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрат. Враховуючи, що позивачем понесені витрати за сплачений судовий збір в суму 640 грн. та 225 грн. за розміщення оголошення в газеті, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача в загальній сумі 865 грн.

Outcome: approved