Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

Представник КС «Наші люди» звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з вказаними вище позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Посилався на те, що 15 серпня 2018 року між КС «Наші люди» та [PERSON] було укладено кредитний договір №10357, відповідно до якого Спілка надала позичальнику грошові кошти у розмірі 30 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом. В рахунок забезпечення повернення кредиту між Спілкою та відповідачкою [PERSON] 15 серпня 2018 року укладено договір поруки №№10357. Разом з тим, позичальник [PERSON] зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього перед позивачем станом на 28 травня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 33105,43грн., з яких 27928,09грн. - заборгованість по тілу кредиту; 6077,34грн.- відсотки за користування кредитом. 18 грудня 2018 року КС «Наші люди» було надіслано позичальнику та поручителю листи-вимоги щодо погашення заборгованості за кредитом. Втім, відповідачі жодним чином не відреагували та заборгованість не погасили. Просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість в розмірі 33 105,43грн., а також 1921грн. судового збору за подання позовної заяви до суду. Розгляд справи відбувався у відсутність сторін, які в судове засідання не з`явилися. 03 липня 2019 року через канцелярію суду від представника позивача КС «Наші люди» - адвоката Яворського О.В. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. 19 вересня 2019 року від відповідачів [PERSON] , [PERSON] до початку розгляду справи по суті надійшли заяви про визнання позову. Крім того, просили слухати справу у їх відсутність. Враховуючи те, що в судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що 15 серпня 2018 року між Кредитною спілкою «Наші люди» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №10357 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а.с.4-7). Відповідно до умов вказаного кредитного договору Спілкою було надано позичальнику грошові кошти у розмірі 30 000грн., строком до 10 липня 2019 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 54% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с.4-9). У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Факт надання [PERSON] кредитних коштів у розмірі 30 000грн. підтверджується видатковим касовим ордером від 15 серпня 2018 року (а.с.8). Таким чином, судом достовірно встановлено, що між сторонами існували договірні зобов`язання, які фінансова установа виконала в повному обсязі, надавши відповідачу [PERSON] у користування кредитні кошти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ч.1 ст.530 ЦК України)). Разом з тим, відповідач [PERSON] належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором не виконує. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із кредитного договору, плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою і становить 54% процентів річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту та включаючи дату його повернення. Частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Таким чином, станом на 28 травня 2019 року у позичальника [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 33105,43грн., яка складається з наступного: 27028,34грн. - тіло кредиту; 6077,34грн. - відсотки за користуванням кредитом (а.с.9) З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №10357, 15 серпня 2018 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] укладено договір поруки №10357, за умовами якого поручителька взяла на себе відповідальність за повне, своєчасне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань (а.с.10). Крім того, умовами договору поруки передбачено, що поручитель несе солідарну з позичальником відповідальність перед Спілкою та відповідає за зобов`язаннями позичальника всім належним йому майном. Відповідальність поручителя настає у випадку, коли Позичальник не виконує, або неналежним чином виконує свої зобов`язання перед Спілкою за кредитним договором (п.п.2.1.,2.2 Договору поруки). Враховуючи наведене, позичальник [PERSON] та поручитель [PERSON] несуть солідарну відповідальності за виконання умов кредитного договору. Згідно частин 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України). Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (ст.541 ЦК України). У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ЦК України). Пунктом 2.4 Договору передбачено, що поручитель зобов`язаний протягом п`яти банківських днів з дня отримання від Спілки повідомлення про заборгованість, сплатити Спілці вказані у повідомлені грошові кошти. На виконання вказаних умов договору, Спілка 17 грудня 2018 року надіслала позичальнику та поручителю вимогу про усунення порушень договору. Втім, відповідачі жодним чином на досудові вимоги не відреагували. Таким чином, суд вважає, що вказаний вище борг по кредитному договору підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача у повному об`ємі. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як роз`яснив пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі у своїй постанові «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. З урахуванням вказаних вимог закону, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача пропорційно підлягає стягненню 50 % сплаченого ним судового збору за подання позовної заяви до суду, що становить 480,25грн. з кожного., а інших 50% сплаченого ним судового збору в розмірі 960грн. 50коп слід повернути позивачу з державного бюджету. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved