Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування збитків у порядку регресу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28 грудня 2016 року між [PERSON] акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено Поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2737627, відповідно до якого позивач взяв на себе зобовязання сплати страхового відшкодування за шкоду заподіяну третім особам у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER]. 04 грудня 2017 року о 13 год. 35 хв. в м. Луцьку по вул. Шевченка сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок якої транспортний засіб марки «Skoda Fabia» отримав механічні ушкодження з матеріальними збитками для власника. Відповідно до постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2018 року, вказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення відповідачем [PERSON] дорожнього руху, що призвело до скоєння останнім адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП. З урахуванням наведеного, потерпіла [PERSON] звернулась до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом. 03 липня 2018 року на підставі страхового акту №ОЦ/003/000/18/0008 власнику автомобіля «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER], було виплачено відшкодування в розмірі 45193, 47 грн. Зважаючи на те, що у відповідача виник обовязок відшкодування завданих збитків в порядку регресу, позивач просить суд стягнути з [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 45193,47 грн. та судові витрати у справі. Ухвалою суду від 29 січня 2019 року справу було призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26 березня 2019 року було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. [PERSON] подачі відзиву на позов не скористався. Будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не подавав. У відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 грудня 2016 року між [PERSON] акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено Поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2737627, відповідно до якого до якого застраховано майнові інтереси власника автомобіля марки «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER] (розмір ліміту відповідальності позивача за шкоду заподіяну майну становить 100000 грн., розмір франшизи 500 грн.) (а.с.10). 04 грудня 2017 року о 13 год. 35 хв. в м. Луцьку по вул. Шевченка сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок якої транспортний засіб марки «Skoda Fabia» отримав механічні ушкодження з матеріальними збитками для власника. Відповідно до постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2018 року, що набрала законної сили, [PERSON] було визнано винним у вчиненні зазначеного вище адміністративного правопорушення (ч.1 ст. 130, 124 КУпАП), оскільки останній, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного спяніння не врахував дорожньої обстановки на слизькій дорозі та не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв наїзд на автомобіль, який рухався у зустрічному напрямку, чим порушив пункти 2.5, 11.3, 11.4, 12.1 [PERSON] дорожнього руху (а.с.11). 04 квітня 2018 року потерпіла [PERSON] звернулась до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування, на підставі чого було здійснено огляд транспортного засобу та складено страховий акт №ОЦ/003/000/18/0008 від 03 липня 2018 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER], з урахуванням фізичного зносу становить 45693,47 грн.(а.с. 15-23, 24). Згідно платіжного доручення № 1367 від 03 липня 2018 року позивачем на користь [PERSON] було виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 45\~193,47 грн. (з урахуванням франшизи) (а.с.24). Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України в п.4 своєї постанови №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз'яснив судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон 1961-IV від 01.07.2004 року). Відповідно до статті 9 Закон 1961-IV, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Відповідно до ст. 22 Закон 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Згідно приписів ст.993 ЦК України\~та ст.27 Закону України «Про страхування»\~до страховика який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно розяснень викладених у постанові [PERSON] Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа №755/18006/15-ц) стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Статтею 38.1\~Закону\~визначений перелік підстав подання регресного позову страховика після виплати страхового відшкодування до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Згідно п. 38.1.1. частини 38.1.\~ст. 38 Закону\~1961-IV від 01.07.2004 року, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: 1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він\~керував транспортним\~засобом у\~стані алкогольного,\~наркотичного чи\~іншого сп'яніння\~або під\~впливом лікарських\~препаратів,\~що знижують\~увагу та\~швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам\~[PERSON] дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1статті 33 цього\~Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування). Отже, до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування згідно полісу, в межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Підсумовуючи наведене, на основі повно та всебічно зясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозвязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення. На підставі ст. т. 15, 16, 22, 993, 1191 ЦК України,

Outcome: approved