Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач тривалий час, а саме з 26.07.1978 рік по 06.05.1999 рік, перебував у трудових відносинах з шахтою №1 ім. «Артема» РУ ім. Кірова ВО «Кривбасруда» та шахтою «Північна» РУ ім. Кірова, правонаступником яких є відповідач. За час роботи на зазначених шахтах виконував роботи в умовах, які вимагали важкої фізичної праці. В процесі роботи в підземних умовах піддавався фізичній перенапрузі, що пов`язано з перенесенням важких предметів вагою від 20 до 90 кг на відстань від 10 до 100м. Роботи з перенесення важких предметів проводились у вимушеному положенні тіла, по деформованим гірничим виробкам. Захворюванню позивача сприяли такі постійно діючі фактори підземного середовища, як підвищена вологість на робочих місцях (до 90%), низька температура повітря (12-16°С), змінні швидкості руху повітря по робочим виробках від (0,25-0,7 м/сек). Вказані факти підтверджується актом від 05.05.1999 року «Розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння)», Доповненням до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці №2/0-492 від 07.04.1999 року та трудовою книжкою на ім`я позивача. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, позивач отримав хронічні професійні захворювання з встановленням діагнозу: хронічно попереково-крижова полірадикулопатія з вираженими статико-динамічними порушеннями. Причиною виникнення професійного захворювання, відповідно до акту від 05.05.1999 року є: тривалий стаж роботи в підземних умовах, яка вимагає застосування важкої фізичної праці у вимушених робочих позах; робота з переміщення тяжкості у вимушеному положенні тіла. 14.06.1999 року, вперше, пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 35% по полірадикулопатїї та встановлено 3 групу інвалідності; 27.06.2000 року при повторному огляді ЛТЕК, позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності - 30% по полірадикулопатїї та встановлено 3 групу інвалідності; 12.06.2002 року позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25% по полірадикулопатїї з 01.06.2002 року безстроково, визначено необхідність в оздоровленні у профілакторії. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено звичний спосіб життя позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, позивач постійно відчуває стійкий біль та обмеження рухів у шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією у нижні кінцівки, скутість в них, порушену ходу, біль в плечових, ліктьових та колінних суглобах, оніміння кінцівок та судоми в них, що призводить до суттєвого утруднення ходи. Тривалий час позивач проходив стаціонарне лікування, з приводу болю в шийному та попереково-крижовому відділах хребта, лікування мало короткочасний ефект. Усвідомлення наявних негативних явищ призводить головного болю, поганого сну та до постійного відчуття втоми, загальної слабкості, зниження уваги позивача в денний час, що має наслідком перебування Позивача в напруженому стані, стані роздратованості. Виникнення професійного захворювання та втрата працездатності, призводять до постійного перенесення позивачем больових відчуттів, до необхідності проходження лікування, що тягне за собою нераціональну втрату часу та життєвої енергії, ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя позивача, втрата працездатності призвела до відсутності у позивача можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, обмежило можливість позивача приділяти час своєму інтелектуальному та духовному розвитку, приділяти увагу близьким та рідним людям. Хронічна попереково-крижова полірадикулопатія призводить до болісності в попереку при кашлі, при рухах, особливо при нахилах, виникнення судом і спазмів, які іррадіюють від попереку до коліна, відчуття оніміння в них та втоми, до пронизливого болю по всьому тілу, яке заважає нормальній ходьбі, або унеможливлює її зовсім. Розуміння даного факту викликає у позивача відчуття тривоги, переживання за своє майбутнє. Перелічені негативні явища в житті позивача переконливо доводять факт завдання позивачу немайнової (моральної) шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання та стійкої втрати професійної працездатності, що є наслідком порушення законодавства про охорону праці зі сторони відповідача, тому представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 165305,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я, без урахування податків, зборів та інших платежів. Ухвалою від 21.12.2020 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», О.В. Яводчак, подав до суду відзив, згідно якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі. У відзиві зазначив, що ПАТ «АМКР» є неналежним відповідачем у справі, оскільки на баланс КДМГК «Криворіжсталь» згідно наказу Державного комітету Промислової політики України №615 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ ім. Кірова» передано окремі об`єкти та виробничі потужності Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» для збільшення статутного фонду. Відповідно до зазначеного наказу перехід прав та обов`язків від ДП «Рудоуправління імені Кірова» до КДГМК «Криворіжсталь» не відбувся. Отже, ПАТ «АМКР» не є правонаступником ДП «Рудоуправління імені Кірова». Крім того, відповідно до ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Позивач в супереч вимогам розумності виваженості та справедливості оцінює завдану йому моральну шкоду в сумі 165305,00 гривень, однак позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, що вказували б на те, що він дійсно зазнає моральних страждань, оскільки позивачем не доведено вину відповідача щодо завдання позивачу шкоди в наслідок якої у нього виникло б право на відшкодування моральної шкоди. З огляду на вище викладене, зважаючи на те, що відповідач не є правонаступником РУ ім. Кірова та з огляду на те, що позивачем не надано суду жодних допустимих і належних доказів які б підтверджували факт спричинення шкоди саме відповідачем, доказів що підтверджують протиправність дій відповідача і його вину, відсутність причинного зв`язку між протиправною дією та негативними наслідками з приводу завдання шкоди його здоров`ю позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Суд, дослідивши письмові докази цивільної справи, відзив представника відповідача, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно трудової книжки [PERSON] тривалий час працював на шахті №1 ім. «Артема» РУ ім. Кірова ВО «Кривбасруда» та шахті «Північна» РУ ім. Кірова (а.с. 21-27). Відповідно до Акту про розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 05.05.1999 року під час роботи в підземних умовах піддавався фізичній перенапрузі, що пов`язано з перенесенням важких предметів вагою від 20 до 90 кг на відстань від 10 до 100м. Роботи з перенесення важких предметів проводились у вимушеному положенні тіла, по деформованим гірничим виробкам. Захворюванню позивача сприяли такі постійно діючі фактори підземного середовища, як підвищена вологість на робочих місцях (до 90%), низька температура повітря (12-16°С), змінні швидкості руху повітря по робочим виробках від (0,25-0,7 м/сек). Захворювання [PERSON] виникло в результаті роботи в шкідливих умовах на шахті ім. «Артема». Причинами виникнення професійного захворювання являються: тривалий стаж роботи в підземних умовах, яка вимагає застосування важкої фізичної праці у вимушених робочих позах; робота з переміщення тяжкості у вимушеному положенні тіла (а.с. 14-16). Відповідно до виписки-епікризу №1910/440 від 26.05.2015 року [PERSON] встановлено діагноз: радикулопатія попереково-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким, больовим та м`язові-тонічним синдромом, фаза загострення. Захворювання професійне, 1999р. (а.с. 19-20). [PERSON] 14.06.1999 року, вперше, пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 35% по полірадикулопатїї та встановлено 3 групу інвалідності; 27.06.2000 року при повторному огляді ЛТЕК, позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності - 30% по полірадикулопатїї та встановлено 3 групу інвалідності; 12.06.2002 року позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25% по полірадикулопатїї з 01.06.2002 року безстроково, визначено необхідність в оздоровленні у профілакторії (а.с. 11-13). Згідно з ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно зі ст.ст. 440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. При цьому, відповідно до ст. 441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно зі ст. 450 ЦК УРСР, організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, згідно з п. 1 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків» (які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин), власник підприємства, установи і організації або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Суд не погоджується з твердженнями представника відповідача, що ПАТ «АМКР» не є правонаступником ДП «Рудоуправління ім. Кірова», оскільки згідно з наказом Державного комітету Промислової політики України № 165 від 19.04.2001 р. «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова», на якому позивач працював, було передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» (правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»). Таким чином, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є належним відповідачем по справі. Крім того, зазначені обставини наступили у [PERSON] у зв`язку із роботою в шкідливих умовах на шахті ім. «Артема». Причинами виникнення професійного захворювання являються: тривалий стаж роботи в підземних умовах, яка вимагає застосування важкої фізичної праці у вимушених робочих позах; робота з переміщення тяжкості у вимушеному положенні тіла, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров`я, ступінь професійної працездатності, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв`язку з цим життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому, суд вважає, що сума компенсації від відповідача спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 80000,00 гривень. Щодо вимоги про стягнення 165305,00 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд, стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: partial