Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Представник відповідача - Долинської сільради Ренійського району позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Відповідачі - [PERSON], [PERSON] щодо задоволення позовних вимог не заперечували, просили про розгляд справи без їхньої участі. Представник неповнолітньої позивачки - [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору оренди землі від 25.08.2005р.; копія державного акту на право власності на земельну ділянку від 10.07.2005р. серії ЯА № 088689, оформленого на ім'я [PERSON]; копія акту про перенесення в натуру меж земельної ділянки від 15.12.2003р.; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO]; копія свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; копія рішення виконкому Долинської сільради від 02.10.2008р. про призначення [PERSON] опікуном над [PERSON]; копії інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 21.08.2013р.; постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.08.2014р.; копія довідки Долинської сільради про склад сім'ї [PERSON] на день її смерті. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що неповнолітня позивачка [PERSON], діюча через свого законного представника - [PERSON], звернулася із відповідними вимогами та просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя її матері - [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 10.07.2005р. серії ЯА №088689 належала земельна ділянка площею 2,55 га, розташована на території Долинської сільської ради Ренійського району. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, [INFO] - померла. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачка, діюча через свого законного представника, не звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. В даний час, при зверненні представника позивачки до нотаріуса для оформлення та отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів (відсутності витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки) на вищевказану земельну ділянку, про що 07.08.2014р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельну ділянку, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. На момент смерті [PERSON] разом із нею мешкала позивачка - її донька, батьки - відповідачі у справі, які являються спадкоємцями першої черги за законом. Батьки померлої за прийняттям спадщини після смерті доньки не зверталися, на неї не претендують, не заперечували, щоб право на земельну ділянку в порядку спадкування позивачка оформила на себе. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці її не прийняли та на неї не претендують. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, позивачка у справі є спадкоємицею першої черги за законом (1261 ЦК України). Вона у передбачений законом строк не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, але на день смерті матері мешкала разом із нею. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання всіх правовстановлюючих документів на земельну ділянку). Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. В даний час оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво позивачка не може, оскільки за життя [PERSON] не було отримано витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, у зв'язку із чим в даний час позивачка вимушена звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням викладених позивачкою, її представником та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на земельну ділянку, що належала [PERSON]

Outcome: approved