Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на порушення відповідачем [PERSON] договірних зобов`язань по сплаті коштів за наданий йому кредит, що є підставою для стягнення солідарно з [PERSON] і поручителів [PERSON] та [PERSON] заборгованості в розмірі 25 379,64 доларів США, що за курсом 24,82 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.07.2016 року складає 629 922,66 грн., а також судових витрат. Відповідачі подали відзив на позовну заяву у якому ствердили, що позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими, коли позивачем пропущено загальний строк позовної давності у 3 роки. Разом з тим ствердили, що предметом застави за кредитним договором про який йде мова у позові, виступав автомобіль Chery Tiggo днз. [NUMBER] , який на підставі Договору страхування наземного транспортного засобу застраховано у ЗАТ «Страхова компанія» «ІНГОССТРАХ», правонаступником якого є ПАТ «Страхова компанія» «ІНГОССТРАХ», коли визначений у вказаному договорі розмір страхової суми складав 93 000 грн. 23.12.2009 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вказаний автомобіль отримав механічні пошкодження. Як наслідок ПАТ «Страхова компанія» «ІНГОССТРАХ» 22.02.2010 року та 10.11.2010 року виплатили ПАТ КБ «Приватбанк» страхове відшкодування у розмірі 20 231,22 грн. та 15 958,85 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, 04.02.2010 року [PERSON] передано ПАТ КБ «Приватбанк» для подальшої реалізації заставний автомобіль про, що складено Акт приймання в заклад ПАТ КБ «Приватбанк». Згідно листа ТСЦ № 3245, 13.02.2013 року автомобіль Chery Tiggo днз. [NUMBER] знятий з обліку для реалізації та 30.11.2013 року зареєстрований за новим власником. А тому доводили, що розмір заборгованості нараховано без урахування цих обставин, який є необґрунтованим. Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Разом з тим ствердив, що на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.02.2012 року було реалізовано предмет застави, шляхом продажу автомобіль Chery Tiggo, з укладанням договору купівлі-продажу. У відповіді на відзив позивач посилався на меморіальні ордери, в яких зазначено суму від реалізації транспортного засобу та відображено те, яким чином розподілено кошти між рахунками за кредитним договором. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, жодного разу до суду не прибув, а тому справу розглянуто в його відсутність на підставі наявних доказів. Представник відповідачів - адвокат Курпієнко В.С., в суді проти позовних вимог заперечив та наполягав на відмові у задоволенні позову, вважаючи його недоведеним та необґрунтованим. При цьому ствердив, що у поданому позивачем реєстрі поштових відправлень - рекомендованих листів, невірно зазначено адресу реєстрації та проживання [PERSON] в Черкаській області, замість вірної адреси в [ADDRESS] , коли позивачем не надано суду доказів отримання вказаного поштового відправлення [PERSON] . Адвокат звернув увагу суду та той факт, що предмет застави - автомобіль Chery Tiggo, всупереч вимог п. 17.10 Кредитно-заставного договору, продано за ціною нижчою ніж 50% від її повної вартості, зокрема за 40 500 грн., а звіт про його реалізацію всупереч вимог п. 13.3.2 цього договору відповідачу не направлено. Крім того представник відповідачів у суді ствердив, що позивачем порушенні вимоги ЦПК щодо подачі доказів та не виконано ухвалу суду щодо надання оригіналів документів про реалізацію вказаного автомобіля. Виписки по рахункам боржника, меморіальні ордери про зарахування коштів від продажу заставного автомобіля і отримання страхового відшкодування, банком належним чином не враховано, коли копії вказаних доказів належним чином не завірено. З цих підстав та за відсутності оригіналу довідки-рахунку про реалізацію заставного автомобіля, поставив під сумнів копії цих доказів і просив їх не брати до уваги (ч. 6 ст. 95 ЦПК України), які крім того всупереч вимог ч. 9 ст. 83 ЦПК України відповідачу не надсилалися. Заслухавши представника відповідачів та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. 20.08.2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитно-заставний договір № K2U4AN05664582 (далі-Договір), згідно умов якого банк зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 19 168,97 доларів США на термін до 19.08.2015 року, коли останній зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Згідно п. 8.1. Договору, предметом застави є автомобіль власником або співвласником якого є позичальник, детальний опис якого наведено у статті 17.9 Договору. Відповідно до п. 13.2 Договору, за рішенням банку і якщо це не заборонено законодавством України, предмет застави може бути реалізований або використаний в інший спосіб для задоволення забезпечених вимог без застосування судових процедур (при цьому попереднє не повинне тлумачитися як заборона застосування банком судових процедур, якщо він вважатиме за потрібне вдатися до них). Не застосовуючи судових процедур, банк має право на власний розсуд обрати процедуру позасудового звернення стягнення на предмет застави для задоволення забезпечених вимог з-поміж наступних варіантів: передача предмета застави у власність банку для задоволення і погашення забезпечених вимог; продаж предмета застави банком третій особі у відповідності із вимогами законодавства України; звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса (у випадку нотаріального посвідчення Договору); будь-яка інша процедура, дозволена законодавством України. Банк письмово повідомить позичальника про обрану ним процедуру звернення стягнення на предмет застави. При зверненні стягнення на предмет застави в позасудовому порядку, шляхом його продажу, банк встановлює початкову ціну предмета застави в розмірі оціночної вартості встановленої банком, але не нижче 50% від повної вартості згідно статті 17.10 Договору, банк має право реалізувати предмет застави за ціною, що зазначена у статті 13.2 Договору. Згідно п. 13.3.2 Договір купівлі-продажу предмета застави укладається банком від імені позичальника і є юридичною підставою для набуття покупцем права власності на предмет застави протягом 10 днів з моменту продажу предмета застави, банк зобов`язується надати позичальнику письмовий звіт про результати продажу. Відповідно до п. 17.3 Договору, якщо відповідно до пункту б статті 17.1.3 Договору в загальний розмір кредиту не включено суму перших страхових платежів за договорами страхування, позичальник зобов`язується на день укладання даного договору надати банку відповідні договори страхування та докази сплати страхових платежів. Зокрема за відповідним договором страхування предмет застави повинен бути застрахований на суму 93 000 грн. на строк 12 місяців, на користь банку від ризиків КАСКО. Відповідно до 17.9 Договору, предметом застави є автомобіль марки Chery Tiggo, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , днз. [NUMBER] . Згідно п. 17.10 Договору, сторони погодилися, що на дату підписання Договору вартість предмета застави становила 93 000 грн. З метою забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] за кредитно-заставним договором № K2U4AN05664582, між ПАТ КБ «ПриватБанк», а також [PERSON] та [PERSON] укладено договори поруки. Предметом цих договорів є надання поруки поручителями перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором від 20 серпня 2008 року № K2U4AN05664582. 20.08.2008 року [PERSON] та ЗАТ «СК «ІНГОССТРАХ» уклали договір страхування наземного транспорту Chery Tiggo днз. [NUMBER] . Строк дії цього договору становив 12 місяців, тобто до 19.08.2009 року. Розмір страхової суми за цим договором складав 93 000 грн. 23.12.2009 року відповідач [PERSON] став учасником дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобіль Chery Tiggo днз. [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень, що засвідчено у довідці виданій ІДПС Вишгородського взводу. Страхове відшкодування за компенсацію збитків, заподіяних 23.12.2009 року страховим випадком об`єкту страхування, зокрема транспортному засобу марки Chery Tiggo днз. [NUMBER] , виплачено страховиком ЗАТ «СК «ІНГОССТРАХ» в лютому 2010 року на користь АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 20 231 грн. 22 коп., а також в листопаді 2010 року на користь АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 15 958 грн. 85 коп. Зазначене у повній мірі підтверджується листом ПрАТ СК «ІНГОССТРАХ» № 2/09 від 17.09.2018 року, а також платіжними дорученнями № 1993 від 24.02.2010 року, № 885-1 від 25.02.2010 року, № 2928 від 17.11.2010 року та № ВО118В264А від 18.11.2010 року. 04.02.2010 року у зв`язку з простроченням кредиту по кредитному договору № K2U4AN05664582, працівниками ПАТ КБ «ПриватБанк» в присутності [PERSON] оглянуто та вилучено предмет застави, а саме автомобіль Chery Tiggo днз. [NUMBER] , коли на момент огляду транспортний засіб був справний, однак потребував фарбування капота, переднього і заднього бампера, що засвідчено в акті приймання в заклад ПАТ КБ «ПриватБанку» автомобіля. Згідно змісту листа Територіального сервісного центру № 3245 РСЦ МВС в Київській області № 786 від 02.10.2018 року, транспортний засіб марки Chery Tiggo днз. [NUMBER] , який значився в числі зареєстрованих за [PERSON] , 13.02.2013 року знятий з обліку для реалізації та 30.11.2013 року зареєстрований за новим власником. Позивачем подано до суду копію довідки-рахунку серія ДПІ № 747465 від 25.09.2013 року виданої [PERSON] про те, що йому продано і видано автомобіль Chery Tiggo, рама № [NUMBER] , а також свідоцтво про реєстрацію № [NUMBER] , вартістю 40 500 грн. 18.07.2016 року позивачем направлено позичальнику [PERSON] на адресу: [ADDRESS] , а також поручителям направлено повідомлення про те, що метою погашення заборгованості за договором № K2U4AN05664582 банком найближчим часом заплановані наступні заходи: звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості та збитків; а також передача інформації про нього як про неплатника податків до Бюро кредитних історій. Згідно реєстру згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів, 22.07.2016 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] направлено вказані вище повідомлення банку. Відомості про отримання таких повідомлень позичальником та поручителями, в матеріалах справи відсутні. Відтак 29.08.2016 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Лисянського районного суду Черкаської області з позовом про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованості за вказаним вище кредитним договором. Натомість, 19.09.2016 року [PERSON] звернувся до Лисянського районного суду Черкаської області із заявою в якій просив передати вказану справу для розгляду до м. Вишгород, Київської області, де він зареєстрований. Зі змісту паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого 05.02.1998 року Лисянським РВ УМВС України в Черкаській області на ім`я [PERSON] , [INFO] , останній з 18.12.2015 року має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що у повній мірі узгоджується з відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області від 19.09.2016 року, а також довідкою Виконавчого комітету Виноградської сільської ради Лисянського району Черкаської області № 02-13/353 від 13.09.2016 року про те, що [PERSON] в с. Виноград не зареєстрований та не проживає. За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДС України в Черкаській області станом на 14.09.2016 року [PERSON] зареєстрованою/знятою з реєстрації не значиться, коли згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області станом на 19.09.2016 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відтак, 23 вересня 2016 року ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області у справі № 700/728/16-ц, цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором направлено на розгляд до Вишгородського районного суду Київської області. Копії ухвал про направлення справи за підсудністю направлено сторонам справи. 10.10.2018 року Вишгородським районним судом Київської області, за клопотанням сторони відповідача, винесено ухвалу про витребування від ПАТ КБ «Приват Банк» оригіналів документів, що підтверджують реалізацію банком легкового автомобіля марки CHERY TIGGO н.з. [NUMBER] , 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , який був переданий ПАТ КБ «Приват Банк» згідно акту приймання автомобіля від 04 лютого 2010 року. Позивачем надано суду копії меморіальних ордерів та виписок по всім рахункам кредитного договору клієнта, в яких зазначено суму, яка надійшла від реалізації заставного майна та відображено яким шляхом розподілено кошти між рахунками за кредитним договором. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком Згідно ч. 2 ст. 1069 ЦК України права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а в разі порушення боржником цих вимог той, згідно зі статтями 625, 1048 і 1050 ЦК України, повинен сплатити кредиторові суму боргу та проценти встановлені за умовами кредитного договору. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо не виконав його у строк встановлений договором. Вимогами ст. 549 ЦК України, передбачено обов`язок боржника в разі порушення зобов`язання передати кредиторові грошову суму штрафу у вигляді процентної ставки, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це боржника, а в разі пред`явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов`язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора. Поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов`язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень даних п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування судами норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Згідно ч.ч. 1, 2, 4-7 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути первинні документи та інші бухгалтерські документи та документи фінансової звітності, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», відтак, згідно положень ч. 1 вищевказаної статті, - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо, - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть бути складені зведені облікові документи, ними можуть бути, зокрема, виписки по рахункам. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Згідно ст. 68 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Відповідно до п.п. 41-42, 50-52 Постанови Правління Національного банку України № 75 від 04.07.2018 року «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», операції, які здійснює банк, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банком самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України. Первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Так, надіслані представником позивачем на виконання ухвали суду, копії меморіальних ордерів та виписок по рахункам виконані з порушенням вказаних норм Законів, не підписано жодною із сторін, ніким не завірено та подані з порушенням строків, коли судом витребовувались оригінали таких документів. Знову ж таки, незважаючи на витребування судом оригіналів документів щодо продажу автомобіля CHERY TIGGO, представником позивача подано до суду ніким не завірену копію довідки-рахунку серія ДПІ № 747465 від 25.09.2013 року щодо продажу і видачі автомобіля Chery Tiggo, рама № [NUMBER] . За таких умов, надані представником позивача копії меморіальних ордерів, виписок по рахункам, а також довідка-рахунок не відповідають вимогам ст. 95 ЦПК України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» Закону України ««Про банки і банківську діяльність» та Постанови Правління Національного банку України № 75 від 04.07.2018 року, а тому вони є недопустимими доказами в розумінні ст. 78 ЦПК України та не можуть бути прийняті судом до уваги при вирішенні цієї справи по суті, про що слушно зауважив в суді представник відповідачів. У той же час копії вказаних документів всупереч вимог ч. 9 ст. 83 ЦПК України на адресу відповідача ( [ADDRESS] ) не направлено, а тому суд не вправі брати ці докази до уваги, як це передбачено ч. 9 ст. 83 ЦПК України. Суду не надано підтвердження надсилання (надання) копій цих доказів відповідачам. Отже матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів, згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України, на підтвердження надходження коштів від продажу заставного автомобіля Chery Tiggo, коли суд позбавлений можливості самостійно визначити суму таких надходжень та порядок розподілу коштів між рахунками за кредитним договором. Також суд звертає увагу, що позивачем всупереч вимог п. 13.3.2 кредитно-заставного договору, протягом 10 днів з моменту продажу предмета застави (автомобіля марки CHERY TIGGO) не надано позичальнику [PERSON] письмовий звіт про результати продажу. Також, представником позивача з порушенням вимог п. 13.2. та п. 17.10. кредитно-заставного договору продано предмет застави - автомобіль марки CHERY TIGGO за 40 500 грн., коли його вартість не могла бути нижчою ніж 50 % від повної вартості транспортного засобу, що на дату підписання Договору становила 93 000 грн. Відтак під час продажу предмета застави занижено вартість автомобіля з 46 500 грн. до 40 500 грн. Разом з тим судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк», як вигодонабувачем, отримано від ЗАТ «СК «ІНГОССТРАХ» страхове відшкодування за компенсацію збитків, заподіяних 23.12.2009 року страховим випадком транспортному засобу марки Chery Tiggo днз. [NUMBER] , у загальному розмірі 36 190 грн. 07 коп. За таких умов та за відсутності оригіналів виписок по рахункам, меморіальних ордерів, довідки-рахунку про реалізацію предмета застави, вказані докази не можна вважати допустимими і за клопотанням сторони відповідача суд їх до уваги не бере. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] отримав від позивача кредит у розмірі 19 168,98 доларів США, однак позивачем обставини необхідні для стягнення заборгованості в розмірі 25379,64 доларів США, з урахуванням заборгованості, відсотків та комісії за користування кредитом, на підставі належних, допустимих і достатніх доказів в суді не доведено. Розмір заборгованості, відсотків та комісії, визначені в розрахунках, з урахування отриманих позивачем страхового відшкодування та коштів від реалізації предмета застави, належними, допустимими й достатніми доказами в суді не підтверджено, а відтак судом до уваги не береться. Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачів суми заборгованості за кредитним договором № K2U4AN05664582 у розмірі 25379,64 доларів США, оскільки підстави для цього в суді не обґрунтовано і не доведено. На підставі викладеного суд доходить висновку, що позивачем в суді не доведено існування заборгованості відповідачів в розмірі 25 379,64 доларів США, коли самим позивачем істотно порушено умови Кредитно-заставного договору, в частині виконання п. 13.3.2, п. 13.2. та п. 17.10. кредитного договору № K2U4AN05664582. Таким чином позов є недоведеним, необґрунтованим, а також на основі доказів не підтвердженим, а тому в його задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed