Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, зважаючи на наступне. Так, з 01.05.2018 р. надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». Відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] і є споживачем послуг з централізованого опалення та/або постачання гарячої води. Проте, відповідач своєчасно та в повному обсязі не сплачував за спожиті послуги , в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.08.2019 р. становить 35 062,08 грн. Розрахунок заборгованості здійснювався за тарифами, закріпленими розпорядженнями КМДА, інформація пр. які є загальновідомою. Також, відповідно до положень ст. 625 ЦК України було здійснено нарахування інфляційної складової та три відсотки річних на суму заборгованості у розмірі 35 062,08 грн., а саме 3% - 339,38 грн. та інфляційні - 1 187,86 грн. З огляду на викладене представник позивача просить стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 32 910,40 грн., заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води у розмірі 2 151,68 грн., інфляційну складову у розмірі 1 187,86 грн., 3% річних у розмірі 339,38 грн. та судовий збір. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2019 р. відкрито провадження у даній справі, відповідно до приписів ст. 19,274 ЦПК України вирішено питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Виклик відповідача було здійснено за положеннями ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач будучи повідомлений належним чином в судове засідання не з`явився, причини неявки до суду не повідомив. Заяв, клопотань з процесуальних питань та відзиву на позовну заяву до суду від них не надходило. Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, а тому відповідно до ч.1 ст. 280 та ст. 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи,надавши їм належну оцінку суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Приписами ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 р. № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2011 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади м. Києва , що повернуто з з володіння та користування ПАТ «Київенерго». Як свідчать матеріали справи, за розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 р. № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. В судовому засіданні встановлено, що послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води позивач здійснює з 01.05.2018 р. За приписами ч. 3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. З 01.05.2019 р. набрав чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 р. , відповідно до положень ст. 12 якого надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних началах. Прикінцевими та перехідними положеннями зазначеного нормативно-правового акту визначено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію даного Закону, зберігають чинність на умовах визначених таким договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Представник позивача зазначає, що відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , є споживачем наданих КП «Києвтеплоенерго» послуг. Він не укладав договір безпосередньо з позивачем, а тому діє договір укладений до 01.05.2019 р. Також представник позивача вказує, що відповідачем не в повному обсязі та не регулярно сплачувались надані послугу, внаслідок чого виникла заборгованість, яка з урахуванням положень ст. 625 ЦК України становить суму у загальному розмірі 36 589,32 грн. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, відповідно до имог ст. 525 ЦК України. Відповідно до положень ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції до 01.05.2019 р., споживач зобов`язаний сплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Приймаючи рішення по суті справи, суд вважає за необхідне наголосити на наступному. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом з тим ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, з урахуванням предмету спору, доказуванню підлягає та обставина, що [PERSON] є споживачем послуг, що їх надає КП «Київтеплоенерго» за адресою [ADDRESS] . Доказами, відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Разом з тим, відповідно до положень ч. 6 ст. 81ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] є споживачем послуг за зазначеною в позові адресою. Так, у відповідь на запит суду, зроблений на виконання положень ч. 6 ст. 187 ЦПК України Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація повідомила про те, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] за даними Реєстру територіальної громади м. Києва не зареєстрований. Також матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач є власником квартири, або фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Матеріали справи також не надають підстави вважати можливим покласти в основу рішення твердження представника позивача щодо укладання договору про надання послуг до 01.05.2019 р. за відсутності примірника такої угоди. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про відсутність доказів, які свідчать про те, що споживачем послуг і боржником КП «Київтеплоенерго» за адресою - [ADDRESS] є саме відповідач, а тому вважає за можливе відмовити у задоволенні заявлених вимог. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed