Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

Представник позивача адвокат Возьний Я.В. звернувся до суду в інтересах [PERSON] із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . Також в даному житловому будинку зареєстрована її дочка [PERSON] , але фактично з 2013 року не проживає у вищевказаному житловому будинку, добровільно пішла з будинку, не намагається вселитися, не приходить та не користуються ним, та залишаючись зареєстрованою у вказаному домоволодінні, перешкоджає у здійсненні її законних прав, оскільки саме через даний зареєстрований склад сім`ї вона змушена сплачувати більше коштів за комунальні послуги. Тому, просить суд визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 11 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду з викликом (повідомленням сторін). Позивач [PERSON] та її представник адвокат Возьний Я.В. в судове засідання не з`явилися, від представника позивача через канцелярію суду надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача, позовні вимоги підтримав повністю, просив позовні вимоги задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про призначення справи про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~житлом до судового розгляду, про що свідчить письмова розписка про одержання судової повістки, письмовий відзив суду не надала, клопотання про відкладення розгляду справи не подавала. Суд вважає, що відповідач не подала відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] , що вбачається із копії договору купівлі продажу від 16 лютого 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Гусятинського районного нотаріального округу Дудкою Н.М. 16 лютого 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №107, та копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3011148 від 08.03.2004. (а.с. 11-12, 13). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с.14). Як вбачається із актів встановлення фактів проживання від 01.07.2020 року, 30 вересня 2020 року та 18 листопада 2020 року, за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрована, однак, з 2013 року за вищевказаною адресою не проживає. (а.с. 15-17). Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але з 2013 року за вказаною адресою не проживає. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб`єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно з п.3 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно п.34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована, але не проживає у житловому приміщенні, що за адресою: [ADDRESS] з 2013 року, який належить позивачу, судом не встановлено домовленості між нею і власником житла щодо порядку користування будинком і залишаючись зареєстрованою у спірному домоволодінні, перешкоджає позивачу у здійсненні її законних прав, а тому [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що за адресою: [ADDRESS] . Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved