Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] ПП «ЮК «Право груп» в особі [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути солідарно з держави в особі [PERSON] ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, [PERSON] та ТОВ «Яна» на користь позивача суму збитків, спричинених втратою майна у розмірі 1 296607,70 грн., моральну шкоду в розмірі 1 296607,70 грн. та понесені судові витрати. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. Позивач зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності, та є ФОП. Свою підприємницьку діяльність вона здійснювала за адресою: м. Харків, вул. Потебні,4, її видами підприємницької діяльності були оптова торгівля парфумними та косметичними товарами, роздрібна торгівля косметичним товаром та туалетними приналежностями в спеціалізованих магазинах, надання інших індивідуальних послуг. 06.03.2013 року працівниками ДПІ у [PERSON] районі м. Харкова на підставі неправдивих даних, викладених у заяві [PERSON] було описане та обліковане, як безхазяйне, майно, що належало позивачу на праві власності та використовувалось нею у своїй підприємницькій діяльності, а саме: дороге обладнання, косметичні вироби, компютерна техніка, меблі та інше. Перелік вилученого у позивача описаного та облікованого як безхазяйне майна наведений у Актах опису та попередньої оцінки майна від 06.03.2013р. №1/13 та №2/13. Право власності позивача на зазначене майно підтверджується рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05.08.2014р. Право власності позивача на вилучене майно було встановлено Київським районним судом м. Харкова на підставі висновку аудиторської фірми «Бізнес-аудит» про право власності на майно, що знайшло своє відображення у рішенні суду. Даний висновок аудиторської фірми виступав основним доказом по справі, у цьому висновку також наведена вартість майна, яка складає 1\~296\~607,70 грн. (з документального приходу цінностей в загальному розмірі 1\~466\~239,11 грн. вираховуються витрати в загальному розмірі 169631,41 грн.). Частина описаного майна була передана на зберігання відповідачам [PERSON] та ТОВ «Яна» згідно договорів про зберігання безхазяйного майна від 06.03.2013р. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2015 року дії відповідача [PERSON] ОДПІ м. Харкова щодо опису та обліку належного позивачу майна, як безхазяйного, були визнані незаконними. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2015 року вказана постанова була залишена без змін. Таким чином, дії відповідача [PERSON] ОДПІ м. Харкова щодо вилучення, опису та обліку належного позивачу на праві власності майна на загальну суму 1\~296\~607,70 грн. як безхазяйного визнані незаконними. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05.08.2014р. було витребовано від відповідачів [PERSON] та ТОВ «Яна» на користь позивача майно, перелічене в актах опису №1/13 та №2/13 від 06.03.2013р. Виконавче провадження щодо примусового витребування у відповідачів належного позивачу майна було відкрито на підставі постанов про відкриття виконавчого провадження, та відповідачам було надано термін для добровільного виконання рішення суду. 24.06.2015 року позивач разом з працівником ВПВР прибули до ДПІ у [PERSON] районі м. Харкова з метою отримання незаконно витребуваного у [PERSON] майна, проте майно було не передано та відмовлено в його поверненні, що зафіксовано актом державного виконавця. 08.09.2015 року державним виконавцем Ленінського ВДВС ХМУЮ на підставі Акту опису та арешту майна від 08.09.2015 року було описано у [PERSON] та повернуто позивачу через її представника згідно Договору зберігання безхазяйного майна №1 від 06.03.2013 року у непригодному стані, а інше цілісне майно, яке б можливо було ідентифікувати згідно вищевказаного договору не виявлено. 18.11.2015 року державним виконавцем Фрунзенського ВДВС ХМУЮ на підставі Акту опису й арешту майна від 18.11.2015 р. було описано у ТОВ «Яна» та повернуто позивачу через її представника майно, описане згідно Договору зберігання безхазяйного майна №2 від 06.03.2013р. з простроченим строком зберігання, яке не підлягає ані використанню, ані реалізації. Виконавчі провадження стосовно відповідачів [PERSON] та ТОВ «Яна» були закінчені. А тому, на думку позивача, їй була спричинена незаконними діями відповідачів шкода у вигляді збитків у розмірі 1296607,70 грн. Неправомірність дій відповідача [PERSON] ОДПІ м. Харкова встановлена постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2015 року, а вина відповідачів [PERSON] та ТОВ «Яна» підтверджується незаконним невиконанням ні в добровільному порядку, ані в примусовому порядку рішення Київського районного суду м. Харкова від 05.08.2014р. Крім того, вина шкумат І.М. підтверджується там, що незаконному вилученню майна передувала заява [PERSON] до податкової міліції ДПС України в Харківській області, яка містила у собі неправдиву інформацію, що стала підставою для здійснення незаконних дій відповідачем [PERSON] ОДПІ м. Харкова. У своїй заяві [PERSON] повідомив, що в нежитловому приміщенні 1 поверху в літ. «А-3» площею 224,7 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Потебні, 4, зберігаються парфумерні та косметичні вироби невстановлених осіб, які спричиняють йому незручності як власнику вказаного приміщення. При цьому вказане нежитлове приміщення було придбане [PERSON] у гр. [PERSON] у лютому 2012р. (майже за рік до вилучення у позивача майна). На той час [PERSON] здавав дане житлове приміщення позивачу за договором оренди №1 від 15.06.2009р., який є дійсним на сьогоднішній день. У період з лютого 2012 року по березень 2013 року позивач продовжувала здійснювати свою підприємницьку діяльність за вказаною адресою, а тому і [PERSON], і [PERSON] було добре відомо про те, кому належало наявне у приміщенні майно. Таким чином, на думку позивача, внаслідок неправомірних дій відповідачів позивачу була спричинена шкода у вигляді збитків в розмірі вартості незаконно вилученого у неї майна, що було втрачене. Розмір спричинених позивачу збитків становить 1 296607,70 грн. Також позивачу внаслідок неправомірних дій відповідачів була спричинена моральна шкода, яка полягає у її душевних стражданнях та переживаннях, повязаних з неправомірним вилученням належного їй майна, порушенням її права власності, яку позивач оцінює у розмірі 1\~296\~607,70 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі, посилаючись на те, що до управління податкової міліції ДПС України у Харківській області 28.02.2013р. надійшло звернення [PERSON], який повідомив, що у його власному нежитловому приміщенні зберігаються парфумерні та косметичні вироби невстановлених осіб, які спричиняють йому незручності як власнику приміщення в здійсненні господарської діяльності. На підставі чого працівниками УПМ ДПС України було здійснено вилучення товарно-матеріальних цінностей невстановлених осіб, яке було передано на відповідальне зберігання на підставі Договорів про зберігання безхазяйного майна від 06.03.2013 року, в яких зазначено, що відповідальність за збереження майна несе виконавець. Представник відповідача ДФС у Харківській області в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив. Представник відповідача ТОВ «Яна» в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, та просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутній належний розрахунок спричинених позивачу збитків, та не зрозуміло з яких підстав позивач просить стягнути кошти з відповідача [PERSON] Представники третіх осіб Державної казначейської служби України та ГУ ДКС України в Харківській області в судове засідання не зявились, повідомлені належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що позивач є ФОП та здійснює свою підприємницьку діяльність з оптової та роздрібної торгівлі парфумерними та косметичними товарами, та надає інші індивідуальні послуги в нежитлових приміщеннях за адресою: м. Харків, вул. Потебні, буд. 4, які належать відповідачу [PERSON], які орендує позивач на підставі договору оренди. [PERSON] як власник нежитлових приміщень звернувся до УПМ в Харківській області із заявою, в якій повідомив, що у належним йому приміщеннях знаходиться невідоме майно, на підставі чого представниками ДПІ у [PERSON] районі м. Харкова Харківської області ДПС було вилучене майно належне позивачу як безхазяйне, що підтверджується актами №1/13 та №2/13 опису і попередньої оцінки з ознаками безхазяйного від 06.03.2013 року. Вартість вказаного майна встановлена в розмірі 13900,00 грн. та 306\~747,00 грн. Вказані акти позивачем оскаржені не були. Вказане вилучене майно було передано на відповідальне зберігання відповідачу [PERSON] та ТОВ «Яна» відповідно до договорів про зберігання безхазяйного майна №1, та №2 від 06.03.2013 року. Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача, звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, за результатами розгляду якого була прийнята постанова від 30.03.2015 року, якою було визнано незаконними дії ГУ ДФС у Харківській області від 06.03.2013р. щодо опису та вилучення майна ФОП [PERSON], що знаходилось за адресою: м. Харків, вул. потебні, 4 як такого, що має ознаки безхазяйного. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2015 року вказана постанова була залишена без змін. В подальшому, позивач звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовом про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05.08.2014 року, було визнано право власності на нерухоме майно (обладнання, устаткування, матеріали-краски, маски тощо, що використовувалось для підприємницької діяльності [PERSON]О.), вилучене з приміщення будинку №4 по вул. потебні в м. Харкові та передане ДПІ у [PERSON] районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області 06.03.2013 року за договором про зберігання безхазяйного майна від 06.03.2013р. ТОВ «Яна» та [PERSON], та витребовано у відповідачів на користь [PERSON] вказане майно в натурі, перелічене в акті №1/13 та акті №2/13 опису та попередньої оцінки майна з ознаками безхазяйного від 06.03.2013р., договорі №1 та договорі №2 про зберігання безхазяйного майна від 06.03.2013 року. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13.11.2014 року вказане рішення було залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.04.2015 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 05.08.2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13.11.2014 року було залишено без змін. На виконання вказаного рішення суду, позивачем було отримані виконавчі листи в частині витребування майна з відповідачів, за якими було відкрито виконавчі провадження. Вказані виконавчі провадження було закрито постановами про закінчення виконавчого провадження від 01.12.2015 року та від 15.12.2015 року у звязку з надходження заяви позивача про фактичне виконання рішення в повному обсязі згідно з виконавчим документом. Також до вказаних постанов були складені акти опису та арешту майна, в яких зазначене, що майно не підлягає реалізації, а лише передається за вимогою виконавчого документа, оскільки прострочене майно з простроченим терміном зберігання, та не підлягає ані реалізації, ані використанню. Також до суду позивачем надані копії видаткових накладних на косметичні та парфумерні вироби, які були вилучені у позивача, де зазначений строк їхнього зберігання. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до положень\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи норми ст.ст.27,31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Відповідно до ст.1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі\~статтею 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх службових повноважень. За змістом ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано майнову шкоду у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування. Шкодою є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Умовами для покладення на особу обов`язку відшкодувати шкоду є: протиправна поведінка (дія або бездіяльність) особи; шкода як наслідок такої протиправної поведінки; причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду. Згідно зі\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. ст. 58, 59, 212 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на положення\~ст. 22 ЦК України\~для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із роз'ясненнями, наданими у п. 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). Статтею 1192 ЦК України\~передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Суд, враховуючи вказані норми закону, відповідно до вимог статей 10,11,60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності і надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, виходить із того, що діями відповідача [PERSON] ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області було дійсно порушено право позивача, що також підтверджується постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2015 року, яка набула чинності, внаслідок чого позивач просить відшкодувати йому матеріальну шкоду в розмірі 1\~296\~607,70 грн. та моральну шкоду в розмірі 1 296607,70 грн. При цьому суд вважає, що дійсно є підстави щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди з боку [PERSON] ОДПІ м. Харкова. Разом з цим суд зазначає, що розмір збитків позивач зазначає, що він встановлений експертним висновком виготовленого аудиторською фірмою «Бізнес-аудит», але вказаний висновок виготовлений щодо права власності на майно, а не його вартості, та в матеріалах справи відсутній належний висновок щодо вартості вказаного майна, при чому відповідно до акту опису і попередньої оцінки майна від 06.03.2013 року в загальному розмірі 320 647,00 грн. (306\~747,00 грн. +13900,00 грн.), при чому позивачем вказана оцінка оскаржена не була. Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України\~відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно зі ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.\~Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.\~ Відповідно до ч.1 ст. 167 ЦК України, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Відповідно до ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до ст. 174 ЦК України, держава відповідає за своїми зобов'язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення. Згідно з абзацом другим пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України. Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.\~ Вказане відшкодування здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету в межах бюджетних призначень за рішенням суду, що не перевищує суми реальних збитків, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку (ст. ст.\~23,48 Бюджетного кодексу України). Разом з тим для правильного застосування до правовідносин сторін зазначених норм матеріального права необхідно з'ясувати обставини щодо притягнення як відповідача відповідний орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, без установлення яких ухвалити законне й обґрунтоване рішення неможливо. В судовому засіданні, яке відбулось 21.06.2017 року судом було обговорено питання про залучення до участі в справі Державну казначейську службу України та ГУ ДКСУ у Харківській області, але представник позивача [PERSON] не вважала за необхідне залучити вказані органи в якості відповідачів, тому судом було залучено останніх самостійно в якості третіх осіб, а в силу ст. 33 ЦПК України, суд може залучити в якості співвідповідача до участі в справі іншу особу лише за клопотанням позивача. А позивач в своєму позові просить стягнути матеріальну та моральну шкоду з держави в особі [PERSON] ОДПІ м. Харкова, який не є виконавчим органом, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.\~ Разом з тим за змістом ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідачів [PERSON] та ТОВ «Яна» матеріальної та моральної шкоди, то суд відмовляє в даної задоволенні позовної вимоги в розумінні ст. 22 ЦК України, оскільки до суду не надано доказів щодо протиправності їх дій, та п. 4.1 Договорів про відповідальне зберігання передбачена відповідальність за збереження майна, а посилання представника позивача, що незаконні дії відповідачів підлягають у тривалому не виконання рішення суду, то відповідно до постанов державного виконавця виконавче провадження було закрито у звязку з заявою стягувача, тобто позивача по справі, а посилання на закінчення строків давності використання вказаного майна не можуть бути підставою для протиправності їх дій, та посилання на завідомо неправдиву інформацію надану відповідачем [PERSON] до податкової міліції ДПС України є також необгрунтованим, оскільки належних доказів щодо незаконності дій відповідачів [PERSON] та ТОВ «Яна» до суду не надано, тому не має підстав для стягнення з останніх матеріальної та моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі з наведених вище підстав. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed