Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Клок Валентина Володимирівна звернулася за позовною заявою в якій просить визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . В судовому засіданні позовні вимоги представник позивача підтримала. Відповідачі про час розгляду справи повідомлялися на сайті суду ,про причину неявки суд не сповістили. Ухвалою судді від 28.05.2019 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду. Заслухавши пояснення представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи суд находить позов який підлягає задоволенню. Встановлено, що [PERSON] , є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира перейшла у право власності позивачки від її матері - [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 10.05.2012 року № 435, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Мамченко А.А. Після укладення договору дарування квартири від 10.05.2012 року, позивач на прохання свого колишнього чоловіка - [PERSON] , зареєструвала за вказаною адресою - [PERSON] та [PERSON] . Вказана інформація про реєстрацію вказаних вище осіб в зазначеній вище квартирі потверджується згідно довідки № 820 від 25.02.2019 року, яка видана Комунальним підприємством «ЖЕО №1 МРМК». Проте, відповідачі у вказаній квартирі ніколи не проживали, що підтвердив свідок - [PERSON] , який щомісячно за дорученням позивачки оплачував комунальні платежі за дану квартиру, перевіряв справність комунікацій, здійснював нагляд за квартирою, тощо. Разом з тим, комунальні платежі нараховуються на всіх зареєстрованих осіб, що зумовлює позивачку нести додаткові витрати за сторонніх осіб, які в квартирі не проживають та не користуються послугами. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який мас підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців та у відповідності до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із відповідними змінами) роз`яснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Враховуючи, що відповідачі є сторонніми особами для позивачки, за адресою свого місця проживання: [ADDRESS] , ніколи не проживали, мають інше місце проживання, яке позивачу не відоме, а також враховуючи той факт, що відповідачі не сплачують комунальні послуги, які нараховуються на всіх зареєстрованих у квартирі осіб та які зобов`язана сплачувати позивач, а відтак відповідачі втратили право користування жилим приміщенням ,вказаною квартирою. Судові витрати покласти на позивача відповідно до поданої заяви. Оскільки позивач не доплатила судовій збір, тому суд стягує з неї судові витрати на користь держави. На підставі ст.ст.383,391,405 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України»,

Outcome: approved