Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на порушення відповідачем [PERSON] договірних зобов'язань по сплаті коштів за наданий йому кредит, а тому порушує питання про стягнення в солідарному порядку з нього та поручителів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованості в розмірі 19 225,27 доларів США, що еквівалентно 153 609 грн. 89 коп. та судових витрат. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому посилається на те, що вона договір поруки з банком не укладала та його не підписувала, про існування якого їй не відомо, а тому просить визнати його недійсним та стягнути з відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. та судові витрати. Представник позивача в суді позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у позові підстав, проти задоволення зустрічного позову заперечив. Представник відповідачки [PERSON] в суді проти позову заперечила та просила задовольнити зустрічну позовну заяву. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], будучи повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з'явилися. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в загальному порядку. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, 09 жовтня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанком» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 254747 CRED (далі кредитний договір), за яким останній зобов'язувався повернути отримані грошові кошти в сумі 8 000 доларів США у строк до 09 жовтня 2009 року (п.п. 1.1, 1.2., 1.3 та 1.4 кредитного договору), разом зі сплатою процентів в розмірі 26,5 % річних (п. 3.1 кредитного договору). Згідно п. 1.1 кредитного договору позичальник зобов'язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки, штрафи, пеню та винагороду в строки та в розмірі встановлені в договорі. Відповідно до п. 5.10 кредитного договору при порушенні позичальник строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених діючим договором більш ніж на 20 днів позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. 09 жовтня 2008 року, з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором, між Банком та відповідачами за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] (далі поручителі) укладено договори поруки №254747_CRED/n3 та №254747_CRED/n1. Відповідно до п. 2 договорів поруки поручителі відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно п. 4 договорів поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором не виконав, термін сплати коштів порушив. 03 квітня 2013 року позивач направив досудову вимогу, повідомивши відповідачів про необхідність погашення суми боргу. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а в разі порушення боржником цих вимог той, згідно зі статтями 625, 1048 і 1050 ЦК України, повинен сплатити кредиторові суму боргу та проценти встановлені за умовами кредитного договору. Вимогами ст. 549 ЦК України, передбачено обов'язок боржника в разі порушення зобов'язання передати кредиторові грошову суму штрафу у вигляді процентної ставки, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У разі солідарного обов'язку (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку в повному обсязі, відповідно до вимог ч. 1 ст. 543 ЦК України. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Згідно роз'яснень даних у п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі, або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатись як встановлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. З договорів поруки вбачається, що в них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умови договорів (п. 10 ) про їх дію до повного виконанням боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України. Таким чином у позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання щодо повернення кредиту, починаючи з 09 жовтня 2009 року (кінцевий термін виконання основного зобов'язання за кредитним договором) протягом наступних 6 місяців. Таку вимогу до поручителів банк пред'явив лише 03 квітня 2013 року (при направленні досудової вимоги), тобто вже після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку, а тому порука останніх припиняється. Докази пред'явлення позивачем вимоги до поручителів протягом 6 місяців від дня настання строку вимог основного зобов'язання суду не надано. Унаслідок зазначеного поруку [PERSON] та [PERSON] слід визнати припиненою, а тому позовні вимоги висунуті до них задоволенню не підлягають. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене право позивача, що підлягає захистові шляхом примусового виконання грошового зобов'язання разом із стягненням процентів лише з відповідача [PERSON] Вирішуючи питання про визначення розміру стягнення, суд виходить зі змісту позовних вимог та наданих суду розрахунків, зокрема: суми заборгованості за кредитом, яка виникла станом на 14 травня 2013 року та складається з: - заборгованості за кредитом у розмірі 6 323,39 доларів США, - заборгованості по сплаті відсотків у розмірі 11 956,59 доларів США, - штрафу в розмірі 31,29 доларів США. (фіксована частина) та 914 доларів США. (процента складова), що в загальному розмірі становить 119 225,27 доларів США, що за курсом НБУ складає 153 609 грн. 89 коп. та сумнівів у суду не викликає. Крім того, представником позивача представлено документальне підтвердження понесених судових витрат, які слід покласти на відповідача [PERSON] Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню. Що стосується поручителя [PERSON], то згідно висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №2106/2107/14-32 від 08 квітня 2014 року підпис від імені [PERSON], що міститься в рядку «Підпис» графи «Поручитель» в договорі поруки №254747_ CRED/n3 від 09 жовтня 2008 року виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням її підпису. Представник останньої наполягав в суді, що [PERSON] не має ніякого відношення до сторін та їх договірних правовідносин, згаданий договір поруки ніколи не підписувала, з відповідачами не знайома. Відтак [PERSON] за боржника [PERSON] перед банком ніколи не поручалася. Статтею 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як встановлено по справі, відповідачка [PERSON] договір поруки не підписувала, а тому його слід визнати не дійсним з моменту його укладання та зустрічний позов у цій частині задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В той же час, стороною позивача за зустрічним позовом не доведено та в справі відсутні докази того, що [PERSON] завдано моральну шкоду неправомірними діями ПАТ КБ «Приватбанк», а тому в задоволенні зустрічного позову в цій частині слід відмовити. Документально підтверджені витрати, які понесла позивачка за зустрічним позовом згідно вимог ст. 88 ЦПК України слід покласти на ПАТ КБ «Приватбанк». На підставі викладеного і

Outcome: partial