Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON], який представляє інтереси [PERSON] на підставі відповідної довіреності від 30.07.2015 року, діючи в інтересах позивача звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] та Моложавської сільської ради Городнянського району Чернігівської області та просить встановити факт постійного спільного проживання [PERSON] з її матірю [PERSON] з травня 2012 року по 18 червня 2013 року включно в будинку № 54 по вулиці Леніна у селі Невкля Городнянського району Чернігівської області, встановити факт, що [PERSON] прийняла спадщину своєї матері [PERSON], яка померла 18 червня 2013 року у селі Невкля Городнянського району Чернігівської області, шляхом спільного постійного проживання з нею на час відкриття спадщини за адресою : вулиця Леніна, село Невкля Городнянського району Чернігівської області, а також визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом за правом спадкової трансмісії на житловий будинок з побутовими та господарськими спорудами по вулиці Леніна, № 54 у селі Невкля Городнянського району Чернігівської області, зазначені у технічному паспорті на житловий будинок під літерами : А-1 житловий будинок з а-1 верандою, загальною площею 66,3 кв.м., в т.ч. житловою площею 28,5 кв.м., Б-1 сарай, б-1 сарай, В-1 пригребиця із погрібом з шийкою, 1. ворота з хвірткою, 2. огорожа суцільна, 3. колодязь, після смерті її баби [PERSON], яка померла 18 червня 2013 року. Позов обґрунтовується тим, що 18.06.2013 року у с. Невкля Городнянського району Чернігівської області померла баба позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом, яким вона заповіла матері позивача - [PERSON] все належне їй майно, в т.ч. житловий будинок з побутовими та господарськими спорудами по вулиці Леніна, № 54 у селі Невкля Городнянського району Чернігівської області. Про факт існування заповіту, складеного [PERSON], позивачу та членам її родини нічого відомо не було. Матір позивача [PERSON] до нотаріальних органів з заявою про прийняття спадщини [PERSON] звернутись не встигла, так як померла 12 серпня 2013 року, тобто до спливу 6 місяців із дня смерті її матері [PERSON]. Про заповіт ні баба, ні мати за своє життя позивачу та її родині нічого не говорили. 09.12.2013 року тітка позивача [PERSON], яка являється рідною сестрою [PERSON], не повідомивши позивача та її родину про існування заповіту [PERSON] на ім'я [PERSON] подала заяву до Городнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області про прийняття спадщини за законом. Після смерті матері позивача [PERSON] відкрилася спадщина за законом на все належне їй майно. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач, рідний син померлої [PERSON], та чоловік померлої [PERSON]. 11.02.2014 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини її матері. Брат та батько позивача у встановлений законом строк подали заяви нотаріусу про відмову від спадщини. 28.05.2015 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири [ADDRESS], яку вона успадкувала після смерті її матері. 10.03.2015 року позивач отримала від нотаріуса Городнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області рекомендований лист за № 161/02-14 від 12.02.2015 року про відкриття спадщини за законом після смерті [PERSON] за заявою [PERSON]. З цього листа позивачу також стало відомо, що [PERSON] залишила на ім'я [PERSON] заповіт, яким заповіла їй все належне майно. Виходячи з положень ст. 1276 ЦК України, спадкоємцями за законом за правом спадкової трансмісії після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON] та її діти син - [PERSON] та донька позивач. У звязку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини брат позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Городнянський районний суд Чернігівської області рішенням від 14.05.2015 року в задоволенні позову [PERSON] відмовив через відсутність поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини. Разом з тим, під час розгляду даної справи в судовому засіданні було встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] її донька [PERSON] постійно проживала разом з нею, хоча залишалася прописаною за адресою : [ADDRESS]. Підтвердженням цього факту являється відповідна довідка виконкому Моложавської сільської ради Городнянського району Чернігівської області. Однак звернутися до Городнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області з заявою про прийняття спадщини за правилами спадкової трансмісії на підставі довідки виконкому Моложавської сільської ради позивач не може, так як за заявою [PERSON] в нотаріальній конторі заведена спадкова справа про прийняття нею спадщини за законом після смерті [PERSON] та між ними є спір щодо успадкування належного спадкодавцю майна. Свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] після смерті її матері [PERSON] до цього часу нотаріусом не видавалось. У червні 2015 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про оформлення спадщини за правом спадкової трансмісії після смерті 18 червня 2013 року [PERSON]. Листом від 02.07.2015 року приватний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилося після смерті її баби [PERSON] та запропонувала звернутися до суду з заявою про встановлення факту прийняття спадщини померлої баби її матір'ю [PERSON], або ж з позовною заявою про визнання за позивачем права власності на майно, що належало її бабі. Зазначені обставини є перепоною для вступу позивачем у спадщину після смерті її баби [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, а також зважаючи на той факт, що мати позивача [PERSON] на день смерті своєї матері [PERSON] постійно проживала разом з нею і відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла її спадщину, а позивач є єдиним спадкоємцем за законом за правом спадкової трансмісії, тільки позивач має право успадкувати належний її бабі житловий будинок і оформити своє право власності на нього. Ухвалою судді від 26 серпня 2015 року відкрито провадження в зазначеній справі. Позивач [PERSON] у судовому засіданні у повному обсязі підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Підтвердила обставини, викладені в позовній заяві в обґрунтування заявлених позовних вимог. Вказала, що її баба [PERSON] проживала в [INFO]. За рік до своєї смерті баба осліпла та потребувала стороннього догляду. Протягом двох років її матір [PERSON] здійснювала догляд за своєю матірю [PERSON]. В цей період [PERSON] з певною періодичністю їздила до баби в село та здійснювала за нею догляд. Останні шість місяців перед смертю стан здоровя [PERSON] значно погіршився, а тому [PERSON] повністю переїхала жити до матері в с. Невкля, де постійно проживала з нею останні шість місяців та здійснювала за нею догляд. На день смерті [PERSON] її матір [PERSON] була разом з бабою. Через необхідність постійного проживання з [PERSON]Д, матір забрала з собою всі документи, свої речі та пенсійні картки і переїхала жити в с. Невкля. Додому в м. Чернігів матір приїздила лише на один день за пенсією, але навіть це траплялось не кожного місяця. Рідна сестра її матері та донька [PERSON] [PERSON] також приїздила в с. Невкля та допомагала матері доглядати за бабою, але на відміну від [PERSON] вона там постійно не жила. [PERSON] періодично проживала в с. Невкля, влітку могла жити в селі і місяць, коли збирали ягоди та гриби, а [PERSON] жила в селі з бабою постійно. Новий 2013 рік матір також зустрічала з [PERSON] в селі. Про існування заповіту [PERSON] її матір нічого не знала. Після смерті [PERSON] вона також не знала про існування заповіту [PERSON] на користь її матері. Її тітка [PERSON] про заповіт їй нічого не казала, як і не казала про те, що збирається оформлювати у нотаріуса спадщину після смерті [PERSON]. Після отримання листа від нотаріуса вона телефонувала [PERSON], але остання сказала, що про заповіт вона нічого не знає. Пізніше [PERSON] сказала, що заповіт [PERSON] вона викинула, так як [PERSON] померла. Потім [PERSON] сказала, що вона знайде заповіт [PERSON], на її неодноразові питання з цього приводу [PERSON] казала, що вона шукає заповіт. Спочатку з [PERSON] вони домовились поділити спадщину [PERSON] порівну, але потім тітка зателефонувала і сказала, що ділитись спадщиною вона не збирається. Свою позицію [PERSON] обґрунтовувала тим, що вона рідна донька [PERSON], а тому позивач та її рідні до спадщини [PERSON] ніякого відношення не мають. Закінчилось все тим, що [PERSON] стала робити ремонт в будинку, який на праві власності належав [PERSON]. Коли ж вона приїхала в с. Невкля, то тітка взагалі не пустила її в будинок і сказала забиратись геть. За життя [PERSON] завжди казала, що свою спадщину залишить [PERSON], оскільки саме вона постійно доглядала та жила з бабою. Представник позивача [PERSON], який представляє інтереси [PERSON] на підставі відповідної довіреності від 30.07.2015 року, у судовому засіданні у повному обсязі підтримав заявлені ним в інтересах позивача позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Підтримав пояснення позивача [PERSON] надані в судовому засіданні в обґрунтування заявлених позовних вимог. Відповідач [PERSON] предявлений позов не визнала у повному обсязі та заперечувала з приводу його задоволення. Зазначила, що вона вже девять років на пенсії і весь цей час їздила до матері [PERSON] та допомагала їй по господарству. Десь за два роки до смерті [PERSON] втратила зір. Не заперечує того факту, що сестра [PERSON] проживала разом з матірю та доглядала її, але вона теж як і сестра проживала разом з [PERSON]. Коли сестрі треба було поїхати в м. Чернігів, то з матірю залишалась вона. Іноді сестра їздила і була в Чернігові близько тижня. Загалом вони з сестрою проживали в с. Невкля разом з матірю однаково. Взимку, коли її не було, з матірю жила [PERSON], а бували такі періоди, що вони з сестрою жили та доглядали за матірю разом. Влітку вона постійно жила з матірю з квітня по жовтень, взагалі влітку вони з сестрою та матірю жили в селі втрьох, взимку їздила до матері на вихідні з періодичністю один раз на два тижні. Коли матір померла вона також в той момент була в с. Невкля. Після смерті матері вона залишилась проживати в с. Невкля та доглядати господарство. Зібравши необхідні документи, вона звернулась до нотаріуса щодо оформлення спадщини після смерті матері. При цьому, коли вона збирала документи, то спілкувалась з позивачем і казала їй, що збирається оформлювати документи на будинок. Про заповіт матері вона дізналась, коли оформлювала документи у нотаріуса. До цього про заповіт [PERSON] вона нічого не знала та знайшла його тільки через півтора року після смерті матері. Представник відповідача [PERSON], який представляє інтереси [PERSON] на підставі відповідної довіреності від 17.04.2015 року, у судовому засіданні предявлений позов не визнав у повному обсязі та заперечував з приводу його задоволення. Обґрунтовуючи позицію відповідача по суті заявлених позовних вимог послався на свої письмові заперечення на позовну заяву, надані суду. З письмових заперечень ( а.с. 51 ) вбачається, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки виходячи з листа ВССУ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо в паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. Разом з тим, [PERSON] була зареєстрована та проживала в м. Чернігів з 1989 року по день смерті. Будь-яких відомостей про те, що дана особа офіційно змінювала своє місце проживання до суду не надано, як і не надано доказів про те, що у паспорті [PERSON] відсутня відмітка про місце реєстрації особи. Крім того, виходячи з положень ст. 1276 ЦК України після смерті [PERSON] позивач повинна була звернутися до нотаріальної контори у 4-х місячний строк, який залишився після смерті її матері, з заявою про прийняття спадщини також і після смерті своєї баби, а не тільки з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Однак позивач цього не зробила. Представник відповідача [PERSON] також звертає увагу суду, що при розгляді справи за позовом брата позивача [PERSON] про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивач подала до суду заяву про те, що вона спадщину після смерті своєї баби [PERSON] не приймала та приймати не буде. Також позивачем не надано до суду відмову нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], тобто офіційну відмову у вчиненні нотаріальної дії, яку б вона могла оскаржити в судовому порядку. Тобто, позивач фактично порушує процесуальний порядок звернення до суду, оскільки вона б могла оскаржити таку відмову. Разом з тим, позивач у своїй позовній заяві щодо встановлення юридичного факту прийняття спадщини її матірю суперечить вимогам ст. 1276 ЦК України, оскільки дана стаття регламентує спадкову трансмісію, що застосовується до померлих осіб, які не встигли прийняти спадщину, а позивач вказує, що фактичним проживанням з первісним спадкоємцем її покійна мати прийняла спадщину. Представник відповідача Моложавської сільської ради Городнянського району Чернігівської області [PERSON], яка обіймає посаду секретаря сільської ради, у судовому засіданні предявлений позов визнала частково та вказала, що сільська рада визнає та не заперечує проти встановлення відповідних фактів, а щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно, то вважає, що позивачу має належати 1/2 частина спірного житлового будинку. Пізніше до суду надійшла письмова заява Моложавської сільської ради Городнянського району Чернігівської області від 22.09.2015 року за вих. № 200 з проханням продовжити розгляд справи за відсутності представника сільської ради, позовні вимоги [PERSON] сільська рада визнає у повному обсязі. Будучи присутньої на першому судовому засіданні представник Моложавської сільської ради Городнянського району Чернігівської області [PERSON] підтвердила, що починаючи з травня 2012 року сестри [PERSON] та [PERSON] періодично проживали в [INFO] разом з їх матірю [PERSON]. У цей час вони змінювали одна одну. Однак все одно більше з матірю жила [PERSON], а [PERSON] лише змінювали її, коли та на кілька днів відїздила до м. Чернігова. Саме [PERSON] брала на себе від матері довіреність в сільській раді, також саме вона зверталась, коли мати хворіла. Вони обидві любили і доглядали матір та на момент смерті матері вони обидві були біля неї. [PERSON] перед смертю зовсім осліпла та потребувала постійного стороннього догляду. Підтверджує той факт, що [PERSON] з січня 2013 року постійно проживала разом зі своєю матірю [PERSON] в будинку останньої в с. Невкля та здійснювала за нею догляд. Вона надала позивачу відповідну довідку на підтвердження цього факту. Аналогічну довідку вона надала і відповідачу [PERSON], оскільки їй шкода їх обох. Відомості у цих довідках відповідають дійсності. Разом з тим, все ж таки саме [PERSON] останні півроку перед смертю матері постійно жила разом з матірю та доглядала її. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, в судове засідання не зявилась, надала до суду письмову заяву від 31.08.2015 року за вих. № 01-16/210 з проханням розглянути справу без її участі ( а.с. 94 ). Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Городнянська районна державна нотаріальна контора Чернігівської області, про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, представники третьої особи в судове засідання не зявився, про причини неявки представника суд не повідомлено, від третьої особи до суду не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі. Неявка в судове засідання третьої особи від якої не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі відповідно до положень ст.ст. 36, 169 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи ( а.с. 63, 97, 137 ). Треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] та [PERSON] про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, в судове засідання не зявились, про причини своєї неявки суд не повідомили, від третіх осіб до суду не надійшло повідомлень про згоду на участь у справі. Неявка в судове засідання третьої особи від якої не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі відповідно до положень ст.ст. 36, 169 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи ( а.с. 66-67, 143-144 ). Суд, зясувавши позицію сторін по суті заявлених позовних вимог та заслухавши пояснення учасників судового засідання з цього приводу, заслухавши показання свідків, дослідивши в судовому засіданні усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] померла 18 червня 2013 року у віці 89 років у с. Невкля Городнянського району Чернігівської області, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 254868 ( а.с. 13 ). Стаття 1120 ЦК України передбачає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлої. [PERSON] відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою ( частина третя статті 46 цього Кодексу ). Таким чином, чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] являється 18 червня 2013 року, тобто день її смерті. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом на все належне їй майно. З дослідженого в судовому засіданні заповіту від 03.02.2000 року встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, яке до дня смерті буде їй належати, де б воно не знаходилося і в чому б воно не заключалося і все те, на що вона по Закону буде мати право, [PERSON]. Заповіт складений та посвідчений 03.02.2000 року сільським головою Моложавської сільської ради Городнянського району Чернігівської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 04 ( а.с. 16 ). До складу спадщини [PERSON] входить житловий будинок з побутовими та господарськими спорудами, що розташований за адресою : Чернігівська область Городнянський район с.Невкля, вул. Леніна, буд. 54, який за життя належав їй на праві власності, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 07.05.2012 року, витягом про державну реєстрацію прав в Городнянському РГ БТІ від 07.05.2012 року № 34037170 ( а.с. 120-121 ). [PERSON] являється рідною донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯЛ № 620425 та повторним свідоцтвом про шлюб серії І-ЕЛ № 078514 ( а.с. 14-15 ). Після смерті [PERSON] [PERSON], як спадкоємець за законом, 09.12.2013 року звернулась до Городнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області з відповідною заявою про прийняття спадщини за законом померлої [PERSON]. 09.12.2013 року була заведена спадкова справа № 213/2013 до майна [PERSON], яка померла 18.06.2013 року. За запитом нотаріуса Моложавська сільська рада Городнянського району Чернігівської області надала копію заповіту [PERSON] від 03.02.2000 року на користь [PERSON]. 12.02.2015 року нотаріус, враховуючи положення ст. 1276 ЦК України, листами повідомила [PERSON] та [PERSON] про можливість переходу до них права на спадкування відповідної частки спадщини [PERSON], а також про пропуск ними встановленого законом 6-ти місячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свідоцтва про право на спадщину по вищезазначеній спадковій справі не видавалися ( а.с. 98-115 ). Також судом встановлено, що [PERSON] померла 12 серпня 2013 року у віці 58 років у м. Чернігів, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 218125 ( а.с. 12 ). Після її смерті відкрилася спадщина за законом на все належне їй майно. Спадкоємцями за законом першої черги щодо майна померлої [PERSON], відповідно до ст. 1261 ЦК України, являються рідна донька померлої [PERSON], рідний син померлої [PERSON] та чоловік померлої [PERSON]. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] 11.02.2014 року була заведена спадкова справа № 4/2014 до майна [PERSON], яка померла 12.08.2013 року. Спадкоємці за законом [PERSON] та [PERSON] 11.02.2014 року надали нотаріусу заяви про відмову від спадщини за законом на користь дочки спадкодавця [PERSON]. 28.05.2015 року приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] видала [PERSON] як спадкоємцю [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] ( а.с. 69-92 ). Частина 1 ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно приписів ч. 1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім прав на прийняття обовязкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців ( спадкова трансмісія ). У даному випадку спадкоємець за заповітом щодо майна померлої [PERSON] її донька [PERSON] померла 12.08.2013 року, тобто після відкриття спадщини матері. У разі якщо [PERSON] за життя не встигла прийняти спадщину померлої матері, право на прийняття належної їй частки спадщини мало б перейти до її спадкоємців ( спадкова трансмісія ), а саме її чоловіка [PERSON], та двох її дітей [PERSON] та [PERSON]. Останні у даному випадку мали б право на прийняття спадщини [PERSON] на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо ж строк, що залишився менший як три місяці, він був би подовжений до трьох місяців, як то передбачено ст. 1276 ЦК України. Разом з тим, ч. 3 ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З довідки виконкому Моложавської сільської ради Городнянського району Чернігівської області від 24.03.2015 року за вих. № 276 встановлено, що на день смерті [PERSON], яка померла 18.06.2013 року, за адресою : Чернігівська область Городнянський район с. Невкля, вул. Леніна, буд. 54, була зареєстрована лише вона одна ( а.с. 24 ). При цьому з довідки виконкому Моложавської сільської ради Городнянського району Чернігівської області від 18.05.2015 року за вих. № 547 вбачається, що [PERSON] з травня 2012 року обрала своїм постійним місцем проживання ( без реєстрації ) будинок своєї матері [PERSON] по вулиці Леніна, 54 в с. Невкля Городнянського району Чернігівської області, де постійно проживала з нею по день її смерті 18.06.2013 року включно та здійснювала за нею щоденний догляд у звязку з її похилим віком та втратою матірю зору, вела домашнє господарство, порала город ( а.с. 25 ). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка на момент виникнення спірних правовідносин працювала на посаді голови Моложавської сільської ради, показала, що жителька с. Невкля [PERSON] останні роки свого життя через стан здоровя не могла за собою доглядати та вести домашнє господарство. Дві її рідні доньки [PERSON] та [PERSON] останні два роки перед її смертю проживали разом з матірю та здійснювали за нею догляд. Підтверджує той факт, що [PERSON] протягом останніх шести місяців перед смертю [PERSON] постійно проживала разом з матірю в її будинку в с. Невкля та здійснювала за нею догляд. Щодо оформлення заповіту [PERSON] вказала, що до неї приходила [PERSON] та просила прийти до матері, яка хотіла скласти заповіт. Зазначила, що в ході розмови з [PERSON] остання підтвердила, що вона знала про існування заповіту матері та її внутрішню волю на розпорядження у разі смерті належним їй майном. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що вона була сусідкою [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] вдвох як по черзі так і разом проживали разом з матірю та доглядали за нею. Сказати, що вони постійно протягом останніх півроку перед смертю [PERSON] проживали разом з нею вона не може, оскільки не контролювала їх. Однак підтверджує, що часто бачила як одну, так і другу у матері, а також бачила їх там разом. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що [PERSON]Д, осліпла десь за два роки до своєї смерті. Рідні доньки останньої [PERSON] та [PERSON] весь цей час не залишали матір одну, вони проживали з матірю та періодично міняли одна одну. Коли була можливість сестри жили з матірю в її будинку вдвох. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка проживає в м. Чернігові по сусідству з сімєю [PERSON], показала, що [PERSON] весь час поки працювала їздила до матері в село на вихідні. Після того як її матір осліпла [PERSON] переїхали жити в село до матері і постійно там проживала та доглядала матір. Вдома [PERSON] зявлялась дуже рідко і не більше ніж на день. [PERSON] взяла на себе догляд за матірю. Підтверджує факт постійного проживання [PERSON] з весни 2012 року разом з матірю в її будинку в с. Невкля до моменту смерті матері. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що приблизно весною 2012 року [PERSON] приїхала в с. Невкля та здійснювала догляд за хворою матірю. У [PERSON] став сильно погіршуватися зір та останні півроку вона взагалі не виходила з будинку. Підтверджує той факт, що [PERSON] з весни 2012 року і по день смерті [PERSON] постійно проживала разом з нею та здійснювала за нею догляд. Пункт 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачає, що в разі якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, в тому числі факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. При цьому справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], розглянувши усне звернення [PERSON] щодо можливості оформлення спадщини після смерті 18.06.2013 року [PERSON], своїм листом від 02.07.2015 року за вих. № 02-17/161 повідомила, що у разі звернення позивача щодо оформлення спадщини після смерті [PERSON], яку прийняла, але не оформила [PERSON], нотаріус буде вимушена відмовити їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилося після смерті [PERSON], оскільки у нотаріуса відсутні правові підстави для встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті 18.06.2013 року її матері [PERSON]. Позивачу запропоновано звернутися до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті її матері [PERSON] або ж з позовною заявою про визнання за позивачем права власності на майно, що належало [PERSON] в порядку спадкування ( а.с. 27 ). У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що в разі якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України ( в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин ) місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому ( гуртожиток, готель тощо ), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Норма ч. 6 ст. 29 ЦК України передбачає, що фізична особа може мати кілька місць проживання. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні. Зокрема, частиною 2 статті 2 Закону передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Системний аналіз зазначених норм права дає підстави зробити висновок про те, що відсутність реєстрації [PERSON] за місцем проживання [PERSON] на день її смерті сама по собі не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В такому випадку слід виходити з наявності чи відсутності належних та допустимих доказів заявленого до встановлення факту. Згідно частини 1 статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи ( причини пропуску строку позовної давності тощо ) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач, доводячи факт постійного проживання її матері [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, посилається на те, що [PERSON] у звязку з погіршенням стану здоровя матері, втратою останньою зору та потребою в постійному догляді та допомозі, спочатку періодично приїздила до доглядала матір, а останні шість місяців перед смертю [PERSON] повністю переїхала та стала постійно проживати разом з матірю в її будинок по вул. Леніна, 54 в с. Невкля Городнянського району Чернігівської області. Весь цей час [PERSON] здійснювала щоденний догляд за матірю, вела домашнє господарство, порала город. Слід зазначити, що відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала того факту, що [PERSON] втратила зір та потребувала стороннього догляду, який здійснювала як [PERSON], так і вона. При цьому відповідач не заперечувала того, що [PERSON] проживала разом з матірю та доглядала її, як сама, так і разом з нею. Таким чином, визнані відповідачем [PERSON] вищевказані обставини не підлягають доказуванню, що передбачено ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Факт постійного проживання [PERSON] разом з її матірю [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою : Чернігівська область Городнянський район с. Невкля, вул. Леніна, буд. 54 підтверджений в суді свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON] та фактично підтверджений свідками [PERSON] та [PERSON], які проживають по сусідству і добре знали покійну [PERSON] та її доньку [PERSON] та їх сімейні відносини. Зазначені докази відповідають вимогам належності та допустимості, визначеним ст. ст. 58, 69 ЦПК України, та не спростовані відповідачами. Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини є доведеним, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог позивача про встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини своєї матері [PERSON], то у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» чітко вказано, що в разі якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємцю слід звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини. Положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України прямо передбачають, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно встановлення судом факту постійного проживання [PERSON] разом зі своєю матірю на час відкриття спадщини свідчить про те, що вона прийняла спадщину померлої матері і додаткового встановлення судом цього факту не потребується. При цьому докази, які б вказували на те, що [PERSON] протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, заявила про відмову від спадщини [PERSON] відсутні. З огляду на викладене, в задоволенні цієї вимоги позивача слід відмовити у звязку з її безпідставністю. Щодо позовних вимог позивача про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом за правом спадкової трансмісії слід зазначити наступне. В абзаці 2 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У своєму листі-відповіді позивачу приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] вказала, що єдиною причиною неможливості видачі їй свідоцтва про право на спадщину являється відсутність у нотаріуса правових підстав для встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті її матері [PERSON]. При цьому, право власності [PERSON] на спадкове майно, а саме спірний будинок, зареєстровано у встановленому законом порядку та підтверджується відповідними правовстановлюючими документами, які оформлені належним чином. Встановлення судом факту спільного проживання [PERSON] разом з її матірю [PERSON] на час відкриття спадщини дає позивачу можливість у визначеному законом порядку звернутись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та набути право власності на майно в порядку спадкування. Натомість судом встановлено, що позивач взагалі не зверталась до нотаріуса з письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Нотаріусом відповідна заява позивача не розглядалась, письмова відмова нотаріуса в оформленні права на спадщину позивачу не видавалась, а тому вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом за правом спадкової трансмісії є передчасними та задоволенню не підлягають. Крім того, вказані вимоги суперечать змісту фактів, які позивач просить суд встановити, та є взаємовиключними, оскільки спадкування за правом спадкової трансмісії може мати місце в тому випадку якщо спадкоємець за заповітом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти. Натомість позивач в судовому засіданні при цьому доводила факт спільного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і відповідно прийняття спадкоємцем спадщини померлого. Також суд приходить до висновку, що визначений позивачем у позовній заяві відповідач Моложавська сільська рада Городнянського району Чернігівської області, яка являється органом місцевого самоврядування, не є належним відповідачем у справі. У судовому засіданні встановлено, що спадщину померлої [PERSON] прийняла її донька [PERSON] та саме між нею та позивачем є спір щодо успадкування належного спадкодавцю [PERSON] майна і про це прямо зазначено у позові. Вимога позивача про встановлення відповідного факту безпосередньо впливає на спадкові права й обов'язки [PERSON] через це між ними і існує спір і саме [PERSON] є належним відповідачем у даній справі. Натомість в ході судового розгляду справи ні позивач, ні її представник так і не вказали з огляду на що відповідачем у справі визначена сільська рада, яким чином вона порушує права, свободи чи інтереси позивача, та яке відношення має до цієї справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог [PERSON] до Моложавської сільської ради Городнянського району Чернігівської області слід відмовити. Стаття 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З огляду на часткове задоволення позову [PERSON] судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial