Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просив в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 30 жовтня 2013 року в сумі 45.000,00 доларів США, звернути стягнення на збірно-розбірний павільйон площею 23,09 кв.м.. що належить на праві власності [PERSON] та визнати за позивачкою на нього право власності. Свої вимоги представник позивача обґрунтував наступним. 30.10.2013 року позивачка передала в борг відповідачу грошову суму у розмірі 45.000.00 (сорок п'ять тисяч) доларів США, що в еквіваленті складало 369.000,00 (триста шістдесят дев'ять тисяч) гривень, про що було складено розписку [PERSON], відповідно до якої він зобов'язався повернути зазначену грошову суму протягом 6 (шести) місяців, але не пізніше 30.04.2014 року. Однак, до тепер кошти не повернув. Заочним рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 27.08.2014 року по позов [PERSON] було задоволено та стягнуто з [PERSON] на її користь суму боргу у розмірі 45.000 доларів США. В судове засідання відповідач не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений (ч. 9 ст. 74 ЦПК України), про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність та заперечень на позов до суду не надав. Представник позивача, до суду, до судового засідання надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутністю заочно, викладене в позовній заяві підтримує в повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалив заочно розглядати справу у відсутності належно повідомленого відповідача без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом. Суд, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, дійшов висновку про можливість задоволення позову, виходячи із нижче викладених підстав. Як випливає з матеріалів справи, 30.10.2013 року [PERSON] передала в борг [PERSON] грошову суму у розмірі 45.000.00 (сорок п'ять тисяч) доларів США, що на день передачі коштів складало 369.000,00 (триста шістдесят дев'ять тисяч) гривень, про що була укладена розписка [PERSON], відповідно до якої він зобов'язався повернути зазначену грошову суму протягом 6 (шести) місяців, але не пізніше 30.04.2014 року. Зазначених дій щодо повернення вищевказаної суми по теперішній час [PERSON] не здійснив. На прохання позивачки повернути кошти, відповідач відповів відмовою, почав уникати подальшої зустрічі та переховуватись від неї. Кошти відповідач отримав для придбання збірно-розбірного павільйону та укладення договору з ТОВ «Промтоварний ринок» про надання торгового місця [NUMBER] на промринку смт. Авангард. У зв'язку з цим, [PERSON] звернулася до Приморського районного суду міста Одеси з позовом про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 27.08.2014 року по цивільній справі № 522/13242/14-ц позов [PERSON] було задоволено та стягнуто з [PERSON] на її користь суму боргу у розмірі 45.000,00 доларів США, що еквівалентно 369.000,00 грн. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Статтею 217 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. На підставі ст. ст. 4, 6, 8, 10-11, 15, 58, 60, 109, 209, 212-215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved