Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 21.10.2019 року позов [PERSON] до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, третя особа - Ліквідаційна комісія ДП «Селидіввугілля», про визнання наказу незаконним та поновлення на роботі, задоволено та поновлено позивача на посаді генерального директора ДП «Селидіввугілля». В подальшому постановою Донецького апеляційного суду від 13.02.2020 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано та в задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного Суду від 13.01.2021 року постанову апеляційної інстанції від 13.02.2020 року скасовано та справу передано на новий розгляд до апеляційної інстанції. Постановою Донецького апеляційного суду від 14.05.2021 року [PERSON] поновлено на посаді генерального директора ДП «Селидіввугілля» з 12.12.2018 року. За цей час вимушеного прогулу позивачу повинно бути сплачено середній заробіток, але він не має доступу до приміщення підприємства. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. В подальшому, представником позивача надано суду письмовий розрахунок середнього заробітку, згідно якого середньоденний заробіток позивача складає 5486,48 грн., а тому просить стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 3 423 563,52 грн. Процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2021 головуючим суддею у справі визначено Черкова В.Г. Ухвалою суду від 18.05.2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. До суду надійшло клопотання представника відповідача про перехід зі спрощеного позовного провадження до загального. Ухвалою суду від 17.06.2021 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження в розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 25.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначений розгляд справи по суті. До суду надійшло клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 26.08.2021 року у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі відмовлено. В матеріалах справи є клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представників. Представник відповідача не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Раніше у справі подавав клопотання та заяви. Відзив не поданий. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 21.10.2019 року у справі № 242/3602/19 позов [PERSON] до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, третя особа - Ліквідаційна комісія ДП «Селидіввугілля», про визнання наказу незаконним та поновлення на роботі, задоволено та поновлено позивача на посаді генерального директора ДП «Селидіввугілля». Постановою Донецького апеляційного суду від 13.02.2020 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано та в задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного Суду від 13.01.2021 року постанову апеляційної інстанції від 13.02.2020 року скасовано та справу передано на новий розгляд до апеляційної інстанції. Постановою Донецького апеляційного суду від 14.05.2021 року рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21.10.2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано незаконним наказ від 12.12.2018 року № 119 к/к про звільнення [PERSON] з посади генерального директора ДП «Селидіввугілля» та поновлено [PERSON] на посаді генерального директора ДП «Селидіввугілля» з 12.12.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною четвертою статті 81 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. В постанові апеляційної інстанції від 14.05.2021 було вказано, що ДП «Селидіввугілля» до участі в справі № 242/3602/19 як співвідповідач не залучено, клопотань про його залучення співвідповідачем за цим позовом позивач не заявляв, що є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків (постанова Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18). Судом встановлено, що постановою Донецького апеляційного суду від 14.05.2021 року [PERSON] поновлено на посаді генерального директора ДП «Селидіввугілля» з 12.12.2018 року, наказ про поновлення позивача на посаді суду не наданий, тому період часу з 12.12.2018 по 21.10.2021 є часом вимушеного прогулу, за який підлягає стягненню середній заробіток. В той же час, суд не погоджується з розрахунком середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що наданий представником позивача, у зв`язку з наступним. Порядок визначення суми середнього заробітку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядок), абзацом 3 п. 2 якого передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Так, з копії розрахункових листів позивача за жовтень 2018 року та листопад 2018 року (два місяці, які передували звільненню в грудні 2018 року) вбачається, що в жовтні 2018 року йому було нарахована заробітна плата у розмірі 9059,63 грн., з якої оклад за 2 дні складає 2 303,91 грн., а решта - оплата лікарняних; в листопаді 2018 року - 34 832,21 грн., з яких оклад за 6 днів складає 6911,73 грн., а решта - відпускні. Згідно розділу 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема - одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо), тому розміри лікарняних та відпускних не повинні враховуватися при обчисленні середньої заробітної плати. Із викладеного слідує, що позивачу було сплачено у жовтні 2018 року за 2 робочі дні заробітну плату у розмірі 2 303,91 грн., а в листопаді 2018 року за 6 робочих днів - 6 911,73 грн., тому середньоденна заробітна плата позивача на вказані місяці складає 1 272,59 грн. (2 303,91 грн. + 6 911,73 грн./8 днів). У зв`язку з цим на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, який складає: кількість робочих днів 2018 року з 12.12.2018 року (час звільнення) + кількість робочих днів 2019 року + кількість робочих днів 2020 року + кількість робочих днів 2021 року по 21.10.2021 року (час ухвалення рішення) Х середньоденну заробітну плату, тобто - (12 днів + 250 днів + 251 день + 200 днів) Х 1 272,59 грн. = 893 602,9 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В позовній заяві представником позивача вказано, що попередній розрахунок витрат, пов`язаних з розглядом справи, складає 10000 грн. (гонорар адвоката), але жодного доказу на підтвердження понесених витрат не надає, тому в цій частині слід відмовити. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 908 грн., тому враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про, зокрема: поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial