Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за довіреністю Гребенюк О.С. звернувся до суду 10.02.2021 з указаним позовом та просив стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № SAMDN50000057597128 від 03.06.2019, станом на 10.12.2020, у загальному розмірі 147632,43 грн та судові витрати в розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування пред`явлених вимог вказав, що 07.02.2012 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання заяви б/н, згідно з якою позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування ним. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, у наслідок чого утворилася заборгованість. Відповідач [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 03.06.2019 уклали додаткову угоду № SAMDN50000057597128, відповідно до умов якої банком здійснюється анулювання частини заборгованості у разі здійснення [PERSON] платежу за кредитом у розмірі та строки, зазначені в п. 1.5.1 Додаткової угоди. Строк повернення кредиту визначений у п. 1.3 Додаткової угоди, а саме до 25.12.2019. Однак, відповідач не виконав свої зобов`язання за договором, у результаті чого, станом на 10.12.2020 виникла заборгованість у розмірі 147632,43 грн, яка складається з заборгованості: за відсотками за користування кредитом у розмірі 2187,13 грн та за пенею - 145445,30 грн, яку представник позивача просив стягнути з [PERSON] . Представник позивача правом на участь у судовому засіданні не скористався, просив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, за відсутності представника, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.19). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав частково, просив зменшити розмір пені. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 07.02.2012 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке змінило найменування на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.16-17) та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви, у якій зазначено, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - кредитний договір), що підтверджується підписом відповідача у заяві, а також, що він ознайомлений та погодився з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 5). Кредитування [PERSON] здійснювалося за умовами кредитної картки «Універсальна» (а.с.5). Через невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором від 07.02.2021 виникла заборгованість, яка станом на 03.06.2019 складала 171726,59 грн (п. 1.1 додаткової угоди, а.с.6). З метою створення сприятливих умов для виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором від 07.02.2012, між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 03.06.2019 укладено Додаткову угоду № SAMDN50000057597128 (а.с.6). Умовами зазначеної угоди передбачено, що банк здійснює анулювання заборгованості, яка виникла в період з дати надання клієнтові кредиту до 03.06.2019, а саме здійснення прощення пені 139700,74 грн, штрафу 2192,76 грн (п. 1.2). Строк повернення кредиту визначено 25.12.2019 (п. 1.3). Відсоткова ставка за кредитом становить 0,01% (а.с.1.4). За умовами договору клієнт зобов`язується здійснити платіж на погашення заборгованості по договору у розмірі не менше 4474,96 грн та у строк не пізніше 03.06.2019. Подальше погашення заборгованості здійснюється клієнтом шляхом здійснення платежів у розмірі 4226,35 грн до 25 числа кожного місяця протягом 6 місяців. Розмір останнього щомісячного платежу складає 4226,38 грн (п.1.5.1, 1.5.2,а.с. 6). Однак, [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконував, заборгованість у повному обсязі не сплачував, у зв`язку з чим, умова про прощення частини заборгованості, передбачена п. 1.2 та умова про зміну відсоткової ставки, передбачена п. 1.4 угоди застосуванню не підлягають, про що зазначено в Додатковій угоді від 03.06.2019, з умовами якої [PERSON] ознайомлений, про що свідчить підпис останнього на звороті (а.с.6). Станом на 10.12.2020 у [PERSON] перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виникла заборгованість у загальному розмірі 147632,43 грн, з яких 2187,13 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 145445,30 грн - заборгованість за пенею. Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку. Вирішуючи спір у межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієїглави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цьогоКодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, різновидами якої є штраф та пеня (ст.549 ЦК України). Імперативним приписом ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання перед [PERSON] за кредитним договором від 07.02.2012 виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, що підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів, про що відповідач не заперечував. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати їх повернення. Натомість, позичальник свої зобов`язання не виконувала належним чином, допускаючи їх прострочення, в результаті чого станом на станом на 10.12.2020 утворилася заборгованість, яка складає 147632,43 грн та включає заборгованість: 2187,13 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 145445,30 грн. заборгованість за пенею, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4). Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до вимог частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд визнає у межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, ураховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між інтересами сторін у справі, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України). Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 21.04.2021 у справі № 760/4105/14-ц, провадження № 61-3976св19). Цивільні відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. При вирішенні спору між сторонами з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором, суд враховує, що [PERSON] не мав наміру ухилятися від виконання грошового зобов`язання перед банком, частково заборгованість сплачував, уклавши додаткову угоду 03.06.2019, частково здійснював платежі відповідно до графіку погашення (а.с.7,9), заборгованість за тілом кредиту відсутня взагалі, тому суд вважає доцільним зменшити розмір неустойки за додатковою угодою до Договору № SAMDN50000057597128 від 03.06.2019 до 10000,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: partial