Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на порушення відповідачкою [PERSON] договірних зобов'язань по сплаті коштів за наданий їй кредит, а тому, уточнивши позовні вимоги, порушує питання про стягнення в солідарному порядку з неї та поручителя [PERSON] заборгованості в розмірі 96 815 грн. 37 коп. та судових витрат. Представник позивача в суд позов підтримав та просив його задовольнити з викладених у ньому підстав. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечила, посилаючись на те, що кредитний договір вона підписувала на інших умовах, а видатковий касовий ордер взагалі не підписувала, грошові кошти отримувала за іншим договором. Крім того просила застосувати строк позовної давності, який вважала пропущеним. Відповідачка [PERSON], будучи повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не з'явилася. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в загальному порядку. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, 22 листопада 2008 року між Кредитною спілкою «Всеукраїнське народне кредитне товариство» та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір №КТ044-055-09 «Ретро Кредит» (далі кредитний договір), за яким остання зобов'язувалася повернути отримані грошові кошти в сумі 24 200 грн. у строк до 22 листопада 2011 року (п. 1.1, п. 1.2 кредитного договору), разом зі сплатою процентів в розмірі 60 % річних (п. 4.2.1 кредитного договору). В суді відповідачка [PERSON] підтвердила факт підписання нею згаданого кредитного договору. Відповідно до вимог п. 3.1.2 кредитного договору позичальник зобов'язаний погашати кредит та сплачувати проценти в порядку визначеному розділом 4 цього договору. Відповідно до п. 4.7 кредитного відсотки за користування грошовими коштами нараховуються щомісячно, виходячи з фактичної кількості днів пропорційному відношенні. Позивач виконав свої зобов'язання по кредитному договору та надав відповідачці кредитні кошти в сумі 24 200 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 22 листопада 2008 року. 22 листопада 2008 року, з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором, між Кредитною спілкою «Всеукраїнське народне кредитне товариство» та відповідачкою [PERSON] (далі поручитель) укладено договір поруки №КТ044-055-09-ДП. Відповідно до п. 1.1 договору поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку боржника по своєчасному поверненню кредиту, оплаті процентів та погашенню неустойки за кредитним договором. Відповідачка [PERSON] взяті на себе зобов'язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором не виконує, термін сплати коштів порушено. Заборгованість відповідачкою погашено частково і без дотримання умов договору (квитанції до прибуткових касових ордерів №1387 від 11 грудня 2008 року, №1419 від 19 грудня 2008 року, № 49 від 19 січня 2009 року, №190 від 27 лютого 2009 року, № 286 від 25 березня 2009 року, №345 від 22 квітня 2009 року, №370 від 12 травня 2009 року, №409 від 21 травня 2009 року, № 410 від 21 травня 2009 року, №440 від 11 червня 2009 року, № 562 від 09 липня 2009 року, № 686 від 10 серпня 2009 року, №833 від 11 вересня 2009 року, № 941 від 13 жовтня 2009 року, № 1039 від 11 листопада 2009 року, №1155 від 21 грудня 2009 року, № 22 від 12 січня 2010 року, №80 від 08 лютого 2010 року). Посилання відповідачки на те, що вона підписувала кредитний договір на інших умовах є голослівними та повністю спростовуються змістом вказаного договору. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Доказів того, що згаданий кредитний договір у встановленому законом порядку визнано недійсним чи він втратив свою чинність суду не представлено, як і доказів того, що видатковий касовий ордер № від 22 листопада 2008 року підписано не відповідачкою. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а в разі порушення боржником цих вимог той, згідно зі статтями 625, 1048 і 1050 ЦК України, повинен сплатити кредиторові суму боргу та проценти встановлені за умовами кредитного договору. Вимогами ст. 549 ЦК України, передбачено обов'язок боржника в разі порушення зобов'язання передати кредиторові грошову суму штрафу у вигляді процентної ставки, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У разі солідарного обов'язку (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку в повному обсязі, відповідно до вимог ч. 1 ст. 543 ЦК України. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Згідно роз'яснень даних у п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі, або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Відповідно до п. 4.1 договору поруки цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до моменту припинення поруки на підставах, визначених ст. 559 ЦК України. Строк виконання основного зобов'язання згідно п. 1.2 кредитного договору настав 22 листопада 2011 року. Відтак, право пред'явити вимогу до поручителя у позивача виникло, починаючи з 22 листопада 2011 року, протягом наступних 6 місяців. Таку вимогу до поручителя банк пред'явив лише 11 березня 2014 року (при зверненні до суду з цим позовом), тобто вже після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку, а тому порука останнього припиняється. Докази пред'явлення позивачем вимоги до поручителя протягом 6 місяців від дня настання строку вимог основного зобов'язання суду не надано. Унаслідок зазначеного поруку [PERSON] слід визнати припиненою, а тому позовні вимоги висунуті до неї задоволенню не підлягають. Що стосується посилань відповідачки [PERSON] про закінчення строку позовної давності, то, як вбачається з матеріалів справи, він в даному випадку не порушений. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Позивач звернувся до суду з цим позовом в березні 2014 року, коли вказаний строк по справі не сплив. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене право позивача, що підлягає захистові шляхом примусового виконання грошового зобов'язання разом із стягненням процентів лише з відповідачки [PERSON] Вирішуючи питання про визначення розміру стягнення, суд виходить зі змісту позовних вимог та наданих суду розрахунків, зокрема: суми заборгованості за кредитом, яка виникла станом на 30 вересня 2014 року та складається з: - заборгованості за кредитом у розмірі 23 684 грн. 47 коп., - заборгованості по сплаті відсотків в період з 23 листопада 2008 року по 25 грудня 2013 року в розмірі 59 473 грн. 98 коп., - заборгованості по сплаті відсотків в період з 26 грудня 2013 року по 30 вересня 2014 року в розмірі 10 837 грн. 06 коп., - 3% річних в розмірі 2 819 грн. 86 коп. що в загальному розмірі становить 96 815 грн. 37 коп. та сумнівів у суду не викликає. Сплата 3% річних від простроченої суми заборгованості згідно ст. 625 ЦК України є самостійною цивільною відповідальністю особи по відшкодуванню матеріальних витрат кредитора обмежень у чому чинне цивільне законодавство України не містить, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Крім того, представником позивача представлено документальне підтвердження понесених судових витрат, які слід покласти на відповідачки [PERSON] Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що зазначений позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial