Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Представник позивача - Державної екологічної інспекції в Одеській області звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення шкоди завданої навколишньому природному середовищу. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] 15.01.2018 року здійснили незаконне знищення дерев (до ступеня припинення росту) на території Підгірненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населеного пункту, в лісосмузі, біля автошляху Одеса -Рені М-17, 71 км), що є порушенням ст. ст. 10, 40 Закону України «Про рослинний світ», ст. ст. 68, 69 Лісового кодексу України. Державною екологічною інспекцією в Одеській області, відповідачів було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 65-1 КУпАП та накладено адміністративні стягнення у вигляді штрафу. Внаслідок вчиненого відповідачами правопорушення державі нанесено шкоду у розмірі 15 932,70 грн. Представник позивача звертався до відповідачів з претензією № 22 від 07 лютого 2018 року про необхідність добровільно відшкодувати суму збитків нанесених державі, які утворились внаслідок здійснення відповідачами правопорушення передбаченого статтею 65-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Однак, на даний час сума збитків у розмірі 15932,70 грн. відповідачами не сплачена, тому представник позивача вимушений звертатись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. В судове засідання представник позивача - Державної екологічної інспекції в Одеській області не з`явився, проте надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити у повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та оголошенням на офіційному сайті суду. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та оголошенням на офіційному сайті суду. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Дослідивши письмові матеріали справи, суддя прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] 15.01.2018 року здійснили незаконне знищення дерев (до ступеня припинення росту) на території Підгірненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населеного пункту, в лісосмузі, біля автошляху Одеса -Рені М-17, 71 км), що є порушенням ст. ст. 10, 40 Закону України «Про рослинний світ», ст. ст. 68, 69 Лісового кодексу України. Згідно Протоколу про адміністративне правопорушення №001313 від 15.01.2018 року та Постанови про адміністративне стягнення №001313 від 25.01.2018 року відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 65-1 КУпАП. Згідно Протоколу про адміністративне правопорушення №001312 від 15.01.2018 року та Постанови про адміністративне стягнення №001312 від 25.01.2018 року відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 65-1 КУпАП. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.05.2019 року по справі №495/997/18 в задоволенні адміністративного позову [PERSON] до державного інспектора охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції в Одеській області Шикунової Марії Олександрівни, Державної екологічної інспекції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Білгород - Дністровський ВП ГУНП в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення було відмовлено. Рішення набрало законної сили. Відповідно до обґрунтованого розрахунку збитків заподіяних державі внаслідок пошкоджень дерев гр. [PERSON] та гр. [PERSON] на території Підгірненської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області (за межами населеного пункту, в лісосмузі, біля автошляху Одеса -Рені М-17, 71 км), загальна сума завданої шкоди складає: 15932,70 грн. Представником позивача було направлено на адресу відповідачів з претензією № 22 від 07 лютого 2018 року про необхідність добровільно відшкодувати суму збитків нанесених державі, які утворились внаслідок здійснення відповідачами правопорушення передбаченого статтею 65-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Однак, на даний час сума збитків у розмірі 15932,70 грн. відповідачами не сплачена. Питання щодо відшкодування завданих збитків відповідачами [PERSON] , [PERSON] в ході розгляду адміністративної справи не вирішувалось, оскільки ст. 40 КУпАП не передбачено одночасне стягнення завданої шкоди саме на користь держави. За таких обставин, сума завданої шкоди, може бути стягнена в порядку цивільного судочинства. Таким чином, вина відповідачів [PERSON] , [PERSON] є доведеною, а факт заподіяння ним шкоди, внаслідок порушення законодавства в галузі охорони навколишнього середовища є безспірним, оскільки зазначений факт встановлений вищезазначеними постановами про притягнення відповідачів до адміністративної відповідальності та рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.05.2019 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.ст. 105, 107 ЛК України порушення лісового законодавства у виді незаконного вирубування та пошкодження дерев і чагарників тягне для винних у цьому осіб дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. Частиною 1 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідно до ч. 4 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Згідно з ч. 1 ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Відповідно до статей 6, 25, 36, Закону України «Про рослинний світ» Державна екологічна інспекція України здійснює державне управління у сфері охорони та контролю використання та відтворення рослинного світу. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Врегульовані вищевказаними нормами наслідки порушення вимог природоохоронного (в т. ч. лісового) законодавства у вигляді обов`язку винної особи відшкодувати заподіяні збитки відповідають загальним положенням Цивільного кодексу України, які визначають поняття та порядок відшкодування збитків. Статтею 22 ЦК України встановлено загальні правила відшкодування збитків та передбачено, зокрема, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У даному випадку спірні правовідносини щодо відшкодування збитків, заподіяних порушенням лісового законодавства, кваліфікуються як відносини із відшкодування позадоговірної шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже для відшкодування шкоди за правилами ст.1166 ЦК України судом встановлені такі факти: а) неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої завдано шкоду ; б) наявність шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та шкодою, заподіяною лісовому господарству; г) вина відповідача, як умисного завдавача шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищенаведене, оскільки вина відповідачів у нанесенні збитків навколишньому природному середовищу є доведеною, розрахунок завданих збитків, наданий представником позивача є обґрунтованим та здійснений відповідно до «Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 року №665, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, а отже підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved