Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що [PERSON] належала земельні ділянки площею 0,8824 га, кадастровий номер земельної ділянки - 4622486600:13:000:0104, та площею 0,4636га, кадастровий номер земельної ділянки - 4622486600:08:000:0056, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Стоянцівської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області), відповідно до Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ №584570 та серії ЯЖ №584569, виданих 27.09.2011р. Вказує, що [PERSON] померла 25.11.2014р., а після її смерті належну їй спадщину у відповідності до вимог ст.1268 ЦК України фактично прийняла позивач [PERSON], яка проживала зі спадкодавцем однією сімєю більше пяти років перед відкриттям спадщини та вважається спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом. Зазначає, що через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів про право власності на зазначені спірні земельні ділянки позивач [PERSON] позбавлена можливості реалізувати та оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. З огляду на наведені обставини, просив суд ухвалити рішення, яким встановити факт проживання позивача [PERSON] із [PERSON] однією сімєю понад пять років та визнати за нею, позивачем [PERSON], право власності на вищевказані спірні земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак в матеріалах справи міститься Договір про надання правової допомоги, згідно якого його інтереси представлятиме представник адвокат [PERSON] Також в матеріалах справи міститься заява [PERSON], в якій такий зазначає, що підтримує позовні вимоги свого довірителя, просить розглядати справу за наявними матеріалами та без його (представника) участі. Представник відповідача Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не зявився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у їх відсутності та проти позову не заперечує. Представник третьої особи завідувач Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, проте надіслав заяву-повідомлення №01-16/23 та копію сторінок із спадкової справи №152/2015, заведеної після смерті [PERSON], котра померла 25.11.2014р., а також клопотання, в якому просить розглядати дану справу за їх відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 2) розяснив, що справи про спадкування розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на права та обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. З цих підстав суд вважає, що позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сімєю та про визнання права власності на спадкове майно повинні розглядатися одночасно за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що 25.11.2014 року померла [PERSON]. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить право власності на земельні ділянки площею 0,8824 га, кадастровий номер земельної ділянки - 4622486600:13:000:0104, та площею 0,4636га, кадастровий номер земельної ділянки - 4622486600:08:000:0056, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Стоянцівської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області), відповідно до Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ №584570 та ЯЖ №584569, виданих 27.09.2011р. Спадкодавець [PERSON] за життя усім своїм майном, в тому числі зазначеною вище земельною ділянкою не розпорядилася. У звязку з відсутністю заповіту спадкодавця [PERSON] та відсутністю спадкоємців першої-третьої черг спадкування за законом спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті [PERSON], право на спадкування такої в порядку ч.2 ст.1258 ЦК України отримали спадкоємці четвертої черги спадкування за законом, зокрема позивач [PERSON] Матеріалами справи підтверджено, а тому суд вважає доведеним факт того, що спадкодавець [PERSON] дійсно спільно проживала із [PERSON] з жовтня місяця 2008р. по день її смерті до 25.11.2014р. за адресою: с.Мистичі Мостиського району Львівської області, вони були повязані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обовязки. Факт проживання [PERSON] із племінницею, позивачкою [PERSON], однією сімєю підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області від 22.10.2018р. №900. Встановлення зазначеного факту має юридичне значення, так як надає позивачу підстави для реалізації свого права на оформлення спадщини, тому суд вважає можливим позовні вимоги в цій частині задовольнити та встановити наступний факт, а саме те, що [PERSON], [INFO], проживала однією сім'єю з [PERSON], котра померла 25.11.2014 року, з жовтня 2008 року до дня її ([PERSON]М.) смерті за адресою: с.Мистичі Мостиського району Львівської області. Після смерті спадкодавця [PERSON], позивач [PERSON] як спадкоємець четвертої черги спадкування за законом вчинила дії, які свідчать про прийняття нею даної спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема копій сторінок спадкової справи №152/2015, заведеної після смерті [PERSON], котра померла 25.11.2014р., позивач [PERSON] у встановлений законом шестимісячний термін звернулась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті останньої. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Стоянцівської сільської ради Мостиського району Львівської області 26.09.2016р. за №995 [PERSON], яка померла 25.11.2014р., на час смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO]. На час смерті разом з нею за вказаною адресою проживала позивач [PERSON] Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, позивач [PERSON] не заявила про відмову від даної спадщини. Тобто, в силу ч.3 ст.1268 ЦК України, позивач [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] Спадкоємців попередніх черг спадкування за законом та інших можливих спадкоємців, які б претендували на спадщину [PERSON] та прийняли таку, крім позивача [PERSON], судом не встановлено. В той же час, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку позивач [PERSON] не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у звязку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON]; копіями Державних актів на право власності на спірні земельні ділянки від 27.09.2011р.; листом-повідомленням з Мостиської державної нотаріальної контори від 16.01.2019р. №01-16/23; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 14.01.2019р. №54731283; копіями сторінко із спадкової справи №152/2015, заведеної після смерті [PERSON], котра померла 25.11.2014р.; довідкою, виданою виконкомом Стоянцівської сільської ради Мостиського району Львівської області від 26.09.2016р. за №995; довідкою, виданою виконкомом Мостиської міської ради Львівської області від 28.10.2018р. №900; копіями паспорта позивача по справі; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Оскільки у зв'язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивача на спірне майно (земельну ділянку) не може бути вирішено в позасудовому порядку (нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину), тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання за нею (позивачем) права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81, 131 ЗК України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON]; вона у передбачений законом спосіб (строк і порядок) прийняла дану спадщину; інших спадкоємців, які б у встановлені законом строки вчинили дії щодо прийняття спадщини судом не встановлено; до складу спадщини спадкодавця [PERSON] входять зазначені земельні ділянки; право власності [PERSON] на спірні земельні ділянки були посвідчені Державними актами, виданими і зареєстрованими у встановленому законом порядку, однак оригінали таких втрачено,- суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за нею права власності на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивача, а тому може бути застосований судом. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем [PERSON] права власності на спірні земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON]

Outcome: approved