Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. Позов мотивований тим, що постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 29.01.2018 року позов [PERSON] задоволено частково та визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27.08.2014 року на будинок [ADDRESS] , виданого державним нотаріусом Мукачівської районної державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. на ім`я [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за №1-476; витребувано від [PERSON] на користь [PERSON] 7/8 частин спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON] і складається з житлового будинку, позначеного в плані літерою А, загальною площею 240,10 кв.м., житловою площею 64,30 кв.м. та належних до нього надвірних споруд і прибудов, Г - сарай, Ж - вбиральня, №1-3 споруди, Н-колодязь, розташованих за адресою: [ADDRESS] ; витребувано від [PERSON] на користь [PERSON] 7/8 частин спадкового майна, що залишилося, після смерті [PERSON] і складається з житлового будинку позначеного на плані літерою Б, загальною площею 46,4 кв.м., житловою площею 18,7 кв.м. та належних до нього надвірних споруд і прибудов: літ.В-сарай, літ.Г - вбиральня, літ.Д.-сарай. В задоволенні решти вимог [PERSON] відмовлено. Постановою ВСУ від 10.06.2020 року касаційну скаргу [PERSON] та [PERSON] залишено без задоволення, постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 29.01.2018 року залишено без змін та поновлено виконання постанови Апеляційного суду від 29.01.2018 року. Однак, під час виконання постанови Апеляційного суду Закарпатської області від 29.01.2018 року позивачу стало відомо, що відповідач [PERSON] незаконно зареєстрував право власності на земельну ділянку площею 0,0691 га за адресою: [ADDRESS] . Відповідна реєстрація відбулася під час розгляду цивільної справи [PERSON] до [PERSON] про витребування спадкового майна. Вважає реєстрацію незаконною, оскільки перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу збудоване на землі слідує нею, а відповідно до постанов Апеляційного суду власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] .. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задоволити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання заперечив щодо задоволення позову та просив суд у задоволенні позову відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 29.01.2018 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27.08.2014 року на будинок [ADDRESS] , виданого державним нотаріусом Мукачівської районної державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. на ім`я [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за №1-476; витребувано від [PERSON] на користь [PERSON] 7/8 частин спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON] і складається з житлового будинку, позначеного в плані літерою А, загальною площею 240,10 кв.м., житловою площею 64,30 кв.м. та належних до нього надвірних споруд і прибудов, Г - сарай, Ж - вбиральня, №1-3 споруди, Н-колодязь, розташованих за адресою: [ADDRESS] ; витребувано від [PERSON] на користь [PERSON] 7/8 частин спадкового майна, що залишилося, після смерті [PERSON] і складається з житлового будинку позначеного на плані літерою Б, загальною площею 46,4 кв.м., житловою площею 18,7 кв.м. та належних до нього надвірних споруд і прибудов: літ.В-сарай, літ.Г - вбиральня, літ.Д.-сарай. В задоволенні решти вимог [PERSON] відмовлено (а.с. 4-6). Постановою Верховного Суду від 10.06.2020 року касаційну скаргу [PERSON] та [PERSON] залишено без задоволення. Постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 29.01.2018 року залишено без змін, поновлено виконання постанови Апеляційного суду Закарпатської області від 29.01.2018 року (а.с. 7-9). Відповідно до інформаційної довідки земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка за кадастровим номером: 2122781800:10:101:0010 за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 10). Дані правовідносини регулюються нормами Цивільного Кодексу України. Згідно приписів ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу, майно не може бути витребуване у нього. Як передбачено вимогами ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Тобто даною статтею закріплено загальне правило, що власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої ст.388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Вказана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він його передав, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ст.388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Отже, вирішуючи справу про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд повинен встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною першою ст.388 ЦК України, зокрема, чи з його волі вибуло це майно з їх володіння. Оскільки добросовісне набуття у розумінні ст.388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду України №6-1203цс15 від 16 вересня 2015 року, та постанові КЦС ВС від 17.04.2019 року у справі № 307/464/15-ц, які суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. У відповідності до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.2 ст.77, ст.79 ч.1 ст.81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні судом було встановлено, що представник позивача [PERSON] просив суд витребувати від відповідача [PERSON] всю земельну ділянку площею 0,691 га, як в той час позивачу [PERSON] , у відповідності до рішення суду, належить 7/8 частин житлового будинку [ADDRESS] , а інша частина житлового будинку належить іншим власникам. Крім цього, судом також встановлено, що позивач [PERSON] не був власником земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] , а тому вона не вважається такою, що вибула поза його волею.

Outcome: dismissed