Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON] сільської ради Словянського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 19 травня 1998 року у с. Андріївка Словянського району померла матір позивача [PERSON], яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства «Донбас» Словянського району та останнім членом колгоспного двору за № 5 по вулиці Садовій у с. Андріївка Донецької області. Згідно зі свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння, вищевказане майно належало голові колгоспного двору, батьку позивача [PERSON]. 24 травня 1993 року батько позивача помер. Мати позивача - [PERSON] була зареєстрована і проживала з [PERSON] в житловому будинку № 5 по вулиці Садовій в с. Андріївка Слов'янського району Донецької області. Головою колгоспного двору після смерті [PERSON] стала його дружина - [PERSON]. 26 листопада 1993 року [PERSON] за заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради народних депутатів Слов'янського району Донецької області за реєстровим № 54 заповіла позивачці - своїй доньці все своє майно, яке до дня її смерті виявиться їй належним, у чому б воно не полягало, і де б воно не знаходилося, в тому числі житловий будинок № 5 з усіма господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться по вулиці Садовій у селі Андріївка Слов'янського району Донецької області. Після смерті матері - [PERSON], яка померла 19 травня 1998 року, позивач прийняла спадщину, у встановленому законом порядку і у встановлений законом термін. 23 жовтня 2018 року позивач звернулася до Другої слов'янської державної нотаріальної контори Донецької області із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті матері - [PERSON], яка померла 19 травня 1998 року, на житловий будинок № 5, розташований по вулиці Садовій в селі Андріївка Слов'янського району Донецької області. Постановою державного нотаріуса Другої слов'янської державної нотаріальної контори від 23 жовтня 2018 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що нею не було надано право власності на житловий будинок, а також немає можливості витребувати спадкову справу після смерті [PERSON], яка померла 19 травня 1998, оскільки вся документація по 1999 рік, включно, передана в Донецький обласний державний нотаріальний архів (83014, м. Донецьк, Нижнєудинська, 3). Дані обставини примушують позивача звернутися до суду з цим позовом. Просить суд, визнати за [PERSON], право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під № 5 по вул. Садовій у с. Андріївка Словянського району Донецької області, загальною площею 43,7 кв.м., ринковою вартістю 57\~203,00 грн. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не зявилася. Разом із Позовною заявою надала суду Заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити (а.с. 5). Представник позивача [PERSON]М - \~адвокат [PERSON], яка діє на підставі Договору на представництво інтересів № 8 від 26 листопада 2018 року (а.с.2), Ордеру серії ДН № 017861 від 26 листопада 2018 року (а.с.1), у судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. 20 грудня 2018 року надала суду Заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с. 37). Відповідач\~[PERSON] сільської ради Словянського району Донецької області явку свого представника у судове засідання не забезпечила. 11 грудня 2018 року на адресу суду надано Заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, в якій відповідача позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 41). Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги представника позивача [PERSON] [PERSON] до [PERSON] сільської ради Словянського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість. Відповідно до\~ст. 392 Цивільного кодексу України,\~власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі\~ст. 16 Цивільного кодексу України,\~способом захисту цивільних прав є визнання права. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про одруження серії ЯТ № 398726, виданого 06 травня 1953 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 06 травня 1953 року, про що сільським бюро запису актів цивільного стану [PERSON] сільської ради було зроблено Актовий запис № 5 (а.с.10). [PERSON] народилася 15 червня 1961 року, батьками записані: батько [PERSON], матір [PERSON], що обєктивно підтверджується Свідоцтвом про народження серії ІІІ-УР № 514678, виданого 15 липня 1961 року [PERSON] сільським бюро запису актів цивільного стану м. Краматорськ Сталінської області (а.с.8). Зі Свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-НО №472218, виданого 01 липня 1979 року [PERSON] сільською Радою Словянського району Донецької області УССР, вбачається, що [PERSON] та [PERSON], [INFO], 01 липня 1979 року уклали шлюб, про що було зроблено відповідний Актовий запис № 11, прізвище дружини після реєстрації шлюбу «Данилова» (а.с.9). Згідно Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 17 березня 1989 року, виданого виконкомом Словянської районної Ради народних депутатів на підставі рішення № 61/16 від 15 березня 1989 року, домоволодіння, яке складається із житлового будинку з господарськими спорудами, розташоване у с. Андріївка по вулиці Садовій, 5, належить голові колгоспного двору [PERSON] (а.с.12). Вищевказане домоволодіння зареєстроване 17 березня 1989 року, Бюро технічної інвентаризації, на праві особистої власності за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право особистої власності та записано в реєстрову книгу за № 2/5 (а.с.12 зв.). Згідно з Технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: вул. Садова, 5, с. Андріївка, Словянського району, Донецької області, реєстровий номер 170, складеного 29 серпня 1988 року Словянським БТІ, розташовано: А-1 житловий будинок; Б літня кухня; б сіни; В погріб; Г сарай; Д туалет; № 1 колодязь (а.с.13-16). 24 травня 1993 року [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії VI-НО № 342747, виданого 26 травня 1993 року [PERSON] сільською Радою Словянського району Донецької області (а.с.6). Відповідно до Заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Словянського району Донецької області 26 листопада 1993 року, зареєстрованого в реєстрі за № 54, [PERSON], на випадок своєї смерті склала заповіт, за яким все своє майно, яке до дня її смерті виявиться їй належним, у чому б воно не полягало, і де б воно не знаходилося, у тому числі житловий будинок № 5 з усіма господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться по вулиці Садовій у селі Андріївка Слов'янського району Донецької області, заповідає своїй доньці [PERSON] (а.с.18). Згідно Свідоцтва про укладення шлюбу серії І-НО № 302153, виданого 28 жовтня 1995 року [PERSON] сільською Радою Словянського району Донецької області, [PERSON] та [PERSON], 28 жовтня 1995 року уклали шлюб, про що було зроблено відповідний Актовий запис № 9, прізвище дружини після реєстрації шлюбу «Барчак» (а.с.11). 19 травня 1998 року [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії I-НО № 267713, виданого 21 травня 1998 року [PERSON] сільською Радою Словянського відділення реєстрації актів громадянського стану (а.с.7). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 23 березня 1999 року державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Донецької області [PERSON], [PERSON] успадкувала земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Донбас» Словянського району розміром 7,5 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, після смерті [PERSON], яка померла 19 травня 1998 року (а.с.19). Також, [PERSON], на праві приватної власності, належить земельна ділянка, площею 0,6953 га, розташована по вулиці Садовій, 5, на території [PERSON] сільської Ради с. Андріївка, землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку з господарськими будівлями 0.2500; ведення особистого підсобного господарства 0.4453, що обєктивно підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, який було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватно власності на землю за № 93 від 15 січня 1998 (а.с.20), Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1403458142018 (а.с.21) та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1403458152018 (а.с.24). Постановою державного нотаріуса Другої словянської державної нотаріальної контори Донецької області [PERSON] від 23 жовтня 2018 року, [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що нею не було надано право власності на житловий будинок, а також немає можливості витребувати спадкову справу після смерті [PERSON], яка померла 19 травня 1998, оскільки вся документація по 1999 рік, включно, передана в Донецький обласний державний нотаріальний архів (м. Донецьк, вул. Нижнєудинська, 3) (а.с.28). Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірним, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до норм\~ст.1216 ЦК України,\~спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За\~ст. 1218 ЦК України,\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно зі\~ст.1261 ЦК України, у\~першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до абзацу третього пункту 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування»,\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до\~глави 29 ЦК України. Вказане також підтверджене і розясненнями, наданими у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин, беручи до уваги досліджені у судовому засіданні докази, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved