Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

Представники позивачів звернулись до суду із позовною заявою, у якій просять: виключити запис про [PERSON], який народився [INFO] і помер [INFO], як батька з актового запису про народження дитини про що в книзі записів громадського стану про народження 02 жовтня 1997 року зроблено запис №5125; зобов'язати Шосту Львівську державну нотаріальну контору (далі Шоста ЛДНК), видати позивачам свідоцтво про право на отримання у спадщину спадкового майна - квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що спадкове майно - зазначена вище квартира, належала на праві спільної сумісної власності власності: [PERSON] (позивач), [PERSON] (чоловік позивача), [PERSON] (син позивача). [INFO] помер син позивача, який постійно проживав у спірній квартирі із батьками, які фактично прийняли спадщину та у померлого була дочка - [PERSON], яка також входить до кола спадкоємців першої черги. Однак, після його смерті останні до державної нотаріальної контори не звертались. Так, [INFO] року помер чоловік позивача, який також проживав постійно у спірній квартирі із дружиною та сином (до його смерті) та після смерті якого позивачі звернулись із заявою до Шостої ЛДНК про прийняття спадщини після смерті чоловіка позивача, Окрім цього, позивач [PERSON] дізналась, що її батько помер, проте спадкова справа відносно належному йому майна не відкривалась. Разом із тим, [PERSON] не проживала із батьком ([PERSON], який помер [INFO]), а тому звернулась із заявою до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після його смерті. При цьому, в подальшому [PERSON] подала від імені неповнолітньої дитини [PERSON] (сина позивача) - [PERSON] ([INFO]) заяву про прийняття спадщини після смерті дідуся - [PERSON], який помер [INFO]. Однак, позивачі заперечують такого спадкоємця, оскільки вважають, що факт походження дитини [PERSON] ([INFO]) від померлого [PERSON] (помер [INFO]) не доведений, адже ця обставина підтверджена повторний свідоцтвом про народження такої шляхом внесення змін до такого за заявою [PERSON] (матері неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]) на підставі рішення Франківського районного суду м.Львова 21.11.1997. Окрім цього, позивачі обґрунтовують свою вимогу про внесення змін до актового запису про народження незнанням [PERSON], що його внесено батьком, адже такий помер [INFO], а відтак спірний запис підлягає виключенню. Враховуючи те, що позивачами оспорюється батьківство померлого [PERSON] - відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], Шоста ЛДНК призупинила видачу позивачам свідоцтва про право на спадщину, після смерті чоловіка позивача та її сина, а відтак, оскільки таке призупинення порушує їх право власності на спадкове майно, яке останні успадковують, просять зобов'язати Шосту ЛДНК видати їм свідоцтво про право на спадщину - квартиру [ADDRESS] У судовому засіданні представники позивачів підтримали позовні вимоги та просять такі задовольнити повністю. У судовому засіданні представники законного представника відповідача [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], заперечили позовні вимоги повністю. Додатково пояснили, що [PERSON], який помер [INFO] перебував у відносинах із [PERSON], однак шлюбу між собою не укладали та [INFO] у них народилась дочка - [PERSON], батьком якої записано померлого [PERSON] ([INFO]) Щодо зобов'язання вчинення дій Шостою ЛДНК, то таку вимогу заперечують обґрунтовуючи тим, що така не може бути відповідачем, так як не є учасником правовідносин із спадкування, а відтак у зв'язку із неналежністю відповідача, просить відмовити у такій вимозі. Представник третьої особи у судовому засіданні заперечив проти позовної вимоги про виключення актового запису про народження батька дитини, а щодо зобов'язання Шостої ЛДНК у вчиненні необхідних дій - покладається на розсуд суду. У судове засідання представник Шостої ЛДНК не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про місце та час розгляду справи; 08.02.2014 подав суду заяву про слухання справи у відсутності представника та у вирішенні спірного питання покладається на розсуд суду, а відтак суд вважає за можливе провести судове засідання у його відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України. Згідно із ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними і допустимими, як це передбачено ст..ст.58-59 ЦПК України. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхилюючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України). Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON], у графі «відомості про батька» вказано: [PERSON], громадянства - України, національність - українець», що підтверджено записом акта про народження від 02.10.1997 №5125, виданого відділом реєстрації актів громадського стану виконавчого комітету Львівської міської ради департаменту гуманітарної та соціальної політики. 21 листопада 1997 року рішенням Франківського районного суду м.Львова, яке набрало законної сили, задоволено позов [PERSON] до відділу реєстрації актів громадського стані Львівського міськвиконкому та встановлено факт визнання батьківства [PERSON] дитини [PERSON], яка народилась [INFO] та зобов'язано відділ реєстрації актів громадського стану Львівського міськвиконкому внести зміни в актовий запис №5125 від 02.10.1997, вказавши батьком [PERSON] [PERSON], [INFO] Ззгідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, на підставі рішення Франківського районного суду м.Львова від 21.11.1997 внесено зміни до актового запису про народження дитини від 02.10.1997 № 5125 та видано 26 березня 1998 року відділом реєстрації актів громадського стану Львівського міськвиконкому повторне свідоцтво про народження [PERSON] та у графі батько вказано «[PERSON], національність - німець». Із матеріалів справи вбачається, що 01.06.1998 року позивач [PERSON] та її чоловік [PERSON] звернулись із заявою до начальника ПВ Франківського району м.Львова про прописку цивільної дружини померлого сина [PERSON] - [PERSON], [INFO] та їх спільну дочку [PERSON] ([INFO]) та 18.06.1998 останніх прописано за адресою: [ADDRESS], що підтверджено довідкою ЛФ будинкоуправління №4 від 20.04.2011 № 380. Разом із тим, оскільки [PERSON], запис про батька якої оскаржується, народилась [INFO], до правовідносин, що виникли слід застосовувати відповідні норми Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі КпШС України), норми якого на той час регулювали шлюбно-сімені правовідносини. Відповідно до ст.55 КпШС України якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. Із матеріалів справи встановлено, що на підставі рішення суду від 21.11.1997, яке набрало законної сили, внесено зміни до актового запису про народження та 26.03.1998 видано повторне свідоцтво про народження [PERSON], [INFO] Згідно із ст.56 КпШС України встановлено підстави та порядок оскарження батьківства та коло осіб, які мали право оспорити проведений актовий запис. Однак до таких осіб не належали спадкоємці - позивачі по справі. Разом із тим, відповідно до правових позиції, викладених у п.п.1, 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату тобто до 01.01.2004, норми Сімейного кодексу України, який набрав чинності із 01.01.2004, застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Так, ст.137 СК України передбачена можливість оспорювання батьківства і після смерті особи, записаної батьком дитини, якщо така особа померла до народження дитини та вона не знала про те, що її записано батьком дитини. Оспорити батьківство вправі її спадкоємці першої черги за законом, відповідно до ст.1261 ЦК України: дружина, батьки, діти. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною та у разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Враховуючи наведене вище, суд приходить до переконання, що доводи позивачів про необхідність виключення із актового запису батька неповнолітньої [PERSON], [INFO] р.н є голослівними, оскільки позивачі, всепереч ст.ст.57-60 ЦПК України не надали належних та допустимих доказів, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність цієї обставини, пояснення позивачів щодо відсутності кровного споріднення між [PERSON], [INFO] та [PERSON], який помер [INFO], не можуть бути визнані судом основним доказом у вирішення відповідного питання, оскільки таким не доведено відсутності кровного споріднення між дитиною та померлим, що є предметом доказування у даній категорії справ. У зв'язку із вищевикладеним, суд приходить до висновку, що у позовній вимозі про внесення змін до актового запису про народження дитини необхідно відмовити за необґрунтованості та недоведеності. Щодо позовної вимоги про зобов'язання Шосту ЛДНК видати позивачам свідоцтво про право на отримання у спадщину спадкового майна - квартири [ADDRESS], суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Спори про оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти то такий цивільно-правовий спір підлягає розгляду у позовному провадженні, що передбачено положеннями постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 №3. Згідно з ч.1 ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Аналогічне положення міститься у пп 2 п.205 глави 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 283/8882 ( яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Інструкція). Відповідно до ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може призначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч.4 ст.42 Закону України «Про нотаріат», пп4 п.12 глави2 Інструкції за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом. Із матеріалів спадкової справи № 425/09 після смерті [PERSON], який помер [INFO], встановлено наступне. 07.09.2009 подано Шостій ЛДНК заяву від позивачів про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO] та [PERSON], який помер [INFO]. на спадкове майно - квартиру [ADDRESS] 13 липня 2009 року рішенням Сихівського районного суду м.Львова за позовом [PERSON] до Шостої ЛДНК, третя особа [PERSON] визначено додатковий строк - два місяців для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька та діда. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 07.11.2012 рішення суду першої інстанції від 13.07.2009 скасовано через порушення норм процесуального права та постановлено нове, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Однак, надалі [PERSON] повторно подала до суду заяву про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, яка рішенням Сихівського районного суду м.Львові від 10.09.2013 задоволена та визначено додатковий строк - два місяці для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (помер [INFO]) та діда [PERSON] (помер [INFO]). Рішення не оскаржувалось в апеляційному порядку та набрало законної сили. Разом із тим, у матеріалах спадкової справи міститься заява від 26 травня 2010 року гр.[PERSON], яка діє від імені малолітньої доньки [PERSON], [INFO], про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (діда малолітньої дитини), який помер [INFO] на спадкове майно -квартиру [ADDRESS] У зв'язку із поданням такої заяви Шоста ЛДНК призупинила видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті діда [PERSON] та Батька [PERSON] Дана обставина підтверджена представниками позивачів у судовому засіданні. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що доводи представників позивачів щодо призупинення видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із поданням заяви від 26.05.2010 до Шостої ЛДНК необґрунтовані доказами, у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України; у матеріалах справи відсутні дані щодо зупинення у вчиненні державним нотаріусом нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, а така обставинами стверджується лише представники позивачів, однак причина такого зупинення не знайшла свого підтвердження при розгляді справи, а тому, суд приходить до висновку, що покликання позивачів щодо підстав зупинення видачі свідоцтва про право на спадщину голослівні та безпідставні, а відтак у вимозі про зобов'язання Шостої ЛДНК видачі свідоцтво про право на спадщину позивачам необхідно відмовити. У зв'язку із відмовою у позовних вимогах, згідно з ст.88 ЦПК України, понесені судові витрати відшкодуванню не підлягають. Відповідно до ст.ст.55, 56 КпШС України, ст.137 СК України, ст.42 Закону України «Про нотаріат», постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ про батьківство, материнство та стягнення аліментів», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 283/8882 та

Outcome: dismissed