Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Представник ОСББ «Гоголівська10» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Київської міської ради, [PERSON] про визнання нечинним та скасування рішення Київської міської ради від 16.03.2006р. № 338/3426.Позовні вимоги обґрунтовані тим, що багатоквартирний будинок [NUMBER] по вул.Гоголівська в м. Києві та його прибудинкова територія належать позивачу на праві спільної приватної власності . Рішенням Київської міської ради від 16.03.2006р. № 338/3429 [PERSON] передано у довгострокову оренду на 10 років земельну ділянку загальною площею 0,0880 га для будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно-житлового комплексу на [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення між [PERSON] та Київською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки від 31.08.2006р. посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі під № 930у та зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради про що зроблено запис від 14.09.2006р. № 91-6-00582 у книзі записів державної реєстрації договорів. На думку позивача, рішення та договір мають бути визнані частково нечинними, виходячи з наступного. З договору оренди вбачається, що Київською міською радою було передано в оренду [PERSON] частину земельної ділянки, яка є прибудинковою територією ОСББ «Гоголівська 10», а також частину земельної ділянки яка є проїзним шляхом. Відповідно до ч. 2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Поряд з будинком позивача , відповідачем було організовано тимчасовий газопровід, який перешкоджає під час в'їзду - виїзду автомобілів спеціального транспорту, а саме: пожежним машинам та машинам швидкої допомоги до буд.[NUMBER] та дитячого дошкільного закладу № 541 по [ADDRESS]. Вказані обставини погіршують право позивача на користування належним йому майном. Ухвалою суду від 09.07.2013р. провадження по справі у частині позовних вимог щодо визнання нечинним та скасування рішення КМР від 16.03.2006р. закрито. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.09.2013р. ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва про закриття провадження у частині скасовано. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник Київської міської ради, у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову вважаючи його необґрунтованим. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача-1, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст.140 Конституції України, місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Статтею 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Статтею 6 Закону України «Про столицю України місто-герой Київ» визначено, що місцеве самоврядування у м. Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в м. Києві ради та їх виконавчі органи. Згідно ст.9 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальної громади міста, передача земельних ділянок комунальної власності у власність та користування громадян або юридичних осіб відноситься до повноважень, відповідно Київської міської ради. Згідно ч. 1ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Як вбачається з матеріалів справи, розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та у відповідності до ст.ст..81, 116, 118, 121 Земельного кодексу України, Київська міська рада прийняла рішення від 16.03.2006р. № 338/3426 щодо передачі [PERSON] у довгострокову оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,0880га для будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно-житлового комплексу по [ADDRESS]. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] був погоджений органом земельних ресурсів, містобудування, та архітектури, природоохоронним та санітарно-епідіологічним органом, органом охорони культурної спадщини. На підставі зазначеного рішення укладено договір оренди, який зареєстровано головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 14.09.2006р. за № 91-6-00582. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.12.2013р. залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.03.2014р., встановлено про відповідність дій відповідача КМР під час прийняття оскаржуваного рішення та відповідність договору оренду укладеного на виконання вказаного рішення вимогам діючого законодавства. Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Представником позивача протягом всього часу розгляду справи не надано, а судом не здобуто доказів які б вказували на протиправність дії відповідача. Крім цього, відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підстав, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Таким чином, суд вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення, відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб встановлений Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для визнання оскаржуваного рішення протиправним та його скасуванні. Діючи в межах наданих суду повноважень, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому відсутні підстави для їхнього задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed