Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-банк» заборгованість за кредитним договором №83981/30/к від 23.10.2012 року в розмірі 34286,85 грн., яка складається з 9887,30 грн. заборгованість за кредитом, 12032,95 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 4872,14 грн. пеня за порушення строків погашення кредиту, 4802,27 грн. пеня за порушення строків погашення відсотків, 1562,19 грн. інфляційні збитки згідно ч.2 ст.625 ЦК України, 1130 штраф у розмірі 10% згідно п.6.4 (за порушення п.5.2.5 кредитного договору) та судових витрат в розмірі 1218 грн. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився, але раніше надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, в разі неявки в судове засідання відповідача, просив винести заочне рішення на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи та також надала додаткові пояснення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить оголошення в газеті «Слобідський край» №25 від 27.02.2016 року, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав. Згідно до положення ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України у разі повторної неявки якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідачів судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 23.10.2012 року між ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №83981/30/к, згідно якого відповідач отримав споживчий кредит в розмірі 11300 грн. строком на 24 місяця з датою повернення не пізніше 23.10.2014 року зі сплатою 25% річних. Згідно п.п.1.1, даного кредитного договору [PERSON] зобовязується використати кредит на цілі визначені договором, своєчасно та в повному обсязі сплачувати проценти за користування кредитом, інші платежі, виконати інші свої зобовязання за договором та повернути позивачу кредит на умовах та в строки визначені договором. Пунктом 1.6 кредитного договору передбачено, що за надання позивачем відповідачу супутніх послуг, які повязані з отриманням та обслуговуванням кредиту, відповідач сплачує позивачу плату згідно тарифів, зазначених в додатку №1, що є невідємною частиною договору. Відповідно до п.п.5.2.1 кредитного договору [PERSON] зобовязується використовувати кредит на зазначені в п.1.5. договору цілі, сплачувати проценти за користування ним і інші платежі за договором, та повернути його позивачу не пізніше дати визначеної в п.1.3. договору, або достроково в порядку та на умовах, визначених договором. Згідно п.5.2.4 кредитного договору [PERSON] зобовязується повідомляти позивача в письмовій формі з наданням оригіналів або належним чином завірених копій відповідних підтверджуючих документів в строк не пізніше 5 календарних днів з моменту настання відносно себе будь-якої з зазначених у договорі події. Відповідно до п.п.5.2.5 кредитного договору [PERSON] зобовязується отримувати заробітну плату та інші додаткові виплати підприємства, на якому він працює, тільки на поточний рахунок, відкритий у банку, на протязі всього строку (терміну) дії договору. Згідно п.п.5.2.6 кредитного договору [PERSON] зобовязується протягом 3 робочих днів письмово повідомити позивача про припинення трудових відносин з підприємством, яке було роботодавцем відповідача на момент укладання цього договору, а також про отримання відпустки у звязку з вагітністю та пологами, відпустки по догляду за дитиною, виходу на пенсію, призову на строкову службу до збройних сил України, та про будь-який випадок, що призведе до припинення зарахування грошових коштів на поточний (картковий рахунок) відповідача, відкритий у позивача. Згідно п.6.4 кредитного договору, за невиконання або неналежне виконання відповідачем будь-якої умови договору, зазначеної в п.п.5.2.3, 5.2.4, 5.2.5, 5.2.6, 5.2.7 договору, відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 10% від суми отриманого кредиту за кожен випадок такого невиконання або неналежного виконання (а.с.4-5,6,9,11). Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином згідно із умовами договору та вимогами чинного законодавства. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитору надані грошові кошти та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Уклавши кредитний договір, сторони взяли на себе певні зобовязання. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 2 статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Позовна давність в один рік за вимогами про стягнення неустойки (штрафу, пені), що випливають з умов договору від 23.10.2012 року спливла 31.10.2014 року, однак суд не застосовує вимоги ч.4 ст.267 ЦК України, оскільки відповідач [PERSON] з відповідною заявою про застосування строку позовної давності до суду не звертався. Згідно виписки по рахунку та розрахунку залишку заборгованості наданого позивачем вбачається, що станом на 02.12.2015 року утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 34286,85 грн., яка складається з 9887,30 грн. заборгованість за кредитом, 12032,95 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 4872,14 грн. пеня за порушення строків погашення кредиту, 4802,27 грн. пеня за порушення строків погашення відсотків, 1562,19 грн. інфляційні збитки згідно ч.2 ст.625 ЦК України, 1130 штраф у розмірі 10% згідно п.6.4 (за порушення п.5.2.5 кредитного договору) (а.с.14,15-16,17-31). У порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Відносно викладеного, необхідно зазначити, що згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.530 ч.1 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 2 статті 550 передбачено, що проценти на неустойку не нараховуються. Згідно ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому суд, в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, яка складається з 9887,30 грн. заборгованість за кредитом, 12032,95 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 4872,14 грн. пеня за порушення строків погашення кредиту, 4802,27 грн. пеня за порушення строків погашення відсотків, 1130 штраф у розмірі 10% згідно п.6.4 (за порушення п.5.2.5 кредитного договору), приходить до висновку, що ці вимоги позивача, підлягає задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення заборгованості, яка складається з 1562,19 грн. інфляційні збитки згідно ч.2 ст.625 ЦК України, то судом не встановлені підстави їх нарахування та стягнення, оскільки з наданих позивачем доказів вбачається, що дані вимоги не передбачені кредитним договором та не відповідають вимогам чинного законодавства, інших доказів їх нарахування позивачем до суду не надано. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому судом, під час розгляду справи були створені всі необхідні умови для забезпечення здійснення позивачем наданих законом прав для всебічного та повного дослідження обставин справи, у порядку ч.4 ст.10 ЦПК України було розяснено права та обовязки, положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, позивач попереджався про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і відповідне право на забезпечення доказів. Зазначеними правами позивач особисто або через свого представника, не скористався. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду. Позивач із метою досудового врегулювання спору, звернувся до відповідача із письмовими вимогами про дострокове погашення заборгованості по кредитному договору №83981/30/к від 23.10.2012 року, вих.№25.06-10/366 від 24.10.2013 року, вих.№17-02/283 від 23.10.2014 року (а.с.12,13). Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази в їх сукупності, суд знаходить позовні вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial