Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Представник комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» звернувся до Московського районного суду м.Харкова із заявою про продовження примусової госпіталізації відносно [PERSON] на підставі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Заява обґрунтована тим, що 26.03.2019 о 09 годині 55 хвилин в КПН ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» був госпіталізований [PERSON] оскільки лікарем -психіатром БШМД №104 було зроблено висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження або лікування у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих. Підставною для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від лікаря-психіатра БШМД №104, інспектора взводу 1 роти 2 батальйону 3 УПП в Харківській області Аллахвердян С.В., сусідів пацієнта. [PERSON] була оглянута лікарем-психіатром у прийомному відділенні, який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. 28.03.2019 рішенням Московського районного суду м.Харкова була застосована у відношенні [PERSON] примусова госпіталізація у психіатричний стаціонар КНП ХОР «ОКПЛ №3». 02.10.2019, 25.03.2020, 15.09.2020 рішеннями Московського районного суду м.Харкова була продовжена примусова госпіталізація у психіатричний стаціонар КНП ХОР «ОКПЛ №3» [PERSON] 17.03.2021 [PERSON] був оглянута комісією лікарів-психіатрів КНП ХОР «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня №3» у складі заступника генерального директора Черкасової О.А., завідуючої 14 психіатричним відділенням Світличної О.В. , лікаря психіатричного відділення №14 Кольцовою Г.Г. , яка прийшла до висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад в формі шизофренії, параноїдальної форми безперервного типу перебігу, внаслідок якого неодноразово вчиняв підпали квартири «під впливом голосу сусідки», який «керує його діями, рухами, емоціями і змушує його це робити» та підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно рішення про госпіталізацію згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Також комісія лікарів-психіатрів КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» та дійшла висновку, що [PERSON] потребує лікування, яке можливе лише в умовах психіатричного стаціонару, від якого відмовився. Тому просили ухвалити рішення, яким застосувати продовження примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар [PERSON] . У судовому засіданні представник заявника лікар-психіатр Кольцова Г.Г. пояснила, що [PERSON] є інвалідом другої групи за психічним захворюванням. На сьогодні знаходиться під постійним наглядом та потребую продовження лікування. В поведінці [PERSON] спостерігається порушення мислення, галюцинації, хвилювання, відсутня критика до скоєних ним дій, зокрема підпалів майна сусідів, а тому [PERSON] продовжує представляти небезпеку для себе і оточуючих та потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару, згоду на яке не надає. Прокурор у судовому засіданні заяву комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» підтримав та просив її задовольнити. Особа, щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію до психіатричного стаціонару, [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти продовження примусової госпіталізації у психіатричному стаціонарі, пояснив, що він не хворий. Водночас підтвердив факти підпалу майна сусідів, зазначив, що потрібно долікуватися. Адвокат в судовому засіданні підтримала позицію особи, інтереси якої вона представляє, та заперечувала проти задоволення заяви. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає заяву комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до супровідного листка №699/104 КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» та талону до нього 26.03.2019 о 08 годині 45 хвилин [PERSON] був доставлений з квартири, а саме: [ADDRESS] у ЛПЗ №3 з попереднім діагнозом гострий поліморфний психічний розлад з симптомами шизофренії (а.с.8). Із запису лікаря приймального відділення від 26.03.2019 вбачається, що скарги пацієнта в тому, що голоси, «сусідка діє». Хворіє з 2018 року, лікувався у 20 відділенні. Хворий відчуває слухові обмани сприйняття, під керуванням яких неодноразово підпалював свою квартиру.. Діагноз при госпіталізації: F20.0 (а.с.9). Відповідно до рапорту інспектора поліції від 26.03.2019 надійшов виклик, що в будинку [ADDRESS] сусід поводиться неадекватно. За адресою було виявлено [PERSON] , який перебував у збудженому стані та повідомив, що у нього в голові невідомий голос наказує йому, що робити, а саме: підпалити свою квартиру (а.с.10). Також суду надано заяви від мешканців будинку [ADDRESS] , в яких зазначено про підпали [PERSON] його квартири та просять застосувати до нього відповідні заходи впливу (а.с.11, 12-13). Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 15.09.2020 у справі №643/14120/20 продовжено у відношенні [PERSON] примусову госпіталізацію в умовах психіатричного стаціонару комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3». Відповідно до акту психіатричного огляду від 17 березня 2021 року [PERSON] страждає тяжким психічним розладом у формі шизофренії, параноїдальної форми безперервного типу перебігу, в результаті чого представляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих (неодноразово вчиняв підпали квартири «під впливом голосу сусідки», який «керує його діями, рухами, емоціями і змушує його це робити»), потребує продовження примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Відповідно до ст.3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Підпунктом «е» п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб, серед іншого, для законного затримання психічнохворих, відповідно до процедури, встановленої законом. Згідно з практикою ЄСПЛ щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (п. 79, 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07). У параграфі 39 рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» від 24 жовтня 1979 року Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що за виключенням випадків крайньої необхідності, людина не повинна позбавлятися свободи до тих пір, доки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є душевнохворою. Сама сутність того, в чому потрібно переконати компетентні державні органи - наявність психічного розладу, - вимагає об`єктивної медичної експертизи. З огляду на вимоги процесуального закону та відповідно до ст. 14 - 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» рішення про надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку приймається виключно судом. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» закріплено презумпцію психічного здоров`я, відповідно до якої кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Презумпція психічного здоров`я є неспростовною, тобто вважається юридичним фактом, допоки не буде спростованою на підставах та в порядку, передбачених Законами України. До настання такого спростування вказана презумпція діє, оскільки вона передбачена Законом, і не потребує встановлення судом. Відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно вимог ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Відповідно до ст.1 Закону України «Про психіатричну допомогу» тяжкий психічний розлад - розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Згідно ч.2 - 5 ст.27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. У заяві про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку зазначено, що у [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих, його обстеження і лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Оскільки хворий становить небезпеку для себе та оточуючих, згоду на продовження лікування не надав, йому рекомендовано продовжити примусову госпіталізацію в психіатричний стаціонар згідно із ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Отже, зважаючи на досліджені судом обставини справи, а саме те, що компетентною комісією лікарів-психіатрів у [PERSON] виявлено важкий психічний розлад у формі параноїдальної шизофренії, а також встановлення фактів про те, що хворий становить небезпеку для себе та оточуючих, хворіє з 2018 року, є інвалідом з психічного захворювання, пояснень інших учасників, суд доходить остаточного висновку, що наявні обов`язкові з огляду на ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» підстави для ухвалення рішення про надання особі психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди, продовження такої госпіталізація є доцільною та відповідає його інтересам, тому заяву представника комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», слід задовольнити. Судові витрати розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved