Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

представник позивача [PERSON] - адвокат Животовська Г.М. в його інтересах звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , такими, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Згідно даних домової книги у вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , проте протягом останніх дев`яти років не проживає за адресою реєстрації, платежі за надані комунальні послуги не сплачує, в утриманні житлового будинку не бере участі. У зв`язку з реєстрацією відповідача у даному житловому будинку він позбавлений права повноцінно користуватися власним будинком, отримати субсидію на оплату комунальних послуг. На підставі наведеного та відповідно до ст. 405 ЦК України, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком. Ухвалою від 14.07.2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача [PERSON] - адвокат Животовська Г.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить суд їх задовольнити. Пояснила, що відповідач в належному [PERSON] будинку не проживає більше дев`яти років. Відповідач в судове засідання не з`явивася повторно, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, яка призначалася до розгляду. У зазначений відповідачу строк в ухвалі від 14.07.2021 року про відкриття провадження у справі останній не надав суду відзив на позовну заяву без поважних причин. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Свідки [PERSON] та [PERSON] кожний окремо суду пояснили, що відповідач [PERSON] у житловому будинку, належному позивачу, не проживають більше десяти років, особистих речей відповідача у житловому будинку немає. Заслухавши пояснення представника позивача на підтримання позовних вимог, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , яке він набув на підставі рішення виконкому Гайворонської міської ради № 553 від 18.11.2008 року, що стверджується даними Свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок № 4738 від 15.12.2008 року (а.с. 6). Згідно довідки Ульяновського міжміського бюро технічної інвентаризації від 10.10.2006 року, у зв`язку зі зміною нумерації вулиць житловому будинку [ADDRESS] присвоєно номер 13 (а.с. 8). Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19.04.2005 року [PERSON] визнано таким, що втратив право на проживання в будинку [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідно до даних будинкової книги, [PERSON] з 23.12.2011 року повторно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-13). Вирішуючи питання про те, які норми матеріального права підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить з того, що спір виник з приводу права користування майном, яке перебуває у приватній власності, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК України. Статтями 316, 317, 319, 391 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно яким ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ст. 9 ЖК Української РСР). Відповідно до положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Питання втрати членом сім`ї власника права користування житлом вирішується на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України. Так, даною нормою закону передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірному житловому будинку понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, поважних причин не проживання чи перешкод йому у користуванні таким, суду не надано, а відтак, суд дійшов висновку про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Питання щодо судових витрат слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved