Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до Будьоннівського районного суду м. Донецька з позовною заявою до відділу державної виконавчої служби Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку (далі - ВДВС Будьоннівського РУЮ м. Донецька), третя особа - [PERSON], про зняття арешту з майна, мотивуючи, що 12 вересня 2008 року між [PERSON] та АБ «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» укладений кредитний договір № 89-В/75. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 12.09.2008 року з [PERSON] був укладений іпотечний договір № 116. Зобов'язання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконувались, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Рішенням Артемівського міськрайного суду Донецької області від 02.12.2009 року достроково розірвано кредитний договір та звернення стягнення на майно, а саме: однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Рішенням Будьоннівського районного суду м. Донецька виселено із квартири [ADDRESS] [PERSON] та всіх осіб, що мешкали разом з нею. Згідно з інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, 07.07.2010 року та 07.07.2012 року на спірну квартиру на підставі постанови державного виконавця ВДВС Будьоннівського РУЮ м. Донецька, було накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] (реєстраційні номери обтяження 10008889, 12706833). Між банком та [PERSON] було досягнуто згоди про добровільний спосіб продажу іпотечної квартири у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідач ВДВС Будьоннівського РУЮ м. Донецька накладаючи арешт на спірну квартиру боржника, не врахував, що дане майно знаходиться в заставі позивача і позивач по відношенню до цього майна є заставодержателем. Банк має вищий пріоритет ніж відповідач, так як права банку було зареєстровано ще у 2008 році. З огляду на наведене, відповідач не має права на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки банк має вищий пріоритет, а вартість предмета застави значно нижче розміру заборгованості [PERSON] банку та своїми діями, а саме: утриманням предмету іпотеки під забороною на відчуження, перешкоджає банку у реалізації наданого чинним законодавством права задовольнити вимоги за кредитним договором за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Позивач вважає, що арешт, накладений державним виконавцем ВДВС Будьоннівського РУЮ м. Донецька на іпотечне майно боржника, порушує права заставодержателя, а тому підлягає скасуванню. Представник позивача [PERSON], який діє за довіреністю юридичної особи, та третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явились, надавши суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, зазначивши, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], який діє за довіреністю юридичної особи, у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України), суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав. 20 вересня 2008 року між акціонерним банком «Факторіал-Банк» та [PERSON] укладений іпотечний договір № 116, який забезпечує виконання іпотекодавця зобов'язань в повному обсязі перед іпотекодержателем, що випливають з договору кредиту № 98-В/75 від 12 вересня 2008 року на придбання нерухомого майна у розмірі 58 700,00 доларів США. Предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно іпотекодавця, а саме квартира [ADDRESS]. Як вбачається із відомостей про право власності квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] з 08.10.2008 року на підставі договору купівлі-продажу № 3980 від 12.09.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Із відомостей з державного реєстру іпотек вбачається, що спірна квартира, яка належить [PERSON] іпотечна та підставою обтяження є постанова державного виконавця ВДВС Будьоннівського РУЮ м. Донецька про відкриття виконавчого провадження б/н від 05.07.2010 року, реєстраційний номер обтяження 10008889, та постанова державного виконавця ВДВС Будьоннівського РУЮ м. Донецька про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 33303104 від 07.07.2012 року. Постановами державних виконавців ВДВС Будьоннівського РУЮ м. Донецька від 05.07.2010 року (виконавче провадження № 20082588) та від 07.017.2012 року (виконавче провадження № 33303104), накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], 1986 року народження. Позивач публічне акціонерне товариство «Фідобанк» є правонаступником ПАТ (ВАТ) «СЕБ Банк», АБ «Ажіо», АТ «Факторіал-Банк», АБ «Приват-Ексел», що підтверджено копією статуту ПАТ «Фідобанк» затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів від 02 квітня 2013 року. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Порядок зняття арешту визначений ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», зі змісту якої вбачається, що з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, або у разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця ([PERSON]), згідно з яким іпотекодержатель (Банк) має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом, пріоритет - переважне право однієї особи відносно права іншої особи на те ж саме нерухоме майно; вищий пріоритет - пріоритет, встановлений раніше будь-якого іншого пріоритету стосовно одного і того ж нерухомого майна. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Іпотеку», взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимог на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Згідно зі статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів або якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до статті 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Із статті 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» вбачається, що пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вищий пріоритет на заставлене майно має позивач. Оцінивши подані сторонами в силу ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач ВДВС Будьоннівського РУЮ м. Донецька накладаючи арешт на нерухоме майно боржника, а саме: однокімнатну квартиру [ADDRESS], не врахував, що дане майно знаходиться в заставі позивача і позивач по відношенню до цього майна є заставодержателем з вищим пріоритетом, оскільки права банку було зареєстровано ще у 2008 році. Постановами, якими було накладено арешт на спірну квартиру порушено право першочергового задоволення вимог банку щодо майна, яке перебуває в обтяженні відповідно до п. 2 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», тому позов публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до відділу державної виконавчої служби Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку, третя особа - [PERSON], про зняття арешту з однокімнатної квартиру [ADDRESS], слід задовольнити. На підставі вищевикладеного, ст.ст.3, 10, 57-60, 88, 208, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, на підставі ст.ст.16, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.17, 34, 50 Закону України «Про іпотеку», суд, -

Outcome: approved