Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] до Публічнорго акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», [PERSON], приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON], третя особа приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору відступлення права вимоги за кредитним договором та договору відступлення права вимоги за іпотечним договором недійсними та визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] про державну реєстрацію прав. Зазначає, що 18.01.2006 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № MKZ0GK00000227 та договір іпотеки від 18.01.2006 року, за яким передано в іпотеку домоволодіння за адресою м.Мукачево, вул.Підгородська, буд.21, яке належало на праві власності позивачу та в якому вона до цього часу проживає. В даному договорі іпотеки міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст.36 ЗУ «Про іпотеку» в позасудовому порядку. З отриманих на адвокатський запит документів виявилося, що на забезпечення вищезазначеного кредитного договору 18.09.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки. Як стверджується в договорі відступлення права вимоги від 10.04.2015 року укладеного КБ «ПриватБанк» та [PERSON] на суму 231000,00 гривень, останній виконав взяті на себе зобовязання за договором поруки, хоча підтверджуючих даних цього немає. Крім того, вказаним договором було передано право вимоги за відповідним іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] за № 1334 від 10.04.2015 року. В подальшому позивач отримала повідомлення від [PERSON], яке містило суперечливі дані щодо заборгованості та попередження про намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Так, 09.06.2015 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] було прийнято рішення про державну реєстрацію прав, індексний номер 21919527, згідно якого право власності на домоволодіння за адресою м.Мукачево, вул.Підгородська, буд.21 було зареєстровано за [PERSON] та вчинено відповідний запис про право власності № 9961818 від 09.06.2015 року. У зв»язку з цим просив визнати недійсними: - договір від 10.04.2015 року про відступлення права вимоги за кредитним договором від 18.01.2006 № MKZ0GK00000227\~укладений між\~ПАТ КБ\~«Приватбанк» та\~[PERSON] -договір від 10.04.2015 року про відступлення права вимоги за іпотечним договором укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1334; -визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] від 09.06.2015 року про державну реєстрацію прав, індексний №21919527, згідно із яким право власності на домоволодіння № 21 по вул. Підгородська в м. Мукачеві було зареєстровано заКозел В.В., та виключити з Державного реєстру прав на нерухоме майно запис про право власності від 09.06.2015 № 9961818. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 16 березня 2018 року відкрито провадження у справі. 26.03.2018 року від відповідача приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому він зазначив, що позовні вимоги в частині, що стосується дій нотаріуса, як державного реєстратора, щодо проведення реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі договору іпотеки, який містив іпотечне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя то вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Виходячи з наступного 09.06.2015 року ним була вчинена нотаріальна дія із нерухомим майном за адресою м.Мукачево, вул.Підгородська, буд.21, а саме засвідчено справжність підпису [PERSON] на заяві рішенні іпотекодержателя, прийнятого відповідно до ст..ст. 33, 35, 37 ЗУ «Про іпотеку». При цьому, на виконання вимог п.46 Порядку № 868 [PERSON] надав йому оригінали відповідних документів. Крім того, письмову вимогу про усунення порушень основного договору позивач отримала 29.04.2015 року, однак на протязі встановленого строку порушення не усунула та не заявила жодних заперечень проти вимог та намірів іпотекодавця, що відповідно до ч.3 ст.205 ЦК України є мовчазною згодою із діями іпотекодержателя [PERSON] Дане звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачено в іпотечному договорі, що відповідає ч.1 ст.36 ЗУ «Про іпотеку» і воно не є примусовим стягненням в розумінні ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та ЗУ «Про виконавче провадження». Також, відповідач [PERSON] в своїх запереченнях зазначив, що правовою підставою для реєстрації факту здійснення іпотекодержателем договірного звернення стягнення на предмет іпотеки є договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, який був посвідчений 10.04.2015 року приватним нотаріусом [PERSON] за реєстром № 1334, даний договір відступлення права вимоги визнаний судом недійсним не був, а тому правочин вважається правомочним. З огляду на це його дії є прямим наслідком нотаріального посвідчення 10.04.2015 року приватним нотаріусом [PERSON] за реєстром № 1334 договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки та випливають з цього факту, а внаслідок здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки за [PERSON] не завдали позивачу жодної шкоди, оскільки наявність в неї заборгованості по кредитному договору нею не заперечується. 03.05.2018 року на адресу суду від представника ПАТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву в якій зазначали, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі, так як при укладенні договору відступлення права вимоги 10.04.2015 року та договір про відступлення права вимоги від 10.04.2015 року дотримано вимог чинного законодавства. Окрім того. позивачка вже зверталася з позовом про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 10.04.2015 року, однак рішенням Мукачівського міськрайонного суду 30.09.2016 року відмовлено. Дане рішення набуло законної сили. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомила. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився , однак на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі з наведених підстав у позові, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON], приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не зявилися про причини неявки суду не повідомили, проте були повідомлені належним чином про дату та час судового засідання. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, а також матеріали цивільної справи 2/303/1969/16, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.01.2006 року між [PERSON] (на той час [PERSON]) Н.І. та ПАТ КБ «ПриватБанк» (на той час\~закритим акціонерним товариством) було укладено кредитний договір № MKZ0GК00000227, відповідно до умов [PERSON] отримала кредит в розмірі 23493,00 євро зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі1,33 на місяць з кінцевим терміном повернення 18.01.2021 року. На забезпечення виконання своїх зобовязань за вказаним договором, [PERSON] передала у іпотеку банку житловий будинок № 21 по вул.Підгородська в м. Мукачево. Договор іпотеки від 18.01.2006 року (а.с.35-36). Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], шлюб зареєстрований 09.10.2007 року.(а.с.28). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 березня 2009 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 18.01.2006 року в розмірі 203\~550 грн. 97 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з господарчими будівлями в м.Мукачево, вул..Підгородська,21, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ЗАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. Зазначене рішення виконане не було.(а.с.32-34). 18.09.2014 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, за яким останній поручився за виконання позичальником за кредитним договором від 18.01.2006 року № MKZ0GК00000227 зобовязань у розмірі 231000,00 гривень і повністю їх виконав. (а.с.131,132). Згідно з\~ч.1\~ст.\~509\~ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Стаття 526\~ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК\~України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 08.04.2015 року [PERSON] виконав своє зобовязання за договором поруки від 18.09.2014 року, сплативши на користь ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором на суму 231000 гривень. 10 квітня 2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір про часткове відступлення права вимоги за кредитним договором від 18 січня 2006 року (а.с.13), за умовами якого [PERSON], як новий кредитор, прийняв право вимоги у розмірі передбаченому договором поруки від 18.09.2014 року. 10 квітня 2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 18.09.2014 року (а.с.11), за умовами якого [PERSON] прийняв право вимоги за вказаним договором іпотеки. [PERSON] набув право вимоги, як новий кредитор, до [PERSON] за кредитним договором від 18 січня 2006 року та договором іпотеки від 18 січня 2006 року. Отже, предмет іпотеки перейшов до [PERSON] у звязку із зміною кредитора у зобовязанні, тобто шляхом переходу прав кредитора до іншої особи, в існуючому зобовязанні, що свідчить про те, що між поручителем і боржником не виникло нового зобовязання, а мало місце перехід прав кредитора до іншої особи на підставі положень закону. 19.03.2015 року [PERSON] направив повідомлення [PERSON], як іпотекодавцю, про застосування іпотечного застереження, а у звязку з його невиконанням склав заяву-рішення про прийняття у власність спірного предмета іпотеки, яка 09.06.2015 року була посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області. (а.с.62). 09.06.2015 року на підставі наданих [PERSON] документів щодо своїх прав на предмет іпотеки та заяви про реєстрацію права власності, приватний нотаріус виніс рішення про реєстрацію за ним права власності на житловий будинок в м.Мукачево, вул.Підгородська, буд.21. Тобто, предмет іпотеки перейшов до [PERSON] у звязку зі зміною кредитора у зобовязанні, тобто шляхом переходу прав кредитора до іншої особи, в існуючому зобовязанні, що свідчить про те, що між поручителем і боржником не виникло нового зобовязання, а мало місце перехід прав кредитора до іншої особи на підставі положень закону. Посилання позивача на те, що [PERSON] частково погасив кредитну заборгованість і до нього не могло перейти право регресу до боржника, є безпідставними, так як [PERSON] не предявляв вимог як особа, яка набула право регресу, а між банком і ним укладено договори про відступлення права вимоги. Отже він діяв як новий кредитор. Так, як оплатного відступлення права вимоги не відбулось, договір факторингу не укладався, з цього приводу є рішення Мукачівського міськрайонного суду від 30 вересня 2016 року (а.с.135-137), а унаслідок виконання умов договору поруки [PERSON], у подальшому банком з ним укладено договір відступлення права вимоги на що дозволу боржника згідно з ч.1 ст.516 ЦК України не потрібно, він і не предявляв претензії до боржника. Посилання позивача, щодо поширення на договори про відступлення прав вимоги дію \~Закону України\~«Про мораторій\~на стягнення\~майна громадян\~України,\~наданого як\~забезпечення кредитів\~в іноземній\~валюті» не заслуговують на увагу, так як такі не підпадають під його дію, оскільки воно не є звернення стягнення. Здійснене відступлення права вимоги на користь добросовісного поручителя, а не іншої особи, не відбулось відступлення боргу або кредитної заборгованості, так як відступлено регресне право вимоги добросовісному поручителю, який виконав свої зобовязання. Відповідно до ст..141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Outcome: dismissed