Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду із позовом і просить, з врахуванням уточнених позовних вимог, визнати недійсним договір купівлі-продажу від 23 серпня 2007 року, реєстровий номер 1-3592, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Племзавод «Шевченківський» та Дочірнім підприємством «Агрофірма «Іскра», на купівлю цілісного майнового комплексу, що розташований по [ADDRESS] . Просить скасувати державну реєстрацію права власності Дочірнього підприємства «Іскра» на вищезазначений цілісний майновий комплекс, реєстраційний номер 312426. Судові витрати стягнути із відповідача. Посилається на те, що позивач є власником цілісного майнового комплексу тракторної бригади, загальною площею 909,6 кв.м, що розташований по [ADDRESS] та складається з навісу для сільськогосподарської техніки, площею 715,5 кв.м, столярної майстерні, площею 194,10 кв.м. В процесі розгляду справи № 373/1279/19 за позовом [PERSON] до ПП «Євросем» про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням позивачу стало відомо, що належне йому вищезазначене майно перебуває ще й у власності юридичної особи. Зокрема, на підставі договору купівлі- продажу цілісного майнового комплексу від 23 серпня 2007 року ДП «Агрофірма «Іскра» належить цілісний майновий комплекс тракторної бригади, що складається із механічної майстерні, площею 1593,80 кв.м, навісу для сільськогосподарської техніки, площею 715,5 кв.м, столярної майстерні, площею 194,10 кв.м, що розташовані по [ADDRESS] . Власником вищезазначеного майна було ТОВ «Племзавод «Шевченківський». ,Отже, і позивач, і відповідач є власниками одного і того ж майна. Вважає, що ТОВ «Племзавод «Шевченківський» під час вчинення правочину 23 серпня 2007 року не мало повного обсягу дієздатності для його вчинення, тому договір купівлі-продажу від 23 серпня 2007 року повинен бути визнаний недійсним. Спірний договір був укладений між ТОВ «Племзавод «Шевченківський» та ДП «Агрофірма «Іскра», тому доцільно було б залучити до участі у справі і товариство. Але Єдиний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містить відомості про припинення ТОВ «Племзавод «Шевченківський» з 30 жовтня 2014 року, відомості про правонаступників відсутні. 14 липня 2020 року було відкрито провадження по даній справі, справу постановлено розглядати в порядку загального позовного провадження (а.с.25). Крім того, даною ухвалою було зобов`язано Переяслав-Хмельницьку районну державну нотаріальну контору надати копії документів, на підставі яких 11 вересня 2006 року було видано [PERSON] свідоцтво про придбання майна, що було зареєстроване в реєстрі за № 1-3218; копії документів, на підставі яких 23 серпня 2007 року було посвідчено договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу між ТОВ «Племзавод «Шевченківський» та ДП «Агрофірма «Іскра», договір зареєстрований в реєстрі за № 1-3592. 30 вересня 2020 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позов (а.с.84-110), відповідно до якого вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути із позивача на користь відповідача понесені судові витрати. Посилається на те, що, починаючи з 29 квітня 2008 року ДП «Агрофірма «Іскра» відкрито та добросовісно користувалося цілісним майновим комплексом, який розташований по [ADDRESS] та був придбаний відповідачем на підставі договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, укладеного між ТОВ «Племзавод «Шевченківський» в особі арбітражного керуючого Єгоренкова С.В. та Дочірнім підприємством «Агрофірма «Іскра». Майно було передане відповідачу у фактичне володіння, користування та розпорядження в межах ліквідаційної процедури шляхом викупу через аукціон порядок проведення якого не оскаржувався та дії арбітражного керуючого по реалізації цілісного майнового комплексу тракторної бригади незаконним не визнавалися. Даний цілісний майновий комплекс складається з трьох об`єктів: механічної майстерні, площею 1593, 80 кв.м, навісу для сільськогосподарської техніки (металокаркас), площею 715,50 кв.м, столярної майстерні, площею 194, 10 кв.м. Позивачем був придбаний цілісний майновий комплекс, що складається з двох об`єктів та розташований по [ADDRESS] . Вважає, що позивачем право власності на об`єкти, що розташовані по [ADDRESS] , не підтверджено. Крім того, поділ вищезазначеного майнового комплексу не здійснювався. Не здійснювалося і присвоєння окремої поштової адреси на кожен об`єкт майнового комплексу. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б засвідчували підстави набуття [PERSON] права власності на вищезазначене нерухоме майно та реєстрацію права власності за ним на це майно. Крім того, [PERSON] звертався до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням та відшкодування моральної шкоди, зазначивши у позові, що є власником нежитлового приміщення, що розташоване по [ADDRESS] . Дана обставина свідчить про те, що позивач самостійно не може ідентифікувати місцезнаходження належного йому майна. 30 вересня 2020 року від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строку позовної давності (а.с.138-140). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Представник відповідача [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову з підстав, вказаних у відзиві. Судом встановлено наступне. З наданих Переяслав-Хмельницькою районною державною нотаріальною конторою Київської області документів, зокрема й Свідоцтва про право власності на цілісний майновий комплекс, (а.с.35-64, оригінали витребувано за клопотанням представника відповідача та оглянуто в судовому засіданні) вбачається, що власником цілісного майнового комплексу тракторної бригади було ТОВ «Племзавод «Шевченківський» на підставі рішення виконкому Шевченківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 3 від 22 січня 2001 року. До складу цілісного майнового комплексу входять механічна майстерня, площею 1593,80 кв.м, навіс для сільськогосподарської техніки, площею 715.50 кв.м, столярної майстерні, площею 194,10 кв.м. Адресою розташування об`єкту вказано с. Шевченкове, Переяслав-Хмельницький район Київська область. Постановою Господарського суду Київської області від ТОВ «Племзавод «Шевченківський» № 110/2б-2006/14 від 05 червня 2007 року було визнано банкрутом (а.с.45). Згідно протоколу № 2-415/4 від 28 серпня 2006 року, затвердженого генеральним директором ДАК «Національна мережа аукціонних центрів», переможцем прилюдних торгів по продажу будівлі та споруди тракторної бригади, площею 909,6 кв.м. (навіс для сільськогосподарської техніки - 715,5 кв.м, столярна майстерня - 194,1 кв.м), розташованої в с.Шевченкове Переяслав-Хмельницького району Київської області, став [PERSON] . Інформація про переможця даних прилюдних торгів підтверджується і актом про проведення прилюдних торгів від 07 вересня 2006 року Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Київської області від 07 вересня 2006 року було звільнене з-під арешту майно ТОВ «Племзавод «Шевченківський», реалізоване 28 серпня 2006 року ДАК «Національна мережа аукціонних центрів» на прилюдних торгах. Із копії свідоцтва про придбання майна, виданого 11 вересня 2006 року державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори (реєстровий номер 1-1386, вбачається, що [PERSON] є власником майна, що складається із будівель та споруд тракторної бригади, загальною площею 909,6 кв.м, до складу якої входять: навіс для сільськогосподарської техніки, площею 715,5 кв.м, та столярна майстерня, площею 194,1 кв.м, які були передані йому в рахунок погашення боргу на суму 47050 грн, що раніше належали ТОВ «Племзавод «Шевченківський» на підставі свідоцтва про право власності, виданого Шевченківською сільською радою Переяслав-Хмельницького району Київської області 26 січня 2001 року (а.с.10). Право власності позивача на вищезазначене майно підтверджується і Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 154702028 від 01 лютого 2019 року (а.11). Адреса місцезнаходження даного майна зазначена: [ADDRESS] . З копії договору купівлі-продажу, посвідченого 23 серпня 2007 року в.о. державного нотаріуса Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори Київської області Ткаченком О.А. (реєстровий номер 1-3592, вбачається, що Дочірнє підприємство «Іскра» придбало у Товариства з обмеженою відповідальністю «Племзавод «Шевченківський» цілісний майновий комплекс тракторної бригади, що розташований по [ADDRESS] та складається із механічної майстерні, площею 1593, 80 кв.м, навісу для сільськогосподарської техніки (металокаркас), площею 715,50 кв.м, столярної майстерні, площею 194, 10 кв.м(а.с.15-16). Право власності відповідача на вищезазначене майно підтверджується і витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18667975 від 29 квітня 2008 року. Адреса розташування майна зазначена: [ADDRESS] (а.с.17). Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.12-14) Товариство з обмеженою відповідальністю «Племзавод «Шевченківський» припинило свою діяльність 30 жовтня 2014 року (номер запису: 13581170010000984). З копії рішення Шевченківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 31-7-VII від 09 лютого 2016 року вбачається, що вулиця Леніна була перейменована у вулицю Центральну (а.с.18). Відповідно до довідки Ташанської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 84 від 16 липня 2020 року (а.с.32) по [ADDRESS] розташований цілісний майновий комплекс тракторної бригади, який складається із механічної майстерні, навісу для сільськогосподарської техніки, столярної майстерні. По [ADDRESS] знаходиться житловий будинок, власником якого є [PERSON] . Свідок [PERSON] , староста с. Шевченкове, показав суду, що всі документи по спірному майну передано в архів. На зараз тракторна бригада знаходиться за адресою: [ADDRESS], а по [ADDRESS] знаходиться приватний будинок. Оскільки він працює недавно, то не може сказати, коли і куди передавалися документи на дане нерухоме майно, хто, коли і як реєстрував майновий комплекс по [ADDRESS] , чи було перейменування [ADDRESS] та тракторна бригада. Інших доказів не надано, додаткових клопотань з цього приводу не заявлено. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317, 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує,змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 215, 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Верховний Суд у постанові від 26.01.2021 (справа № 903/249/20) вказав, що захисту підлягає наявне законне порушене право/інтерес особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки останні не доведуть, що цими діями порушуються їхні права. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). В силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Якщо позивач не є стороною оспорюваного договору, то при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. При цьому, Верховний Суд навів судову практику Великої Палати Верховного Суду.( постанова від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), де звернуто увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу; позицію Верховного Суду, що викладені у постановах від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 11.02.2020 у справі № 922/1159/19, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17, відповідно до якої самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці останні не доведуть, що цими діями порушуються їхні права. Тобто саме на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються укладанням спірного договору, а тому потребують захисту. Отже, за змістом вищенаведених правових норм визнанню правочину недійсним має передувати встановлення судом наявності порушення прав та інтересів позивача, який не є стороною цього правочину, а в разі відсутності такого порушення в позові має бути відмовлено. І хоча обставини справи № 903/249/20 стосуються оспорення правочину щодо заміни кредитора у зобов`язанні, суд вважає за можливе та необхідне при розгляді даної справи взяти до уваги обгрунтування обов`язку доведення саме позивачем, що його права чи інтереси порушуються укладанням спірного договору, визначене вищезазначеною Постановою Верховного Суду. В силу ст. 179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 181 цього Кодексу, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. В силу ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» об`єкт нерухомого майна (нерухоме майно, нерухомість) - це земельні ділянки, а також об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Аналізуючи вищезазначені норми, можливо констатувати, що місцезнаходження об`єкту нерухомого майна є однією з обов`язкових характеристик такого об`єкту. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Відповідно до ст. 80, 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З врахуванням вищезазначеного, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідач є власником нерухомого майна, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Позивач є власником нерухомого майна, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Оспорюваний позивачем договір, на підставі якого відповідач набув право власності на майно, стосується нерухомого майна, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Отже, місцезнаходження належних сторонам по справі об`єктів нерухомості не є ідентичними в повній мірі. З однаковості площі та назви належного позивачеві майна та площі і назви частини належного відповідачеві майна можна припустити, що частина належного відповідачеві майна (навіс для с/г техніки, площею 715,5 кв.м. та столярна майстерня, площею 194,1 кв.м.) є тим же самим майном, яке належить позивачеві. Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач не довів суду належними, допустимими та достатніми доказами наявність свого, як заінтересованої особи, порушеного права щодо оспорюваного договору купівлі-продажу майна, що свідчить про недоведеність порушення відповідачем прав позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, й відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.3, 15, 202, 203, 204, 215, 216, 317, 321, 655 ЦК України,

Outcome: dismissed