Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з даним позовом до суду, в обґрунтування якого вказав, що 16.03.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 5600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитну карту із встановленим кредитним лімітом у розмірі 5600,00 гривень. Відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого, станом на 16.03.2017р. утворилась заборгованість у розмірі 15206,60 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 3239,32 грн., відсотків за користування кредитом у сумі 3509,70 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу у сумі 7257,27 грн., а також штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг у вигляді фіксованої суми у розмірі 500,00 грн., процентної складової у сумі 700,31 гривень. У звязку із чим, позивач просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість у розмірі 15206,60 грн. за кредитним договором та судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1600,00 гривень. Представник позивача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі, підтримав позовні вимоги та просить про їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. Крім того зазначила, що не може виплатити одразу усю суму заборгованості через скрутний матеріальний стан, та перебуванні у неї на утриманні двох дітей, доньки 8-ми років та 3 місячного сина, а тому просить розстрочити виконання рішення суду на один рік. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст.10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 16.03.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 5600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с. 10-44). Відповідно до п. 2.1.1.2.3., п. 2.1.1.2.4. умов та правил надання банківських послуг, щодо зміни кредитного ліміту, зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.2.4. умов та правил надання банківських послуг, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банку. Відповідно до п.2.1.1.5.5. умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6. умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Через неналежне виконання умов кредитного договору, станом на 16.03.2017р. утворилась заборгованість у розмірі 15206,60 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 3239,32 грн., відсотків за користування кредитом у сумі 3509,70 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу у сумі 7257,27 грн., а також штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг у вигляді фіксованої суми у розмірі 500,00 грн., процентної складової у сумі 700,31 гривень (а.с. 6-9). Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка свої зобовязання добровільно не виконала, порушила умови кредитного договору, грошові кошти не повернула, тому суд приходить до висновку, що сума боргу з відповідача підлягає стягненню в судовому порядку. Доводи відповідачки про неможливість виконання зобовязання за договором через скрутний матеріальний стан не спростовує висновків суду про задоволення позову з наведених підстав, оскільки згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Разом із цим, ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Враховуючи надані відповідачкою доводи, які підтверджують наявність на її утриманні неповнолітніх дітей та перебування у декретній відпустці, суд вважає за можливе розстрочити виконання даного рішення строком на 12 (дванадцять) місяців. Згідно частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 1600,00 грн. сплаченого ним при подачі позовної заяви судового збору. Оцінивши та дослідивши усі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява є такою, що ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 525,526, 553, 554, 611, 625, 629, 1054 ЦК України,

Outcome: approved