Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду з позовом про усунення перешкод в здійсненні права власника житла шляхом визнання втрати права [PERSON] на користування житлом. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] являється власником житлового будинку № 19-Б по вул. Джерельна в с. Гряди Іваничівського району Волинської області. У вищевказаному будинку, зокрема, зареєстрована відповідач - [PERSON], хоча з 2008 року фактично в ньому не проживає. Забравши всі свої особисті речі, вона добровільно виїхала на проживання в іншу місцевість. З 2010 року вона проживає у будинку свого дядька за адресою: с. Гряди, вул. Джерельна, буд. 11. Перешкод у користуванні будинком Відповідачу не чинилося. Після набуття позивачем права власності на вищевказаний житловий будинок виник спір щодо права Відповідача на користування належним йому житлом. Так, як Відповідач не являється членом сім'ї Позивача, останній не укладав і не має наміру укладати з Відповідачем договір найму спірного будинку, іншої домовленості щодо проживання Відповідача та реєстрації місця його проживання у спірному будинку у Позивача з Відповідачем не було, то Відповідач не набула права користування спірним будинком. Через неможливість вирішити питання про добровільне зняття [PERSON] з реєстрації в будинку Позивача, представник Позивача змушена звернутися з відповідним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з мотивів, наведених у позовній заяві. Позов просила задовольнити повністю. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та додатково пояснила, що у 2008 році вона виїхала із будинку № 19-Б по вул. Джерельна в с. Гряди Іваничівського району Волинської області лише тому, що її вигнала мати та Представник позивача у даній справі - [PERSON] у зв'язку із неприязними відносинами, що склалися між ними. У задоволенні позову просила відмовити повністю. Представник відповідача [PERSON] позов вважає безпідставним та, вказав на те, що Відповідач житло покидала не добровільно, залишивши там свої особисті речі. До батьків і до сина вона час від часу приїжджала. Вважає, що неприязні віносини з матір'ю не є настільки поважною причиною, щоб стверджувати що Відповідач пішла з дому добровільно. Окрім того, у червні 2017 року дійсно змінився власник будинку, після смерті батька власником став син та брат Відповідача - [PERSON] Посилаючись на ст. 405 ЦК України вказав, що питання про втрату [PERSON] права користування цим житлом Позивач може поставити не раніше, як через один рік, у разі її відсутності в будинку без поважних причин. У задоволенні позову просив відмовити повністю. Вислухавши позиції сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд прийшов до нижчевикладених висновків. Так, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та враховуючи положення цивільно-процесуального законодавства позивач повинен довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, пов'язує свою матеріально-правову вимогу, а суд повинен з'ясувати обставини, які пов'язані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини - ст. 214 ЦПК України. При цьому, факти та підстави позову, які підведені під гіпотезу певної норми матеріального права, вказують на юридичну природу спірних правовідносин, що являється предметом позову. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичної чи юридичної осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється власником житлового будинку № 19-Б по вул. Джерельна (колишня вул. Островського) в с. Гряди Іваничівського району Волинської області, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого 30.06.2017 року та зареєстрованого за № 1012 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 90921385 від 30.06.2017 року (а.с.5) після смерті батька [PERSON], який помер 08.09.2016 року (а.с.5). У вищевказаному будинку зареєстровані: [PERSON] - власник будинку; [PERSON] - мати власника будинку; [PERSON] - дід власника будинку; [PERSON] - рідна сестра власника будинку та [PERSON] - племінник власника будинку, що підтверджується копією будинкової книги А № 0151320 (а.с.9-14). З довідки виконавчого комітету Грядівської сільської ради Іваничівського району Волинської області № 844 від 04.10.2017 року вбачаєтьчся. що [PERSON] зареєстрована у [INFO], однак там не проживає. З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] вбачається, що склад сім'ї Позивача - голови двору, наступний: [PERSON] - мати; [PERSON] - племінник, [PERSON] - дід. [PERSON] - сестра Позивача зареєстрована у даному господарстві, однак фактично не проживає з 2008 року (а.с.17). Згідно довідки виконавчого комітету Грядівської сільської ради Іваничівського району Волинської області № 861 від 09.10.2017 року [PERSON] не зверталась в Грядівську сільську раду з приводу перешкоджання проживання їй у с. Гряди по вул. Джерельна, буд. 19-Б (а.с.18). Свідок [PERSON], який являється братом Позивача та Відповідача, суду показав, що у нього склалися неприязні відносини з сестрою [PERSON], тому він переїхав проживати окремо. Приїжджав до батьків регулярно, однак сестри у будинку не було. Вона там практично не проживала, бо із співмешканцями проживала у різному зйомному житлі. Батьки не знали де вона проживала. Із показань свідка [PERSON] в судовому засіданні встановлдено, що його племінниця [PERSON] дійсно проживає у його будинку № 11 по вул. Джерельній в с. Гряди Іваничівського району Волинської області з 2010 року. Згідно ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Власник житлового будинку у відповідності із ст. 383 ЦК України має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 Української РСР. Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї (ст. 64 ЖК Української РСР). Посилання Відповідача на те, що у зв'язку з неприязними відносинами, що склалися між нею та матір'ю - [PERSON] вона була змушена виїхати з даного будинку, хоча цього не бажала, у судовому засіданні фактами та належними доказами не підтверджено. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про вжиття Відповідачем заходів запобігання виникнення умов, що робили неможливим для неї проживання з матір'ю в одному будинку, застосування громадського впливу, яке виявилось безрезультатним, про звернення Відповідача зі скаргами до органу місцевого самоврядування щодо вчинення [PERSON] їй перешкод в користуванні будинком, із заявами до інших правоохоронних органів чи з позовом до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні встановлено, що Позивач не укладав з Відповідачем договору найму і не має наміру в подальшому укладати з ним відповідний договір; іншої домовленості щодо проживання Відповідача та реєстрації місця проживання в будинку у Позивача з Відповідачем немає. Згідно чинного законодавства, членами сім'ї є родичі прямої або непрямої лінії споріднення за умови спільного проживання. Таким чином, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не являється членом сім'ї [PERSON] в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР так, як з 2008 року вона перестала проживати у [INFO], брати участь у витратах по утриманню будинку, придомової території і проведенню ремонту та вести спільне господарство з Позивачем - власником будинку. Після зміни власника будинку в будинок нового власника (Позивача) Відповідач, як член сім'ї, вселена не була, а тому і не набула права користування будинком № 19-Б по вул. Джерельна в с. Гряди Іваничівського району Волинської області. Через реєстрацію Відповідача у вищевказаному будинку Позивач зазнає матеріальні збитки, оскільки змушений сплачувати комунальні послуги за Відповідача та обмежений у здійсненні свого права розпорядження будинком. Згідно ст.ст. 319, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи повязані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У звязку з цим, з Відповідача на користь Позивача також необхідно стягнути судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved