Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

Представник позивача - [PERSON] яка діє в інтересах [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Саламатова Марина Володимирівна відповідно до якого просить суд встановити суд факт непроживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщинита визнати [PERSON] такою, що не прийняла спадщину після померлого [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позову зазначила, батьку [PERSON] , [PERSON] , за життя належало 9/25 часток житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. У встановлений ст. 1269,1270 ЦК України строк та спосіб позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Саламатотової Марини Володимирівни. Була заведена спадкова справа №16/2020 від 17.03.2020 р. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.07.2020 №170/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на момент смерті разом із померлим також була зареєстрована [PERSON] , [INFO] , яка є спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, і вважається такою, що прийняла спадщину. Однак заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2019 р. №333/5899/18 було задоволено позов [PERSON] , а саме усунено йому перешкоди у користуванні власністю, зокрема, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком. Рішенням суду було встановлено факт непроживання відповідача за адресою: [ADDRESS] . Заочне рішення набрало законної сили 25.04.2019 року. Ухвалами Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2019 року по справі №333/5899/18 (провадження №2-во/333/199/19 та №2-во/333/200/19) було виправлено описки у зазначеному рішенні. Отримавши рішення суду, [PERSON] до дня своєї смерті не встиг звернутись до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради для зняття з реєстрації [PERSON] . У зв`язку з чим [PERSON] вимушена звернутись до суду із зазначеним позовом. Ухвалою суду від 28.04.2021 р. відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 05.05.2021 року на виконання ухвали суду від 28.04.2021 року приватним нотаріусом Саламатовою М.В. надано копію спадкової справи № 16/2020 заведеної після померлого [INFO] [PERSON] 24.06.2021 року ухвалою суду у справі № 333/2553/21 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 30.07.2021 року на адресу суду відповідачем [PERSON] надала заяву відповідно до якої зазначено, що вона не заперечує проти задоволення позовних вимог. У зв`язку із постійним проживанням за кордоном та неможливістю бути присутньою на судових засіданнях просить розглянути справу без її участі. У судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не з`явились, адвокат надала заяву про розгляд справи без їх участі, просила суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. Родинні відносини позивача [PERSON] із померлим [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , де її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). За життя [PERSON] декілька разів змінювала прізвище, а саме, 12.10.1971 р. позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Після укладання шлюбу мала прізвище « [PERSON] ». 14.04.1977 р. шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 14.04.1977 р. Після розірвання шлюбу їй було присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.9, 10 зворот). 29.09.1978 р. [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] . 25.08.1988 року шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 09.06.1989 р. Після розірвання шлюбу позивач залишила прізвище « [PERSON] » (а.с.11,12). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.11.2019 р. (а.с.13). [PERSON] , належало 9/25 часток житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 10.06.2011 р. та витягом про державну реєстрацію прав №30456620 від 30.06.2011 (а.с.6,7). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.07.2020 №170/02-31 позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на момент смерті разом із померлим також була зареєстрована [PERSON] , [INFO] , яка є спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, і вважається такою, що прийняла спадщину. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідач [PERSON] на день смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою спадкодавця, а саме: [ADDRESS] . Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1168 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Державна реєстрація відповідача [PERSON] у будинку сама по собі не є беззаперечним доказом її постійного проживання на момент смерті [PERSON] за адресою реєстрації. Заочним рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18.03.2019 року [PERSON] визнано такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Рішенням суду було встановлено факт непроживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Заочне рішення набрало законної сили 25.04.2019 року. Ухвалами Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2019 року по справі №333/5899/18 (провадження №2-во/333/199/19 та №2-во/333/200/19) було виправлено описки у зазначеному рішенні. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною 1 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до заяви відповідача [PERSON] , остання підтверджує своє постійне проживання за кордоном, та не заперечує проти визнання її такою, що не прийняла спадщину. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки відповідач визнала, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу та ухвалити рішення. Із аналізу наведених норм права можна зробити висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього. Дослідженими судом доказами підтверджено факт постійного непроживання [PERSON] за місцем своєї реєстрації станом на 13.11.2019 р., на день смерті спадкодавця [PERSON] . Також суд враховує ту обставину, що відповідач, не проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, та протягом достатньо тривалого часу до цього, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подала, тому остання не може вважатися такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Беручи до уваги небажання відповідача приймати спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , а також враховуючи визнання відповідачем [PERSON] даного позову, що не суперечить закону та не порушує її прав, а також прав, свобод та інтересів інших осіб, суд, за наявності для того законних підстав, приходить до висновку про задоволення позову повному обсязі.

Outcome: approved