Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Представник Одеського міського центру зайнятості звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості з виплаченої допомоги по безробіттю у розмірі 11880,68 гривень, а також судові витрати. Позов обґрунтований такими обставинами. На підставі поданої відповідачем заяви про надання статусу безробітного від 28.12.2018 року відповідачу з 28.12.2018 року Одеським міським центром зайнятості було надано статус безробітного. Відповідно до наказу від 29.12.2018 року № НТ 181229 відповідачу було призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю починаючи з 04.01.2019 року. Наказом Одеського міського центру зайнятості від 23.05.2019 року № НТ 190523 відповідачу було припинено виплату допомоги по безробіттю та знято її з реєстрації як безробітного з 23.05.2019 року у зв`язку з поданням відповідачем заяви про припинення реєстрації. Під час здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої відповідачем до центру зайнятості, був встановлено факт зайнятості [PERSON] під час перебування у статусі безробітного та отримання допомоги по безробіттю, а саме: наявність, виданого Радою адвокатів Одеської області відповідачу свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 21.03.2018 року №003235. На виконання службової записки відділу організації працевлаштування населення від 24.05.2019 року №407 Одеським міським центром зайнятості було проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, за результатами якого було підтверджено факт перебування [PERSON] у статусі адвоката. Таким чином, позивач стверджує, що з часу отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, відповідач не мала права на отримання статусу безробітного та допомоги по безробіттю за рахунок кошів Фонду, так як в розумінні приписів Податкового кодексу України та відповідно до ч. 1, ст. 13 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» особа, яка здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Представник позивача подала до канцелярії суду заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, а розгляд справи проводити у її відсутність. Вказала, що не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлялась шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу місця реєстрації, згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність та відзив на позовну заяву не подавала. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 6 ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» районний центр зайнятості є робочим органом виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2014 року № 90 «Деякі питання державного управління у сфері зайнятості населення до внесення змін до Законів України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та «Про зайнятість населення» Служба продовжує виконувати завдання і функції у сфері зайнятості населення, трудової міграції та соціального захисту від безробіття», а також функції виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, визначені Законами України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», «Про зайнятість населення». У відповідності до п. п. 1, 18, 19 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» центри зайнятості здійснюють управління та оперативне розпорядження фінансовими ресурсами Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, здійснюють контроль за використанням коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, застосовують в установленому законодавством порядку фінансові санкції та накладають адміністративні штрафи. Відповідно до Положення про Одеський міський центр зайнятості, затвердженого наказом Одеського обласного центру зайнятості 12.12.2016 р. № 308, Одеський міський центр зайнятості - є державною установою у централізованій системі державних установ державної служби. Центр є неприбутковою державною установою, яка підпорядковується та підзвітна регіональному центру зайнятості та створюється за рушенням Голови Служби. Як встановлено судом, на підставі поданої відповідачем заяви про надання статусу безробітного від 28.12.2018 року відповідачу з 28.12.2018 року Одеським міським центром зайнятості було надано статус безробітного (а.с. 16). Відповідно до витягу з наказу від 29.12.2018 року № НТ 181229 відповідачу було призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю, починаючи з 04.01.2019 року (а.с. 17-19). Встановлено, що відповідно до наказу Одеського міського центру зайнятості від 23.05.2019 року № НТ 190523 відповідачу було припинено виплату допомоги по безробіттю та знято її з реєстрації як безробітного з 23.05.2019 року у зв`язку з поданням відповідачем заяви про припинення реєстрації. Всього сплачено допомоги по безробіттю за період з 04.01.2019 року по 23.05.2019 року в розмірі 11880,68 гривень. Разом з цим, під час здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої відповідачем до центру зайнятості, було встановлено факт зайнятості [PERSON] під час перебування у статусі безробітного та отримання допомоги по безробіттю, а саме: наявність, виданого Радою адвокатів Одеської області відповідачу свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 21.03.2018 року №003235. На виконання службової записки відділу організації працевлаштування населення від 24.05.2019 року №407 Одеським міським центром зайнятості було проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, за результатами якого було підтверджено факт перебування [PERSON] у статусі адвоката, про що складено Акт №101 (а.с. 20-21). З листа-відповіді Ради адвокатів Одеської області від 04.06.2019 року № 180/0/9-19 вбачається, що [PERSON] за рішенням Ради адвокатів Одеської області 21.03.2018 року отримала свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Даних щодо припинення чи зупинення адвокатом Ровковою С.В. адвокатської діяльності у ЄРАУ не має, та на сьогодні [PERSON] , згідно даних ЄРАУ, є діючим адвокатом (а.с. 22). П. 7, ч. 1, ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно Згідно ч. 1, ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою. Відповідно до ч. 1, ст. 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Положеннями ст.ст. 6, 12, 31, 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що право особи на зайняття адвокатською діяльністю зберігається з моменту отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю до зупинення або припинення ним права на зайняття такою діяльністю. Відповідно до п.п. 1,8 ч.1, ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі зайнятості особи; встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг. Згідно ч. 3, ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Згідно ч. 3, ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до витягу з Наказу від 20.06.2019 року № НТ 190620 [PERSON] наказано повернути кошти у встановленому порядку відповідно до ч. 3, ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» за період з 04.01.2019 року по 23.05.2019 року в розмірі 11880,68 гривень (а.с. 24). 25.06.2019 року відповідачу було направлено лист-претензію вих. № 1238/19/06 в якому було зазначено вимоги Одеського міського центру зайнятості до відповідача, щодо повернення безпідставно отриманої нею допомоги по безробіття (а.с. 25-26). Відповідно до довідки щодо заборгованості з допомоги по безробіттю [PERSON] станом на 29.08.2019 року на балансі Одеського міського центру зайнятості обліковується по КЕКВ 2710,50 «Допомога по безробіттю» [PERSON] в сумі 11880,68 гривень (а.с. 28), тобто в добровільному порядку [PERSON] заборгованість не була погашена. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи вищевказані норми, та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем під час подання заяви про надання статусу безробітного було подано недостовірні дані щодо своєї зайнятості, на підставі яких відповідачу було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги Одеського міського центру зайнятості є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно з ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір по справі складає 1921,00 гривень, який, враховуючи процент задоволення позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved