Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Представник банку за довіреністю звернувся в суд із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який обґрунтував наступним: 18 березня 2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний Договір № HAU6GA00000001 від 18.03.2008 року, згідно якого відповідач по справі отримує кредит в розмірі 22 144,00 Доларів США на термін до 17 березня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, проте відповідач взятих на себе зобов'язань за договором не виконує, в зв'язку з чим станом на 05.07.2017 року утворилася прострочена заборгованість, яку позивач по справі просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], так як в забезпечення виконання зобов'язання за Договором кредиту було укладено Договір поруки між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON], згідно якого поручитель відповідає перед банком за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі , що і боржник (п.2 договору поруки). Представник позивача в судовому засіданні, яке проведено в режимі відео конференції, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в жодному судовому засіданні не з'явилася, хоча належним чином відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, була повідомлена про час та місце слухання справи, що підтверджується наявністю в матеріалах справи рекомендованих поштових повідомлень (а.с.-), а також копіями повісток про виклик до суду (а.с.-). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову банку, просила суд застосувати строки позовної давності до неї як поручителя у відповідності до ст. 257 ЦК України, а також пояснила, що умови Договору поруки вже припинені з часу винесення 04 грудня 2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова рішення, яким з неї та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто 111 тисяч 667 гривень 26 копійок. [PERSON] також пояснила, що з часу винесення рішення суду вона ніяких викликів і повідомлень, на які вказує представник банку (а.с.25), від банку не отримувала. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, пов'язані з порукою, врегульовані нормами § 3 гл. 49 розд. І кн. 5 ЦК. Поняття поруки закріплено у ст. 553 ЦК, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання боржником свого обов'язку. 18 березня 2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний Договір № HAU6GA00000001 від 18.03.2008 року, згідно якого відповідач по справі отримує кредит в розмірі 22 144,00 Доларів США на термін до 17 березня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.31-40). Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором. Відповідач [PERSON] взятих на себе зобов'язань за договором не виконала, в зв'язку з чим, як зазначено в позові, станом на 05.07.2017 року утворилася прострочена заборгованість в розмірі - 35 770,75 Доларів США, яка складається з : заборгованість за кредитом - 10 009,55 Доларів США; заборгованість за відсотками - 6 676,12 Доларів США; заборгованість по комісії - 334,32 Доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 18 750,76 Доларів США (а.с.11-23). Від цієї суми заборгованості, як просить банк, необхідно відняти суму, стягнуту з відповідачів рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2013 року в розмірі 111 тисяч 667, 26 гривень. Судом встановлено, що 04 грудня 2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова було винесене рішення, яким з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто 14 000,91 Доларів США, з яких: 11 682,89 Доларів США - заборгованість за кредитом; 900,00 Доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 30,33 Доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 691,18 Доларів США - заборгованість по пені; 31,29 Доларів США - штраф (фіксована частина); 665,22 Доларів США - штраф (процентна складова) (а.с.6-10). В ході розгляду справи представник банку уточнив позов по вищевказаним розрахункам і просить суд стягнути з відповідачів залишок заборгованості по процентам 150 тисяч 236 гривень 88 копійок. В забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним Договором було укладено між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] Договір поруки, згідно якого боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники (.а.с.43,44). Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання по кредиту боржником. Поручитель відповідає перед кредитором по кредиту у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як встановлено судом, боржник [PERSON] (і поручитель [PERSON]І.) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 17 березня 2018 року, сплачуючи її щомісячними платежами згідно графіку платежів. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Банк скористався таким правом і звернувся до суду з позовом до відповідачів до Дзержинського районного суду м. Харкова 15.01.2013 року, позов банку було задоволено 04 грудня 2013 року і Дзержинським районним судом м. Харкова було винесене рішення, яким з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто 111 тисяч 667, 26 гривень. За змістом статей 559, 598 ЦК припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Уживаний законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК термін «порука» використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що припинення поруки спричинюють такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК, статті 3-5, 11, 15, 31 ЦПК), слід дійти висновку про те, що у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК, на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом. Згідно зі ст. 559 ЦК порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Підставою для припинення поруки в порядку ч. 1 ст. 559 ЦК є сукупність двох умов - внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін (постанова Верховного Суду України від 5 лютого 2014 р. у справі № 6-160цс13). Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК підставою для припинення поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну є не будь-яка зміна умов основного зобов'язання, а лише така, внаслідок якої обсяг відповідальності поручителя збільшується. При вирішенні справ цієї категорії, як зазначено в аналізі Верховного суду України, про застосування судами законодавства, яке регулює поруку як вид забезпечення виконання зобов'язань судам рекомендується керуватися позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові у справі № 6-20цс11 від 21 травня 2012 р., згідно з якою збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. Зміна основного зобов'язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища. Заперечення відповідача [PERSON] заслуговують на увагу суду, так як в даному випадку [PERSON] за договором поруки брала на себе зобов'язання відповідати за виконання лише кредитного договору за боржника, а не заборгованості за кредитом боржника після рішення суду, яким за існування зобов'язань сторін за договором поруки стягнуто з поручителя суму заборгованості за кредитним договором. Представником банку не було надано суду доказів про отримання відповідачкою [PERSON] повідомлення про повторне виконання зобов'язань банку від 04.04.2017 року (а.с.25-28). Особливістю припинення поруки з підстав зміни зобов'язання без згоди поручителя є те, що поручитель у разі зміни зобов'язання без його згоди не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обов'язок за договором поруки повністю припиняється - перестає існувати. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором і звернувся з позовом до Дзержинського районного суду м. Харкова 15.01.2013 року з позовом про стягнення заборгованості. 04 грудня 2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова було винесене рішення, яким з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто 111 тисяч 667, 26 гривень. Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання. Тому банк мав право звернутися до поручителя про невиконання рішення суду протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, і пред'явити позов до поручителя. Якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк звернення до поручителя підлягає обрахуванню саме з цієї дати, а не на протязі 5-ти років, як зазначає представник банку, так як п'ятирічний строк діє в випадку, передбаченому п.12 договору поруки, - настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (а.с.43). В даному випадку при зміні банком строку виконання діє 6-ти місячний строк пред'явлення вимог до поручителя, передбачений частиною четвертої статті 559 ЦК. Саме про таке застосування норми частини четвертої статті 559 ЦК України йдеться в постановах Верховного Суду України від 21 січня 2015 року (№ 6-190цс14) та від 27 січня 2016 року (№ 6-990цс15). Змінивши виконання основного зобов'язання, банк звернувся до суду із зазначеним позовом до поручителя лише 01.08.2017 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. Тому вимоги банку про стягнення заборгованості за процентами за кредитним договором № HAU6GA00000001 від 18.03.2008 року, підлягають задоволенню частков шляхом стягнення з відповідача [PERSON], так як до теперішнього часу, як зазначає представник банку, рішення суду про стягнення коштів не виконано, а тому кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів встановлених договором або законом. Сама відповідачка [PERSON] до суду не з'являється, зайняла позицію неявки, належним чином судом повідомлялась про слухання справи за місцем реєстрації. Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, згідно ст. 88 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача [PERSON].

Outcome: partial