Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

Представник комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» звернувся до Московського районного суду м.Харкова із заявою про продовження примусової госпіталізації відносно [PERSON] на підставі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Заява обґрунтована тим, що 09.08.2019 о 14 годині 10 хвилин в КПН ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» був госпіталізований [PERSON] на підставі відомостей про його поведінку, які надійшли від лікуючого лікаря [PERSON] . На підставі цих відомостей [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», яка дійшла висновку, що [PERSON] страждає тяжким психічним розладом у формі шизофренії параноїдної форми з безперервним типом перебігу. В даний час спостерігається активна психотична симптоматика, невпорядкована поведінка хворого, агресивні дії на адресу матері та інших хворих, висловлює погрози фізичної розправи на адресу матері, на зауваження медичного персоналу не реагує, висловлює суїцідальні ідеї, відмовляється від прийому препаратів, в результаті чого становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, потребує постійного нагляду. 19.12.2019 рішенням Московського районного суду м.Харкова була застосована у відношенні [PERSON] примусова госпіталізація у психіатричний стаціонар КНП ХОР «ОКПЛ №3». 17.06.2020, 14.12.2020 рішеннями Московського районного суду м.Харкова була продовжена примусова госпіталізація у психіатричний стаціонар КНП ХОР «ОКПЛ №3» [PERSON].04.06.2021 [PERSON] був повторно оглянутий комісією лікарів-психіатрів КНП ХОР «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня №3» у складі заступника генерального директора Черкасової О.А., завідуючої відділенням Пенцової О.М., лікаря відділення [PERSON] , яка прийшла до висновку, що [PERSON] страждає тяжким психічним розладом у формі шизофренії параноїдної форми з безперервним типом перебігу, внаслідок якого становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих та підтвердила обґрунтованість рішення про продовження примусової госпіталізації згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу». У судовому засіданні представник заявника лікар-психіатр Пєнцова О.М. пояснила, що [PERSON] є інвалідом другої групи за психічним захворюванням, неодноразово перебував на лікуванні у психіатричній лікарні. На сьогодні знаходиться під постійним наглядом та потребую продовження лікування. В поведінці [PERSON] спостерігається активна психотична симптоматика, невпорядкована поведінка хворого, агресивні дії на адресу матері та інших хворих, висловлює погрози фізичної розправи на адресу матері, висловлює суїцідальні ідеї, а тому [PERSON] продовжує представляти небезпеку для себе і оточуючих та суттєвої шкоди його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога та потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару, згоду на яке не надає. Особа, щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію до психіатричного стаціонару, [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти продовження примусової госпіталізації у психіатричному стаціонарі. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з*явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Прокурор у судовому засіданні заяву комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» підтримала та просила її задовольнити. Адвокат в судовому засіданні підтримала позицію особи, інтереси якої вона представляє, та не заперечувала проти задоволення заяви. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає заяву комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до супровідного листка №1691/104 КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» та талону до нього 09.08.2019 [PERSON] був доставлений з квартири, а саме: [ADDRESS] у ЛПЗ ХОКПЛ №3 з попереднім діагнозом гострий поліморфний психічний розлад з симптомами шизофренії (а.с.10). Із запису лікаря приймального відділення від 26.03.2019 вбачається, що [PERSON] хворіє з 2009 року, остання виписка з 4 відділення в червні 2019 року. Хворий багато раз проходив лікування у 4 відділенні із загостренням галюцінаторної параноїдної симптоматики, протягом останніх місяців періодично відчуває бажання «потримати за горло», «надавити на очі» (а.с.11). Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 19.12.2019 у справі №643/21347/19 застосовано у відношенні [PERSON] примусову госпіталізацію в умовах психіатричного стаціонару комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» (а.с. 12-13). Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 14.12.2020 у справі №643/19423/20 продовжено у відношенні [PERSON] примусову госпіталізацію в умовах психіатричного стаціонару комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» (а.с.14). Відповідно до акту психіатричного огляду від 04 червня 2021 року [PERSON] страждає тяжким психічним розладом у формі шизофренії, параноїдальної форми безперервного типу перебігу, в результаті чого становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих (спостерігається активна психотична симптоматика, невпорядкована імпульсивна поведінка пацієнта, агресивні дії до інших пацієнтів та медичного персоналу: хапає їх за шию, намагається душити, висловлює погрози фізичної розправи на адресу матері, висловлює суїцідальні думки), потребує продовження примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» (а.с.6-8). Відповідно до ст.3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Підпунктом «е» п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб, серед іншого, для законного затримання психічнохворих, відповідно до процедури, встановленої законом. Згідно з практикою ЄСПЛ щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (п. 79, 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07). У параграфі 39 рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» від 24 жовтня 1979 року Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що за виключенням випадків крайньої необхідності, людина не повинна позбавлятися свободи до тих пір, доки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є душевнохворою. Сама сутність того, в чому потрібно переконати компетентні державні органи - наявність психічного розладу, - вимагає об`єктивної медичної експертизи. З огляду на вимоги процесуального закону та відповідно до ст. 14 - 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» рішення про надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку приймається виключно судом. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» закріплено презумпцію психічного здоров`я, відповідно до якої кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Презумпція психічного здоров`я є неспростовною, тобто вважається юридичним фактом, допоки не буде спростованою на підставах та в порядку, передбачених Законами України. До настання такого спростування вказана презумпція діє, оскільки вона передбачена Законом, і не потребує встановлення судом. Відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст.17 Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в закладі з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з часу госпіталізації з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник закладу з надання психіатричної допомоги повинен направити до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в закладі з надання психіатричної допомоги проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Відповідно до ст.1 Закону України «Про психіатричну допомогу» тяжкий психічний розлад - розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Згідно з ч.2 - 5 ст.27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. У заяві про продовження примусової госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку зазначено, що у [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих, суттєву шкоду його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо йому не буде надана психіатрична допомога та потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару, його обстеження і лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Оскільки хворий становить небезпеку для себе та оточуючих, суттєву шкоду його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо йому не буде надана психіатрична допомога, згоду на продовження лікування не надав, йому рекомендовано продовжити примусову госпіталізацію в психіатричний стаціонар згідно із ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Отже, зважаючи на досліджені судом обставини справи, а саме те, що компетентною комісією лікарів-психіатрів у [PERSON] виявлено важкий психічний розлад у формі параноїдальної шизофренії, а також встановлення фактів про те, що хворий становить небезпеку для себе та оточуючих, хворіє з 2009 року, є інвалідом з психічного захворювання, пояснень інших учасників, суд доходить остаточного висновку, що наявні обов`язкові з огляду на ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» підстави для ухвалення рішення про надання особі психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди, продовження такої госпіталізація є доцільною та відповідає його інтересам, тому заяву представника комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», слід задовольнити. Судові витрати розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved