Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Представник позивача засобами поштового звязку звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором (Генеральна угода) б/н від 11.10.2012р. в сумі 77465,30грн., судового збору в розмірі 1762,00грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) б/н від 11.10.2012 [PERSON] (далі - Відповідач) отримав кредит у розмірі 18408,90грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця Відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п. 1.1.3.2.11. Умов і правил [PERSON] має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків Клієнта в погашення кредитної заборгованості Клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких Клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у Клієнта зважаючи невиконаних зобов'язань перед Банком. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 15.04.2018 має заборгованість 77465,30 грн., яка складається з наступного: 15563,98 грн. - заборгованість за кредитом; 8373,22 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 20637,10 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 32891,00 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Враховуючи вищезазначені обставини, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» через свого представника звернувся до суду з відповідним позовом для захисту своїх цивільних прав. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 14 червня 2018 року провадження по справі відкрито. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не зявився, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю та просила врахувати при винесенні рішення її відзив на позов, згідно якому зазначила, що між позивачем ПАТ [PERSON] банк «ПриватБанк» та відповідачем було укладено Генеральну Угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 11.10.2012, відповідно деякої [PERSON] отримала кредит в сумі 18408,90грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зазначає, що дійсно своєчасно не надавала грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, однак це відбувалося з поважних особистих обставин, а саме: тяжка хвороба її батьків, що потребувало коштів для їх лікування, а в подальшому їх смерть. Також, через свою хворобу відповідач не завжди мала можливість своєчасно сплачувати грошові кошти. Так, відповідно до довідки, виданої КУОЗ «Харківська міська кринична лікарня № 27» м. Харкова хвора [PERSON], знаходилася на лікуванні з 08.43 год. по 12.20 год. 04.02.2015 по 04.02.2015 у відділенні інтенсивної терапії з діагнозом ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз. Атеросклероз аорти та коронарних артерій. СН 1 ст., гіпертонічна хвороба 11 ст., 3 ст., ризик високий. Відповідно до довідки Харківської міської поліклініки № 18 від 06.09.2017 знаходилася на прийомі кардіолога з діагнозом Атеросклеротичний кардіосклероз, пароксизмі аритмій: трепетання - дибрикляції передсердій , тахисистомічний варіант, СН 1, гіпертонічна хвороба 11 ст., 3 ст., ризик високий. За таких обставин відповідач вважає, що встановлення кредитором в договорі відсотків, комісій за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту - нікчемними, і позовні вимоги ПАТ [PERSON] банк «ПриватБанк» про стягнення нарахованих процентів на поточну заборгованість, заборгованості по комісії, штрафу такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, як вбачається з наданого позивачем розрахунку ним нарахована пеня в сумі 20637,10грн. за період з 01.10.2014 по 15.04.2018, а також позивач просить стягнути з відповідача на його користь штраф у сумі 32891,00грн. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, враховуючи, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором сальдо простроченої заборгованості виникло з грудня 2012, тобто з цього дня позивач довідався про порушення свого права, як наслідок розпочався відлік позовної давності, який закінчився - 02.07.2016. Позовна заява подана в квітні 2018 року, тобто майже через два роки з моменту закінчення позовної давності. Таким чином, на даний час позовні вимоги про стягнення пені та штрафу не підлягають задоволенню, у звязку із закінченням позовної давності згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України. Окрім того, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне н те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Також, відповідач зазначає, що позивачем, навіть не надано розрахунку штрафу. Враховуючи наведене, відповідач просить суд вважати дане заперечення в частині обґрунтування пропуску позовної давності заявою про застосування позовної давності та просить іідмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ [PERSON] банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення нарахованих процентів на поточну заборгованість, заборгованості за пенею та комісією, штрафу. Представником позивача [PERSON] подано до суду клопотання про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити та надала відповідь на відзив, згідно якого вказала, що правомірність нарахування відсотків за Генеральною угодою виходить з наступного. Відповідно до п. 2.1. Відповідач взяв на себе обовязок по поверненню кредиту, сплаті відсотків у розмірі 0,833% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом в указані в Заяві, Умовах і правилах строках. Також, п. 2.5 встановлено, що Позичальник зобовязується повернути суму кредиту, сплатити відсотки, винагороду Відповідно до Генеральної угоди та Умовам і правилам. Щодо нарахування пені представник банку зазначив наступне. При укладанні Генеральної угоди 11.10.2012 сторонами було узгоджено, що починаючи від дня, який йде за днем повернення кредиту (2-й день), Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,15% від суми залишку несплаченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочки. При цьому відсотки та комісії за користування кредитом не сплачуються. Тобто Відповідач погодився на зазначену умову щодо нарахування пені, що підтвердив власним підписом. Окрім того, відповідно до п. 2.8. Генеральної угоди встановлено, що Позичальник при порушенні обовязків щодо погашення боргу зобовязаний сплатити пеню, розмір якої вказано в Умовах та правилах надання банківських послуг. Наразі Відповідач повністю не погасив борг за Генеральною угодою, правовідносини між сторонами тривають, а отже [PERSON] правомірно продовжує нараховувати пеню за утвореною заборгованістю. Представник банку зазначає, що в розрахунку заборгованості, в колонці під назвою «сума комісії та пені» фактично зазначено лише пеню, оскільки нарахування комісії умовами кредитного договору не передбачено. Щодо нарахування штрафів представник банку зазначив наступне. Згідно з п. 2.2. Генеральної угоди від 11.10.2012 підписаної між Позичальником та Банком, при порушенні Позичальником термінів погашення заборгованості, зазначених у генеральній угоді, УІП, більш ніж на 31 день, з 32 дня порушення, заборгованість вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 32891,00 грн. У звязку з вищенаведеним підстави для зменшення розміру штрафних санкцій відсутні, а позовні вимоги Банку підлягають задоволенні в повному обсязі. Щодо одночасного застосування штрафу та пені. При укладенні кредитного договору між банком і клієнтом - позичальником отримується принцип свободи договору. А саме, позичальник є вільним у заключенні даного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, підписуючи кредитний договір він погоджується з усіма умовами, передбаченими кредитним договором. Заперечення відповідача, про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст.61 Конституції України, є помилковим, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Більше того, загальновизнаним є поділ юридичної відповідальності за галузевою структурою права на такі основні види: цивільно-правову, кримінальну, адміністративну та дисциплінарну. Виходячи зі змісту цього тлумачення не можуть ототожнюватися санкції і вид відповідальності. Пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій. У межах одного виду відповідальності можуть застосовуватися різний набір санкцій. Інакше, наприклад не могли б бути одночасно застосовані штраф та стягнення збитків при залученні до цивільної відповідальності, а також позбавлення волі та конфіскація майна при притягненні до кримінальної відповідальності і.т.д., адже вони також пояснювалися б «як відповідальність одного виду за одне й те саме правопорушення». Таким чином, згідно зі ст. 61 Конституції не обмежується розмір санкцій або їх набір при залученні до одного виду юридичної відповідальності. Тлумачення неможливості одночасного застосування штрафу та пені прямо суперечить установленому законодавця, який в законах України прямо передбачає можливість одночасного застосування пені та штрафу. Можливість одночасного застосування штрафу та пені закріплюється також у ст. 14 Закон України «Про державний матеріальний резерв» від 24.01.1997 № 51/97-ВР в ред. від 30.07.2010. Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Заборона на застосування пені та штрафу прямо не випливає із закону або із суті відносин сторін, дозволяє здійснити відповідне врегулювання в договорі. Штраф і пеня мають різне призначення і функції у цивільних правовідносинах. Штраф - разове покарання, а пеня - покарання, має на меті домогтися якнайшвидшого виконання зобов'язання. Таким чином, штраф і пеня є окремими видами неустойки. Штраф застосовується за порушення виконання зобов'язання, а пеня - за несвоєчасність виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штраф і пеня не є взаємовиключними видами неустойки. Крім того, Цивільний кодекс України не містить обмежень і заборон на одночасне застосування стороною за договором до винної сторони таких штрафних санкцій як штраф і пеня. Банк встановлює в якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором неустойку як самостійний вид юридичної відповідальності, тобто загальний розмір фінансової санкції за невиконання умов договору. Щодо строків позовної давності представник банку зазначив наступне. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк виконання взятих на себе зобовязань за Генеральною угодою до останнього дня 31.10.2013. Відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Позивач же звернувся до суду з позовом до Відповідача 10.05.2018 - до спливу строку позовної давності. У звязку з цим, обставини, на які Відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності Позивачем дотримано при зверненні до суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і представлені в суд докази в їх сукупність, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 11.10.2012 [PERSON] отримала кредит у розмірі 18408,90грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця Відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. Дані обставини сторонами не заперечуються. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п. 1.1.3.2.11. Умов і правил [PERSON] має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків Клієнта в погашення кредитної заборгованості Клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких Клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у Клієнта зважаючи невиконаних зобов'язань перед Банком. Відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав, у звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором позивач надав розрахунок, згідно якого відповідач станом на 15.04.2018 має заборгованість 77465,30 грн., яка складається з наступного: 15563,98грн. - заборгованість за кредитом; 8373,22грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 20637,10грн. - заборгованість за пенею та комісією; 32891,00грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Згідно ст.\~526\~ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.\~1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. ст. 11, 12, 15, 20 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Тобто, позивачем не були пропущені строки позовної давності та підлягає стягненню сума у розмірі 15563,98грн. - заборгованість за кредитом та 8373,22грн. - проценти за користування кредитом. Разом з тим, відповідно до матеріалів справи, штраф і пеня нараховані за одні і ті ж порушення, а тому суд вважає, що вимоги про стягнення з боржника одночасно штрафу й пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю. За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17. За таких обставин, правові підстави до стягнення штрафу у вигляді 32891,00гр. відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦПК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Враховуючи, що представник позивача засобами поштового звязку звернувся до суду 10 травня 2018 року, суд вважає, що стягнення пені підлягає за період з 10 травня 2017 року по 15 квітня 2018 року (по день надання розрахунку) в сумі 6426,30грн. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором № б/н від 11 жовтня 2012 року, яка підлягає стягненню з відповідача складає 30363,50грн. В іншій частині задоволення позовних вимог слід відмовити. 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Враховуючи ту обставину, що зміна типу товариства в розумінні ч. 2 ст. 5 Закону України «Про акціонерне товариство» не є його перетворенням, а зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, зазначені зміни зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, суд вважає можливим стягнути вищевказану заборгованість на користь АТ КБ «ПриватБанк». Згідно платіжного доручення № PROM7B142Х від 27 квітня 2018 року при предявленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог на суму 30363,50грн. з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 690,53грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial