Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за довіреністю Дашко В.М. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором №б/н від 27.02.2018 та судових витрат. В обґрунтування позову послався на те, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом в заяві. Крім того, 22.05.2018 відповідачем також була підписана довідка про отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, в якій відповідач власним підписом підтвердив, що ознайомлений з фінансовими умовами надання кредиту. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту, на підставі п.п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 Договору збільшився до 14000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. AT КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте, відповідач протягом тривалого часу порушує зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором. Станом на 17.09.2020 загальна заборгованість [PERSON] за кредитом становить 10840,06 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 8669,75 грн, в тому числі за поточним тілом кредиту 0,00 грн, за простроченим тілом кредиту 8669,75 грн; заборгованості за нарахованими відсотками 0,00 грн; 2170,31 грн заборгованості за простроченими відсотками; заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 0,00 грн; нарахована пеня 0,00 грн; нарахована комісія - 0,00 грн. З урахуванням вищенаведеного, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості у розмірі 10840,06 грн та 2102,00 грн судових витрат. Ухвалою судді від 02.11.2020 позовну заяву АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відкрито провадження по справі. Представник позивача\~в судове\~засідання не\~з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з позовною заявою представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв про поважність неявки в судове засідання, відзиву, заперечень на позовну заяву не надав. Ухвалою суду від 01.02.2021 позовну заяву АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості вирішено розглянути заочно на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247\~ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Згідно з витягом із статуту позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»; довідкою з ЄДРПОУ та банківською ліцензією підтверджується, що він є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій. Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Повноваження позивача щодо надання послуг кредитування підтверджуються відомостями, що містяться у витягу з ЄДРПОУ за ідентифікаційним кодом 14360570, Банківській ліцензії № 22 від 05.10.2011, Статуті Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019р. № 594 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №712 від 14.08.2019р.). Судом встановлено, що 27.02.2018 між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК) та [PERSON] було підписано анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, позичальник погодився, що підписана ним заява та Умови та правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті банку www.privatbank.ua, та які, разом з пам`яткою клієнта та тарифами, складають банківського обслуговування, що підтверджується підписом в зазначеній анкеті-заяві. Відповідно до наданої позивачем довідки про надання [PERSON] кредитних карток до договору б/н, відповідачу було надано наступну кредитну картку: номер [NUMBER] , яка відкрита 22.05.2018, із терміном дії до 01/22. Відповідно до наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , 22.05.2018 був встановлений кредитний ліміт за кредитною карткою номер [NUMBER] ; 22.05.2018 кредитний ліміт змінено, в розмірі 14000,00 грн; 16.05.2019 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн; З наданого позивачем розрахунку заборгованості за вказаним договором вбачається, що станом на 17.09.2020 року відповідач має перед позивачем заборгованість на загальну суму 10840,06 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 8669,75 грн, в тому числі за поточним тілом кредиту 0,00 грн, за простроченим тілом кредиту 8669,75 грн; заборгованості за нарахованими відсотками 0,00 грн; 2170,31 грн заборгованості за простроченими відсотками. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Позивачем надано належні докази на підтвердження обставин щодо надання кредитних коштів відповідачу, а також, що у період з 22.05.2018 до 16.05.2019 відповідач користувався зазначеним картковим рахунком, зокрема останні платежі на погашення заборгованості ним внесені 12.07.2019 в розмірі 8355,58 грн, 10.08.2019 1000,00 грн. Факту отримання грошових коштів від Банку за вищезазначеним кредитним договором у цій справі відповідачем не спростовано. Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1\~ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~ст. 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.\~633,634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом із ст. 1056-1 ч. 2 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1\~ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В анкеті-заяві позичальника [PERSON] процентна ставка не зазначена взагалі. Крім того, до позовної заяви АТ КБ «ПРИВАТБАНК» долучено витяг з Умов та правил надання банківських послуг. При цьому, зазначений витяг не підписаний відповідачем, а отже відсутні підстави стверджувати, що саме такі умови діяли на час укладення договору, та відповідно були надані [PERSON] для ознайомлення, тобто погоджені сторонами. Крім того, позивачем наданий витяг з тарифів, який містить умови користування кредитними коштами за різними видами тарифів, а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold», а в анкеті-заяві, яка підписана відповідачем взагалі не зазначено яку саме платіжну картку «Універсальна» виявив бажання оформити на своє ім`я [PERSON] . Наданий Витяг з Тарифів також не підписаний відповідачем. Відтак, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів (довідку) та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Правовим висновком Великої Палати Верховного Суду (постанова Палати від 03.07.2019, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19) визначено, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно із\~ст. 81 ч. 6 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року, принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). В Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~Конституція України\~має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі\~Конституції України\~і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у\~ст. 8 Конституції України. Відповідно до ч. 4\~ст. 42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. Згідно з ч. 1\~ст. 1 ЦК України\~цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у\~ст. 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1\~ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.ч. 1, 3\~ст. 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1\~ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів»\~(далі - Закон №1023-XII). Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули\~Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»\~від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4\~ст. 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Вищевказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц. Крім того, у постанові Верховного Суду по справі справа № 306/486/17 (провадження № 61-34520св18) від 10 жовтня 2019 року Верховний Суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем зазначив, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Станом на дату складання відповідачем вищезазначеної анкети-заяви від 27.02.2018\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~вже мала іншу редакцію, ніж та, про яку йде мова у правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 липня 2019 року (провадження № 14-131 цс19),\~ та який суд повинен враховувати в силу вимог\~ст. 263 ч. 4 ЦПК України, та зокрема містить лише одну частину, за змістом якої: «цей\~Закон\~застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Оцінюючи паспорт споживчого кредиту від 22.05.2018 із підписом відповідача [PERSON] , наданого позивачем в якості доказу, суд виходить із наступного. Як слідує з паспорту, він містить інформацію щодо типу кредитного продукту «Універсальна» та «Універсальна Голд», за якими вказані різні умови договору, із зазначенням, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо (розділ 7). Таким чином, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту. Такі висновки підтверджуються й тим, що у паспорті споживчого кредиту міститься припис про те, що інформація зберігає чинність та є актуальною лише до 06.06.2018 року, а отже даний паспорт кредиту не може слугувати доказом погодження між сторонами умов надання кредиту. Крім того, в анкеті-заяві відповідача\~від 27.02.2018 не зазначено взагалі про те, що цей Паспорт споживчого кредиту за програмою як «Універсальна», так і «Універсальна Голд» є невід`ємною частиною будь-якого договору сторін та зокрема № б/н від 27.02.2018, чи складає останній. Разом з цим, відповідач фактично отримав та використовував кошти надані Банком на кредитну картку, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача фактично використаної суми кредитних коштів. Так, судом встановлено, що відповідно до наданої позивачем виписки за договором фактична сума витрат клієнтом (відповідачем) коштів позивача складає 8669,75 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача з відповідача. Якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2\~ст. 530 ЦК України\~банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, є наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту (частиною тіла кредиту, не повернутого в строк), яка є\~складовою тіла кредиту (фактично отриманої суми кредитних коштів) в розмірі 8669,75 грн, яка склалася станом на 17.09.2020. Враховуючи викладене, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитними коштами, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування, а тому з [PERSON] підлягає до стягнення\~лише заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 8669,75 грн, що узгоджується з правовими висновками, викладеними в Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №14-131цс19 від 03 липня 2019 року. Стосовно заявленого позивачем клопотання про огляд веб-сайту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за посиланням «https://privatbank.ua/terms «Архів договорів», більше, сторінка №4, повний текст за посиланням «Повний договір (актуальний на 01.01.2018р.)», розділ 2.1.1 знаходиться на сторінках 270-286 повного договору», суд приймає до уваги вищенаведене, а також те, що наявність Умов та правил надання банківських послуг на веб-сайті позивача не є спірним та відповідачем не заперечується. Разом з тим, наявність Умов та правил надання банківських послуг на веб-сайті позивача у поточний час, зокрема, архівних версій договору за наведеною позивачем редакцією, не є доказом обізнаності відповідача про зміст цих умов на час підписання анкети-заяви б/н 27.02.2018, отже, огляд веб-сайту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судом в порядку ч.7 ст.85 ЦПК України не може призвести до встановлення обставин (фактів), якими позивач обґрунтовує позовні вимоги та які мають значення для вирішення справи, у розумінні ст.ст.76,81 ЦПК України, тому в задоволенні зазначеного клопотання слід відмовити за безпідставністю. Згідно з ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 79,98 %, тому стягненню з відповідача пропорційно частці задоволених вимог підлягає 1681,18 грн.

Outcome: partial