Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Представник відповідача позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву. \~ \~ \~ \~Позивачі на задоволенні позову наполягали, просили розглянути справу у її відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів позивачів та їх і/н; копія будинкової книги для прописки громадян проживаючих у будинку [ADDRESS] ; копія будинкової книги для прописки громадян проживаючих у будинку [ADDRESS] ; копія довідки виконкому Ренійської міської ради Одеської області від 20.09.2018р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія свідоцтва про шлюб між [PERSON] [PERSON] ; копія пенсійного посвідчення [PERSON] ; копія пенсійного посвідчення [PERSON] ; копія свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія заповіту [PERSON] від 04.06.2010р.; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.06.2010р.; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 25.11.2016р.; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища [PERSON] ; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища [PERSON] ; копія заяви про прийняття спадщини [PERSON] ; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 07.10.2016р.; копія службової записки ТВБВ 10015/0371 ПАТ «Державний ощадний банк України» від 20.07.2018р.; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.08.2004р.; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] ; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] ; копія договору купівлі продажу житлового будинку [ADDRESS] від 08.07.1990р.; копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.03.2019р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка була матір`ю позивачів по справі. За життя їй належало: житловий будинок із надвірними спорудами [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.08.2004р.; житловий будинок із надвірними спорудами [ADDRESS] , на підставі договору купівлі продажу житлового від 08.07.1998р.; банківські вклади в ПАТ «Державний ощадний банк України» на рахунках № [NUMBER] , залишок вкладу - 14406,15 грн., № [NUMBER] - залишок вкладу 3468,15 грн. Після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно. На випадок смерті [PERSON] розпорядилась своїм майном, залишила заповіт на ім`я позивача доньки [PERSON] , яким заповідала їй усе своє майно. Однак, позивачі надали суду заяви, в яких вказали, що вони не зважаючи на заповіт, розподілили між собою спадкове майно їх матері та визначили хто на яке майно претендує. Тому, у зв`язку із добровільним поділом майна між спадкоємцями першої черги, спадкоємство здійснюється за законом. Так, спадкоємці першої черги за законом [PERSON] , [PERSON] , після смерті матері у встановлений законом строк не звернулись до нотаріусу із заявами про прийняття спадщини, проте вони на день смерті матері проживала разом із нею, тобто прийняли спадщину у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Позивач [PERSON] у встановлений законодавством строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Враховуючі ці обставини, позивачі пізніше звернулась до нотаріальної контори із заявами про видачу їм свідоцтва про право на спадщину, однак їм в цьому було відмовлено та державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, посилаючись на те, що на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачі прийняли спадщину, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ними права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки їх доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~Як було встановлено судом, позивачі по справі є спадкоємцями за законом першої черги. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Після смерті [PERSON] позивачі [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину фактично, шляхом постійного проживанням із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, а позивач [PERSON] прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріусу. Таким чином, позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 та ч. 1 ст. 1269 ЦК України, та не заявили про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачі є суб`єктами набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачами та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за ними права власності на спадкове майно.

Outcome: approved