Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить суд прийняти рішення, яким продовжити [PERSON] строк прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 01.09.1997 року в с. Ковалівка Драбівського району Черкаської області, визнавши причини пропуску прийняття спадщини поважними, а також визнати за [PERSON] право власності на земельну частку (пай), площею 3,3 в умовних кадастрових гектарах в межах [PERSON] сільської ради Драбівського району Черкаської області, що належала [PERSON] на підставі сертифіката серії ЧР № 0099755, в порядку спадкування. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала, просила суд позов задоволити. В позовній заяві та під час судового засідання вказувала, що 01 вересня 1997 року відкрилася спадщина після смерті [PERSON], яка є далеким родичем її та її брата позивача у справі. Вона з чоловіком в 1997 році похоронили її, але сертифіката на право на земельний пай та примірника заповіту на брата в речах покійної не було. [PERSON] на час смерті проживала одна. У 2016 році до неї (представника позивача) зателефонувала працівник [PERSON] сільської ради Драбівського району Черкаської області та повідомила, що після смерті [PERSON] залишилось не успадковане спадкове майно, до складу якого належить право на земельну частку (пай), та зазначила, що був виявлений заповіт [PERSON], згідно якого остання все своє майно заповіла рідному брату представника позивача, позивачу у справі [PERSON]. Після отримання зазначеної інформації, [PERSON], який проживає в Російській Федерації, надав довіреність [PERSON] щодо здійснення дій, необхідних для прийняття ним спадщини. При зверненні до нотаріуса за місцем відкриття спадщини зясувалося, що оскільки протягом шести місяців з дня відкриття спадщини позивач не вчинив дій, що свідчать про прийняття спадщини, видати йому свідоцтво про право на спадщину нотаріус не може. Крім того, перешкодою для спадкування є відсутність правовстановлюючих документів, зокрема самого сертифіката на земельну частку пай. Отримати його дублікат неможливо через смерть власника та відсутність правового регулювання видачі дублікатів сертифікату на право на земельну частку (пай) спадкоємцям. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Драбівського району Черкаської області в судове засідання не зявився, в письмовій заяві до суду просив суд справу розглянути без його участі, проти задоволення позову не заперечив. Суд, вислухавши представника позивача [PERSON], вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного. Суд встановив, що [PERSON] на момент смерті мала право на земельну частку (пай), розміром 2,81 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебувала у колективній власності бувшого КСГП ім. Кірова села Ковалівка Драбівського району Черкаської області згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0099755, виданого Драбівською районною державною адміністрацією на підставі рішення Драбівської районної державної адміністрації від 24 жовтня 1996 року № 342, що підтверджується витягом з журналу реєстрації сертифікатів КСП ім. Кірова за 1996 рік, копією державного акта на право колективної власності на землю КСГП ім.Кірова с.Ковалівка Драбівського району Черкаської області із планом зовнішніх меж земель та списком осіб, які мають право на земельну частку (пай). За життя, 25 липня 1988 року, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачу у справі [PERSON]. Відповідно свідоцтва про смерть серії І-СР № 287504, виданого повторно 17.11.2016 року Драбівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, [PERSON] померла 01 вересня 1997 року в с. Ковалівка Драбівського району Черкаської області у віці 85 років. Після її смерті відкрилася спадщина. Як вбачається із позовної заяви, поданої представником позивача [PERSON], вона звернулася до суду для визнання за [PERSON] в порядку спадкування права власності на земельну частку (пай), що належала [PERSON], до матеріалів справи додано заповіт на імя позивача, вчинений [PERSON], проте свідоцтво про смерть видане на ім»я [PERSON]. Суд виходить з того, що за даними Словника-довідника власних імен людей (за редакцією [PERSON] та [PERSON] м.Київ.2005 рік. «Наукова думка»), одним із варіантів офіційного імені Клим є Климентій. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про те, що [PERSON], [INFO], яка проживала в [INFO], та [PERSON], [INFO], яка померла 01 вересня 1997 року в с. Ковалівка Драбівського району Черкаської області, є однією і тією ж особою. Згідно вимог ст. 548 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року встановлено, що спадкоємець визнається таким, який прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 550 ЦК УРСР від 18.07.1963 року передбачено, що строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. Таким чином, законом, чинним на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], було визначено, що спадщина є належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, якщо він її прийняв. ЦК УРСР від 18.07.1963 року не було встановлено граничного строку, за спливом якого спадкоємцеві не може бути видане свідоцтво про право на спадщину. Як встановлено в судовому засіданні, спадкоємець за заповітом, позивач у справі [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] проживав і до цього часу проживає в іншій державі, на похоронах присутній не був, тісних звязків з останньою не підтримував, а тому не знав про існування заповіту, у звязку з чим був позбавлений можливості своєчасно звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Дані обставини підтверджено довідкою [PERSON] сільської ради Драбівського району Черкаської області № 132 від 04.04.2017 року, виданою про те, що у 2016 році під час проведення інвентаризації невитребуваних земельних ділянок було виявлено, що земельна частка (пай) [PERSON], яка померла 01.09.1997 року, ніким не успадкована. При цьому, у книзі реєстрації заповітів було виявлено заповіт, вчинений [PERSON] на імя [PERSON], у звязку з чим в приватній розмові з [PERSON] було зясовано те, що про існування заповіту йому не було відомо. Оцінюючи надані суду докази на підставі повного, всебічного, обєктивного їх дослідження в судовому засіданні, суд виходить з того, що позивачем доведено обєктивні причини пропуску встановленого законом шестимісячного терміну прийняття спадщини, тому вважає, що вказаний строк пропущений позивачем з поважних причин і підлягає продовженню. За вказаних обставин, враховуючи, що інших спадкоємців судом не встановлено, позивач, як спадкоємець за заповітом, має право на спадщину земельну частку (пай), розміром 2,81 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебувала у колективній власності бувшого КСГП ім. Кірова села Ковалівка Драбівського району Черкаської області, на яку померла [PERSON] мала право згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0099755, виданого Драбівською районною державною адміністрацією на підставі рішення Драбівської районної державної адміністрації від 24 жовтня 1996 року № 342. Так як оригінал правовстановлюючого документа на земельну ділянку був втрачений, а отримати його дублікат неможливо через відсутність правового регулювання видачі дублікатів сертифікату на право на земельну частку (пай) і Відділ Держгеокадастру у Драбівському районі Черкаської області відмовляється його видати, крім того змінилась процедура оформлення речових прав на нерухоме майно (в тому числі на землю) у звязку зі створенням органів Державної реєстраційної служби, вказані вище обставини не можуть бути перешкодою в реалізації права позивача на успадкування оспорюваної земельної ділянки. При цьому, враховуючи, що [PERSON] на момент смерті мала право на земельну частку (пай), розміром 2,81 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебувала у колективній власності бувшого КСГП ім. Кірова села Ковалівка Драбівського району Черкаської області згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0099755, виданого Драбівською районною державною адміністрацією на підставі рішення Драбівської районної державної адміністрації від 24 жовтня 1996 року № 342, підстави для визнання за [PERSON] права власності на земельну частку (пай), розміром 3,3 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебувала у колективній власності бувшого КСГП ім. Кірова села Ковалівка Драбівського району Черкаської області, відсутні.

Outcome: dismissed