Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Представник заявника адвокат Албот О.М., в інтересах [PERSON] звернулася до суду із вищевказаною заявою, в якій просить встановити факт народження дитини чоловічої статі [PERSON] , [INFO] , місце народження м. Донецьк Донецької області, мати [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Стила Старобешівського району Донецької області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , громадянка України, батько [PERSON] , [INFO] , уродженець смт. Старобешеве Старобешівського району Донецької області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , громадянин України. В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] [INFO] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [INFO] . Шлюб зареєстрований 29.09.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Старобешівського районного управління юстиції Донецької області, актовий запис №81. [INFO] о 10 год. 20 хв. [PERSON] народила дитину чоловічої статі - [PERSON] , вагою 3 кілограми 300 грамів у м. Донецьку Донецької області у Донецькому республіканському центрі охорони материнства та дитинства (медичне свідоцтво про народження № 2117, копія свідоцтва про народження виданого ДНР, обмінна картка пологового будинку додається). У подальшому [PERSON] було видано свідоцтво про народження дитини на тимчасово окупованій території України, але відповідно до законодавства України воно є недійсним. 03.03.2021 року представник заявника [PERSON] звернулася з заявою про державну реєстрацію народження дитини чоловічої статі, народженої [INFO] матір`ю [PERSON] до Приморський районний у м. Маріуполі відділ ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Однак, представнику [PERSON] було відмовлено у проведені державної реєстрації народження у зв`язку з тим, що для підтвердження факту народження дитини пред`явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за № 1150/13024. Жодних законних підстав для проведення державної реєстрації народження, окрім звернення до суду з заявою « Про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України» не існує, тому заявник вимушений звернутися до суду. Місто Донецьк Донецької області є тимчасово окупованою територією (відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 15 березня 2021 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи призначено по суті з викликом учасників справи. Заінтересованій особі роз`яснено право надіслати суду відзив на заяву і всі письмові докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти заяви. Заявник в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Від представника заявника адвоката Албот О.М. надійшла заява про розгляд справи без участі заявника та представника, просила заяву задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Приморський районний у м. Маріуполі відділ ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти заяви до суду не подавали. Відповідно до положень частини 2 статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, дійшов наступного висновку. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Статтею 317\~ЦПК України визначено особливості провадження у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України. Відповідно до положень статті 317\~ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» від 14.11.2014 № 875/2014, діяльність державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях припинено. Норми статті 317\~ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, а отже для застосування цієї норми тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей слід вважати населені пункти, визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Місто Донецьк Донецької області, де народжувала заявниця, а також смт. Старобешеве Донецької області, де зареєстрована заявниця включено до переліку населених пунктів, на територіях яких органи державної влади (у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану) тимчасово не здійснюють свої повноваження, що у даному випадку зумовлює необхідність застосування передбаченого статтею 317\~ЦПК України порядку встановлення факту народження дитини чоловічої статі [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] [INFO] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [INFO] , про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 81, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Старобешівського районного управління юстиції Донецької області серії [NUMBER] . [INFO] о 10 год. 20 хв. [PERSON] народила дитину чоловічої статі - вагою 3 кілограми 300 грамів у м. Донецьку Донецької області у ДРЦОМД, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження № 2117, обмінною картою родильного будинку, родильного відділення лікарні, талон 3 відомостей пологового будинку, пологового відділення лікарні про немовля від 29 грудня 2020 року. У подальшому [PERSON] було видано свідоцтво про народження дитини на тимчасово окупованій території України, в якому зазначено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 12 січня 2021 року відділом РАЦС Старобешівського районного управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки. Крім того, з матеріалів справи також вбачається що [PERSON] перебувала на обліку по вагітності в ЦГКБ № 3 міста Донецька, що підтверджується обмінною картою пологового будинку, пологового відлуння лікарні. В матеріалах справи також міститься протокол УЗД на ім`я [PERSON] , [INFO] , дата дослідження 30.06.2020 року, фотографії [PERSON] , яка перебуває в стані вагітності та з новонародженою дитиною. Відповідно до ч.1 ст.\~317\~ЦПК України заявниця є суб`єктом звернення до суду із зазначеною заявою. Приморський районний у місті Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану 03 березня 2021 року відмовив представнику [PERSON] [PERSON] у проведенні державної реєстрації народження дитини чоловічої статі, народженої [INFO] , у зв`язку з тим, що заявником для підтвердження факту народження дитини пред`явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024, що підтверджується відмовою Приморського районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану у проведенні державної реєстрації народження, яка міститься в матеріалах справи. Встановлення факту народження дитини позасудовим шляхом неможливе, але є необхідним для реалізації батьківських прав відносно дитини та подальша реалізація дитиною своїх конституційних прав і обов`язків. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно з ч.1 ст.\~3\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч. 2, 4 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, згідно принципу 3 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині має належати з його народження право на ім`я та громадянство. Відповідно до\~Конвенції про\~права дитини\~від 20.11.1989\~року,\~ратифікованою постановою Верховної ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ, дитина має бути зареєстрована одразу після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Обов`язок невідкладно,\~але не\~пізніше одного\~місяця від\~дня народження\~дитини,\~зареєструвати народження\~дитини в\~органах державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~частиною 1 статті 144 Сімейного кодексу України покладений на батьків. Відповідно до\~ст.13\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану», державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження (ч.3). Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження (абз.1 ч.4). За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження (абз.5 ч.4). В практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «[PERSON] проти Республіки Молдови та Росії» ([PERSON] v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «[PERSON] проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» ([PERSON] v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). У Рішенні Європейського Суду по справі «Кипр проти Турції» від 10 травня 2001 року (у п.93 Суд нагадує, що в своєму Консультативному Висновку по Намібії Міжнародний Суд заявив наступне (1971 ICJ Reports, p. 56, § 125): «Загалом непризнання північно-африканської адміністрації цієї Території не повинно привести позбавлення народу Намібії вигод від міжнародної співпраці. Зокрема в той час як дії офіційного характеру, які здійснюються урядом Північної Африки від імені або по відношенні Намібії після спливу відомого мандата, являються незаконними та такими, що не мають сили, ця неспроможність не може бути розповсюджена на такі дії, як наприклад реєстрація народження, смерті, шлюбу, наслідки подібних дій можуть бути проігноровані в погіршення мешканців цієї Території». Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження дитини, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження дитини на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Пунктом 7\~частини 1 статті 315 ЦПК України передбачений розгляд судом справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно з\~абз.2\~п.18 Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~31\~березня 1995\~№5\~«Про судову\~практику в\~справах про\~встановлення фактів,\~що мають\~юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до ч.1, 2 ст.13\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Згідно з ч. 1 ст.\~122\~СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Суд встановив, що [INFO] [PERSON] народила дитину чоловічої статі що підтверджується медичним свідоцтвом про народження № 2117, свідоцтвом про народження [NUMBER] . Оскільки документи, що підтверджують факт народження дитини заявника, видані медичним закладом та органом реєстрації актів цивільного стану на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, ці документи є недійсними і не створюють правових наслідків. З огляду на викладене, ту обставину, що для проведення державної реєстрації народження дитини є об`єктивні перешкоди, з метою захисту прав і свобод громадян України, якими є батьки дитини та сама дитина, суд вважає що заявлені вимоги належить задовольнити, встановивши факт народження дитини чоловічої статі [PERSON] , [INFO] , місце народження м.Донецьк Донецької області, мати [PERSON] , [INFO] , уродженки с.Стила Старобешівського району Донецької області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , громадянка України, батько [PERSON] , [INFO] , уродженець смт. Старобешеве Старобешівського району Донецької області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , громадянин України, на підставі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29.09.2007 року видане відділом реєстрації актів цивільного стану Старобешівського районного управління юстиції Донецької області.

Outcome: approved