Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості. В позові вказував, що 02.09.2011 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір без номеру, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між нею та позивачем договір, що підтверджується підписом у заяві. Зазначав, що банк свої зобовязання виконав, оскільки надав відповідачу кредит у розмірі, указаному у договорі, а відповідач взяті на себе зобовязання не виконала належним чином, у звязку з чим станом на 31.01.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 11538,32 грн., з яких: 5245,90 грн. заборгованість за кредитом; 4489,73 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 777,06 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 525,63 грн. штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором без номера від 02.09.2011 року в сумі 11538,32 грн. та 1378,00 грн. судового збору. У судове засідання представник позивача не зявився, будучи повідомленим про місце, день та годину слухання справи належним чином, в позовній заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Також у доданому до позовної заяви клопотанні зазначив, що банк підтримує позовні вимоги в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку банку відсутні. Також наддав додаткові пояснення до позовної заяви, у яких посилаючись на правомірність вимог банку, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявлений позов не визнала, пояснила, що кошти у сумі 5055,00 грн. з картки не знімала, а ними заволоділа невідома особа шахрайським шляхом представившись працівником банку, після чого у неї виникла заборгованість. Підтвердила, що на даний час відомості по її заяві внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015260060000168 і проводиться досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.1 КК України. Просила у задоволенні позову відмовити, оскільки заборгованість виникла не з її вини. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтримав позицію відповідача та просив у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши відповідача [PERSON], її представника [PERSON], дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З доданої до позовної заяви копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 01.09.2011 року вбачається, що 01.09.2011 року [PERSON] виявила бажання оформити на своє ім'я платіжну карту кредитка не вказана. Бажаний кредитний ліміт не зазначено. Своїм підписом у заяві погодилася, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг (кредитний договір). Вона ознайомилася і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Зобовязалася виконувати Умови та Правила надання банківських послуг. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором без номеру від 02.09.2011 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], станом на 31.01.2016 року сума загальної заборгованості останньої становила 11538,32 грн., з яких: 5245,90 грн. заборгованість за кредитом; 4489,73 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 777,06 грн. нарахована комісія; 1025,63 грн. заборгованість по судовим штрафам. Відповідно до ч.2 ст.64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. На виконання ухвали суду від 31.05.2016 року, винесеної за клопотанням представника відповідача [PERSON], про витребування з ПАТ КБ «ПриватБанк» оригіналу кредитної справи по кредитному договору без №від 02.09.2011 року, укладеному між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] від представника позивача 07.06.2016 року та 10.06.2016 року надійшла відповідь №30.1.0.0/2-20160531/3916 про те, що «на превеликий жаль даний кредитний договір було загублено в архівах Банку, у зв'язку з чим надати його для огляду в судове засідання не має можливості». Встановлені факти мають істотне значення для формування правового висновку по справі та іншими доказами не спростовуються. У відповідності з положеннями ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України особа, яка уклала кредитний договір та отримала кошти повинна виконувати його належним чином та повернути кошти у відповідності з умовами кредитного договору. Виходячи з того, що позивачем не доведено факту укладання відповідачем [PERSON] з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитного договору без № від 02.09.2011 року, оригінал якого у банку відсутній, та отримання нею кредитних коштів в сумі 6000,00 грн., то вона не може нести відповідальність за порушення умов договору. Підстав для призначення судової почеркознавчої експертизи немає, оскільки сторонами дане клопотання не заявлялось. Крім того відповідно до листа представника Приватбанку від 07.06.2016 року та 10.06.2016 року надійшла відповідь №30.1.0.0/2-20160531/3916, кредитний договір в архіві ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутній, що унеможливлює проведення почеркознавчої експертизи. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що позивач не довів суду факт підписання відповідачем кредитного договору без № від 02.09.2011 року, оскільки належним доказом цього факту може бути тільки оригінал договору, який позивач суду не представив. Відповідно до вимог ст.1015 ЦК кредитний договір укладається в письмовій формі, а відповідно ч.2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Згідно ч.2 ст.1055 ЦК України, кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Таким чином, недоведеність факту укладання між сторонами кредитного договору без № від 02.09.2011 року в письмовій формі свідчить про нікчемність цього договору, а визнання такого правочину недійсним по закону (ст.215 ЦК України) не вимагається. Надані представником банку витяг з програмного комплексу по ідентифікації клієнта за кредитним договором та виписка по рахунку відповідача не є належними та допустимими доказами укладення кредитного договору та підставою для стягнення заборгованості. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позивачем не виконано обов'язок з доведення обставин, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог то суд вважає, що у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], про стягнення заборгованості необхідно відмовити. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного представником позивача суду не представлено. На підставі ст.ст.2, 15, 215, 509, 526, 1015, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: dismissed