Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Представник відповідача виконавчого комітету Орлівської сільради Ренійського району позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Представник третьої особи СВК «Прикордонник» позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія заповіту [PERSON] від 18.08.2010 р., складеного на імя [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого 03.10.2012р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої 16.06.2009 р.; копія інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 16.10.2013 р.; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.07.2011 р.; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 060047 від 20.10.2004 р.; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 669469 від 24.01.2008 р.; копія свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП серії ОД-ХХ № 04406 від 04.02.2005 р.; копія свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП серії ОД-ХХ № 04395 від 04.02.2005 р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.02.2015р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 03.10.2012 р. помер [PERSON] За життя [PERSON] належало: -земельна ділянка загальною площею 2,80 га. (із кадастровими номерами 5124183600:01:001:0354, 5124183600:01:001:0471, 5124183600:01:005:0883), розташована на території Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту серії ЯЕ № 669469 на право власності на земельну ділянку від 24.01.2008 р. -земельна ділянка загальною площею загальною площею 2,80 га. (із кадастровими номерами 5124183600:01:005:0025, 5124183600:01:001:0007), розташована на території Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Ренійської районної державної нотаріальної контори 11.07.2011 р. та зареєстрованого в реєстрі за № 2310. -майновий пай на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Прикордонник» серії ОД-ХХ № 04406 від 04.02.2005 р. -майновий пай на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Прикордонник» серії ОД-ХХ № 04395 від 04.02.2005 р., в порядку спадкування після смерті [PERSON] На випадок смерті [PERSON] розпорядився належним йому майном, 18.08.2010 р. залишив заповіт на імя позивача [PERSON], 03.10.2012р. - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивач (як спадкоємець за заповітом) звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За зверненням позивача нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказані земельні ділянки та майнові паї, про що 03.02.2015р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Ці документи позивач не зміг надати, у звязку з тим, що спадкодавець [PERSON] набув право власності на частину вищевказаного майна в порядку спадкування після смерті дружини [PERSON], померлої 16.06.2009 р. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Ч. 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Ч. 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Після смерті [PERSON], її чоловік [PERSON] прийняв спадщину шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. 11.07.2011 р. [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому зазначено, що він успадкував земельну ділянку загальною площею 2, 80 га., яка належала [PERSON], на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 060047 від 20.10.2004 р. Як зазначив позивач, [PERSON] під час життя загубив оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 060047 від 20.10.2004 р., який позивачеві необхідно було надати нотаріусу для оформлення спадщини після смерті [PERSON], та проставлення відмітки у акті про перехід права власності на земельну ділянку. Окрім того, як зазначив позивач, [PERSON] під час життя не переоформив перехід права на майновий пай серії ОД-ХХ № 04395 від 04.02.2005 р., після смерті дружини [PERSON] Також позивач зазначив, що він не зміг надати на вимогу нотаріуса і оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 669469 від 24.01.2008 р., який [PERSON] загубив разом із оригіналом державного акту на право власності, який належав померлій дружині [PERSON] Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, у звязку з тим, що чинним законодавством не передбачена можливість відновлення актів на право власності на земельну ділянку після смерті власника його спадкоємцями за умови, що свідоцтво про право на спадщину щодо цієї земельної ділянки не видано, а на підставі ксерокопії акту також не можливо оформити спадщину (згідно п. 5.1 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю…видається відповідний дублікат», затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 року, при втраті (псуванні) державного акта на землю, власнику або землекористувачу видається відповідний дублікат, так як набуте за спадкуванням право власності позивача не було оформлено, позивач не в змозі отримати дублікат державного акту на землю, у звязку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом. Таким чином, після смерті [PERSON] за визнанням права власності на земельні ділянки та майнові паї, як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Виходячи з наведеного, позивач в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняв спадщину, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Він у передбачений законом строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається таким, що її прийняв. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки його воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] були загублені оригінали державних актів на право приватної власності на вищевказані земельні ділянки та майнові паї, а зареєструвати право власності після смерті спадкодавців є неможливим, у звязку із тим, що закон повязує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обовязки фізичної особи припиняється у момент її смерті, також чинним законодавством не передбачена можливість відновлення актів на право власності на земельну ділянку після смерті власника його спадкоємцями за умови, що свідоцтво про право на спадщину щодо цієї земельної ділянки не видано, а на підставі ксерокопії акту також не можливо оформити спадщину, так як набуте за спадкуванням право власності позивача не було оформлено, позивач не в змозі отримати дублікат державного акту на землю, у звязку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України, одним із шляхів захисту прав громадян на землю є визнання прав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на вищевказані земельні ділянки з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved