Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом і просить встановити факт належності [PERSON], [INFO], заповіту, складеного [PERSON], яка померла 22 листопада 1017 року та посвідченого 31 березня 1993 року державним нотаріусом [PERSON] [PERSON] державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за ;577, за яким все своє майно [PERSON] заповіла [PERSON]. Посилається на те, що 22 листопада 2017 року померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. Позивач прийняла спадщину належним чином. У видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу нотаріус відмовив в звязку з тим, що у заповіті від 31.03.1993 року, який був складений [PERSON], помилково зазначено прізвище спадкоємця «Мельніченка» замість «Мельниченко».\~Виправити вказану\~помилку у\~позасудовому порядку\~позивач не\~може,\~а тому\~вимушений звернутися\~до суду.Встановлення даного факту позивачу необхідне для здійснення її спадкових прав після смерті [PERSON] До суду позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не зявилися, представник позивача направив заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, в\~ підготовче судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позив визнає в повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Розгляд справи здійснюється відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Судом встановлено наступне. 22 листопада 2017 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОК №№417776 (а.с.6). З довідки виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 31.08.2018 за №1948 вбачається, що [PERSON], [INFO], на день своєї смерті 22.11.2017 року була зареєстрована в [INFO] (а.с.12). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії ІІ-УР №388206 [PERSON] народилася [INFO], її батьком записаний [PERSON], матірю - [PERSON](а.с.13). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії ІН-БК №310082, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] 12 жовтня 1983 року, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «Мельниченко»(а.с.14). З копії заповіту, посвідченого державним нотаріусом [PERSON] 31.03.1993 вбачається, що [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON]. (а.с.16). З експертного висновку від 26.02.2018 за №056/531-а вбачається, що розбіжності між записами прізвища українською мовою виникли внаслідок фіксації його фонетичних варіантів під впливом особливостей усної розмовної практики, притаманної діалектному ареалові, де було зроблено ці записи. Згідно з правописними стандартами української мови нормативний запис прізвища українською мовою - [PERSON].(а.с.17). 12 травня 1981 року рішенням Переяслав-Хмельницького міського суду Київської області шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано.(а.с.18-19). 18.98.2018 постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №786/02-31 державний нотаріус [PERSON] міської державної нотаріальної контори Київської області відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у звязку з тим, що у заповіті, посвідченому від імені померлої вказано прізвище особи, на яку заповідається спадщина «Мельніченка», а звертається до нотаріальної контори «Мельниченко», тобто прізвище особи, яка вказана у заповіті не співпадає з прізвищем особи, яка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.(а.с.23) З копії паспорта та копії ідентифікаційного номеру вбачається, що прізвище позивача «Мельниченко» ( а .с. 8-11). Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 цього Кодексу, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п.2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до вимог п.п.4, 7 Постанови ПВС України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами як безпосередньо заінтересованих у цьому осіб, так і інших громадян та організацій, коли за законом вони вправі звернутися до суду в інтересах інших осіб, а також за заявою прокурора. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Пунктом 12 вищезазначеної Постанови встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв'язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв'язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Отже, на думку суду, з досліджених доказів у їх взаємозвязку вбачається, що заповіт було складено на імя позивача. Помилка у написанні прізвища позивача є технічними помилками внаслідок людського фактору. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Приймаючи до\~уваги вказані\~обставини,\~визнання позову\~відповідачем,\~що не\~суперечить закону\~та не\~порушує прав,\~свобод чи\~інтересів інших\~осіб,\~проаналізувавши всі\~докази в\~їх сукупності,\~суд дійшов\~висновку,\~що позов\~ [PERSON]\~підлягає задоволенню,\~оскільки підтверджений\~матеріалами справи,\~встановлення даного\~факту необхідне\~позивачу для здійснення її спадкових прав після смерті [PERSON], іншого порядку його встановлення законом не визначено. Доказів, які б викликали сумнів суду у правомірності вимог позивача, у судовому засіданні не здобуто. На підставі викладеного,

Outcome: approved