Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

Представник позивача - адвокат Рогозін О.В. звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ», в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів за кредитним договором. Позов обґрунтовує тим, що відповідно до спірного виконавчого напису проводиться стягнення заборгованості Замостянським відділом державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Позивачу тривалий час з незрозумілих причин надходить пенсія значно меншим розміром ніж нарахована у поточному році. Після цього, вона, звернувшись для отримання інформації до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя у Дніпровський відділ обслуговування громадян, дізналась про те, що наявна постанова виконавчої служби про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та наразі здійснюється звернення стягнення на доходи боржника з її пенсії. Відповідно до реєстру боржників з позивача відповідач стягує якусь суму грошових коштів, відповідно до виконавчого провадження № 59342400. Позивач ніколи не брала грошових коштів у відповідача. Вона не отримувала письмової вимоги від відповідача про усунення порушення за кредитним договором. Таким чином, відповідачем не надано нотаріусу достатніх доказів щодо отримання боржником вказаної письмової вимоги. Окрім цього, позивач не отримувала ніяких повідомлень від третьої особи з пропозицією добровільного погашення заборгованості та повідомленням про наявність вказаного виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора щодо стягнення заборгованості. 22.06.2021 відповідач «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» в особі директора товариства Велікданова С.К. надало заяву про визнання позову. Треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. та Замостянський ВДВС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) пояснення щодо позову не надали. Ухвалою від 23.04.2021 відкрите провадження у справі. Ухвалою від 23.04.2021 за заявою позивача позов забезпечений шляхом зупинення стягнення на підставі спірного виконавчого напису до набрання рішенням законної сили. Ухвалою від 20.05.2021 за клопотанням представника позивачки витребувана у Замостянського ВДВС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) копія виконавчого провадження № 59342400 з примусового виконання спірного виконавчого напису. Витребуваний доказ наданий суду 03.06.2021. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Рогозін О.В. у судове засідання не з`явились. Представник позивачки надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позов підтримав. Представник відповідача ТОВ ««ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки не повідомив. Заяву про розгляд справи за його відсутності не надав. Треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. та Замостянський ВДВС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у судове засідання не з`явились. Були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки не повідомили. Заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 206 ЦПК відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у пункті 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позову та визнає таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів за кредитним договором. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Статтею 133 ЦПК передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. При цьому, відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що передбачено частиною першою статті 142 ЦПК. Таким чином, зважаючи на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50% сплаченого ним судового збору в сумі 454 гривні та стягнення з відповідача на її користь решти судового збору. 18.06.2021 представником позивача - адвокатом Рогозіним О.В. надані суду пояснення, в яких він, серед іншого, просить стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 гривень. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Приписами частини першої статті 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Судом встановлено, що 14.04.2021 між позивачкою [PERSON] та ТОВ «ЮК «Монополія» в особі директора Рогозіна О.В. укладений Договір про надання юридичних послуг (далі - Договір), предметом якого сторони визначили, що виконавець зобов`язався надати правову допомогу, в тому числі, за окремими дорученням, наступні послуги: первинна консультація, ознайомлення з документацією, опрацюванні нормативно-правових актів, що регулюють спірні відносини, вивчення судової практики, складання позовної заяви, складання заяв та клопотань, пояснень, вихід в судові засідання, а в цілому судовий захист у Ленінському районному суді м. Запоріжжя за позовом [PERSON] до «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Пунктом 2.3 Договору його сторони узгодили розрахунок гонорару та його вартість, яка склала 7 000 гривень. Згідно із статтею 30 Закону № 5076-VІ гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як передбачено у статті 15 ЦПК учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК), та становлять одну із складових судових витрат (частина перша статті 133 ЦПК). Відповідно до частини п`ятої статті 135 ЦПК сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. За змістом статті 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: (1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); (2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); (3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; (4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із частиною третьою статті 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: (1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; (2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; (3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; (4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Як вбачається з наданого акту прийому-передачі виконаних робіт від 15.06.2021 загальна вартість правової допомоги склала 7 000 гривень за виконаний обсяг робіт: первинна консультація - 1 година (1 000 гривень), ознайомлення з документацією, опрацювання нормативно-правових актів, що регулюють правовідносини, вивчення судової практики - 1 година (1 000 гривень), складання позовної заяви, клопотання про витребування доказів - 1 година (1 000 гривень), складання заяви про забезпечення позову - 1 година (1 000 гривень), складання пояснень - 1 година (1 000 гривень), вихід у судове засідання - 2 години (2 000 гривень). Відповідно до Прибуткового касового ордеру №_15/06 від 15.06.2021 позивачкою [PERSON] сплачені грошові кошти у сумі 7 000 гривень на користь ТОВ «ЮК «Монополія» за Договором про надання юридичних послуг від 14.04.2021. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд дійшов висновку, що не підлягають відшкодуванні позивачці витрати за вихід її представника в судове засідання в сумі 2 000 гривень, оскільки він не приймав участі в судових засіданнях, що підтверджується матеріалами справи. Суд встановив, що розмір витрат позивачки на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 гривень є співрозмірним, відповідає складності справи та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим частиною п`ятою статті 137 ЦПК на подачу клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 гривень. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивачки підлягають судові витрати в сумі 5 908 гривень, які складаються з 50% сплаченого позивачкою судового збору за подачу позову, судового збору за подання заяви про забезпечення позову та її витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини сьомої статті 158 ЦПК заходи забезпечення позову у виді зупинення стягнення за оскаржуваним виконавчим написом продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved