Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Представник позивача 27.10.2020 року звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. 24.06.2020 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ ГРАНД МОТОРС» було укладено договір № 230391 про надання послуг з придбання автомобіля, згідно із яким відповідач зобов`язався, як виконавець, від імені замовника, за дорученням та за рахунок замовника, за плату надати послуги, що передбачають вчинення таких дій: здійснити опитування замовника щодо характеристик, яким має відповідати автомобіль, провести аналіз отриманої інформації, дослідити наявність вільного для продажу автомобіля в мережі Інтернет; за необхідності консультувати замовника щодо пошуку автомобіля, рекомендувати оптимальні критерії його вибору, визначити оптимальні шляхи купівлі автомобіля, погодити їх із замовником та впровадити ефективні способи супроводу доставки автомобіля та його передачі замовнику; розрахувати та інформувати замовника щодо вартості митного оформлення автомобіля та інших видатків, викликаних виконанням договору, надавати консультативні послуги з отримання та надання всіх документів (для постановки на облік у СЦ МВС, сертифікат ЄВРО-5, митну декларацію); вчинити дії з транспортно-експедиційного обслуговування перевезення автомобіля. Пунктом 2.1.2 договору передбачено, що виконавець повинен передати замовнику автомобіль відповідно до умов цього договору протягом 21 робочих днів з дня підписання Договору, а пунктом 2.4.2. передбачено, що замовник маєправо отримати автомобіль відповідно до умов цього Договору протягом 21-го робочих днів з дня підписання цього Договору. Відповідно до п.5.4. укладеного вищезазначеного договору вартість послуг виконавця складає та здійснюється у такому порядку: 30 % (1800 євро) оплата вартості послуг та автомобіля сплачується протягом трьох календарних днів з дати підписання договору; 70% (4200 євро) оплата залишку коштів за послуги та автомобіль сплачується після прибуття автомобіля до замовника та підписання акта прийому-передачі автомобіля. Згідно із додатком № 1 до договору від 24.06.2020 року сторони домовилися затвердити проект замовлення щодо характеристик обраного автомобіля код авто 97545, марка Volkswagen Polo 1,2, 2017 року випуску, червоного кольору із пробігом 53000 км. Відповідно до додатку № 2 до основного договору, який названий Протоколом погодження вартості послуг, між сторонами було погоджено вартість послуг, що становить 500 євро - вартість послуги «Під ключ», 4000 євро - вартість Автомобіля, 1500 євро - вартість розмитнення автомобіля, 6000 євро - повна вартість авто з розмитненням з усіма платежами. П. 2 додатку встановлює, що сума авансового платежу, що підлягає сплаті становить 1800 євро, він підлягає сплаті замовником протягом трьох днів з дати підписання цього договору. П. 2.1 договору вказує, що всі платежі здійснюються частинами, по мірі надходження від виконавця вимоги про оплату. 24.06.2020 року від відповідача надійшов рахунок на оплату договору № 230391 на суму 53820,00 грн. На виконання п. 2 додатку № 2 до основного договору № 230391 [PERSON] 26.06.2020 року було сплачено на рахунок відповідача грошові кошти у загальному розмірі 42 022,50 грн. та 30.06.2020 року було сплачено грошові кошти у загальному розмірі 11 989,00 грн. Тобто на виконання умов вказаного договору № 230391 [PERSON] було перераховано на користь відповідача грошові кошти в сумі 54011,50, включаючи комісію банку. Станом на 16.09.2020 року, виконавець свої обов`язки, передбачені договором не виконав, автомобіль [PERSON] у встановлені договором строки не поставив, чим порушив умови визначені договором. Представник позивача зазначає, що договір містить несправедливі умови, що порушують права [PERSON] як споживача, тому просить стягнути з відповідача сплачені ним грошові кошти в якості матеріальної шкоди у розмірі 53820, 0 грн. та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Моральна шкода виразилася у негативних емоціях та переживаннях з приводу невиконання договору та ненадання замовленого автомобіля вчасно, чим були порушені звичайний спосіб життя, втрата нормальних життєвих зв`язків і вимоги від позивача додаткових зусиль для організації нормального способу життя. Ухвалою про відкриття провадження від 09.11.2020 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. До суду повернувся конверт з копією зазначеної ухвали, як не вручений (а.с. 41). Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Вислухавши сторони та дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Судом встановлено, що 24.06.2020 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ ГРАНД МОТОРС» було укладено договір № 230391 про надання послуг з придбання автомобіля, згідно із яким відповідач зобов`язався, як виконавець, від імені замовника, за дорученням та за рахунок замовника, за плату надати послуги, що передбачають вчинення таких дій: здійснити опитування замовника щодо характеристик, яким має відповідати автомобіль, провести аналіз отриманої інформації, дослідити наявність вільного для продажу автомобіля в мережі Інтернет; за необхідності консультувати замовника щодо пошуку автомобіля, рекомендувати оптимальні критерії його вибору, визначити оптимальні шляхи купівлі автомобіля, погодити їх із замовником та впровадити ефективні способи супроводу доставки автомобіля та його передачі замовнику; розрахувати та інформувати замовника щодо вартості митного оформлення автомобіля та інших видатків, викликаних виконанням договору, надавати консультативні послуги з отримання та надання всіх документів (для постановки на облік у СЦ МВС, сертифікат ЄВРО-5, митну декларацію); вчинити дії з транспортно-експедиційного обслуговування перевезення автомобіля (а.с. 5-9). Пунктом 2.1.2 договору передбачено, що виконавець повинен передати замовнику автомобіль відповідно до умов цього договору протягом 21 робочих днів з дня підписання Договору, а пунктом 2.4.2. передбачено, що замовник маєправо отримати автомобіль відповідно до умов цього Договору протягом 21-го робочих днів з дня підписання цього Договору. Відповідно до п.5.4. укладеного вищезазначеного договору вартість послуг виконавця складає та здійснюється у такому порядку: 30 % (1800 євро) оплата вартості послуг та автомобіля сплачується протягом трьох календарних днів з дати підписання договору; 70% (4200 євро) оплата залишку коштів за послуги та автомобіль сплачується після прибуття автомобіля до замовника та підписання акта прийому-передачі автомобіля. Згідно із додатком № 1 до договору від 24.06.2020 року сторони домовилися затвердити проект замовлення щодо характеристик обраного автомобіля код авто 97545, марка Volkswagen Polo 1,2, 2017 року випуску, червоного кольору із пробігом 53000 км (а.с. 10-12). Відповідно до додатку № 2 до основного договору, який названий Протоколом погодження вартості послуг, між сторонами було погоджено вартість послуг, що становить 500 євро - вартість послуги «Під ключ», 4000 євро - вартість Автомобіля, 1500 євро - вартість розмитнення автомобіля, 6000 євро - повна вартість авто з розмитненням з усіма платежами. П. 2 додатку встановлює, що сума авансового платежу, що підлягає сплаті становить 1800 євро, він підлягає сплаті замовником протягом трьох днів з дати підписання цього договору (а.с. 13-) П. 2.1 договору вказує, що всі платежі здійснюються частинами, по мірі надходження від виконавця вимоги про оплату. 24.06.2020 року від відповідача надійшов рахунок на оплату договору № 230391 на суму 53820,00 грн. (а.с. 14). На виконання п. 2 додатку № 2 до основного договору № 230391 [PERSON] 26.06.2020 року було сплачено на рахунок відповідача грошові кошти у загальному розмірі 42 022,50 грн. (а.с. 16-18) та 30.06.2020 року було сплачено грошові кошти у загальному розмірі 11 989,00 грн. (а.с. 19-22). Тобто на виконання умов вказаного договору № 230391 [PERSON] було перераховано на користь відповідача грошові кошти в сумі 54011,50, включаючи комісію банку. Станом на час розгляду справи, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ ГРАНД МОТОРС» свої обов`язки, передбачені договором не виконав, автомобіль [PERSON] у встановлені договором строки не поставив, чим порушив умови визначені договором. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Недотримання цієї вимоги є підставою недійсності правочину, відповідно до ст. 215 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належний чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями ст.ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконанні або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежні виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ст.ст.4,22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на захист своїх прав державою, судом, належну якість продукції та обслуговування, необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її виробника (виконавця). Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору та інші. Згідно з ч.ч. 4 -5 ст. 18 вказаного Закону, перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Пунктом 2 ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем умови договору № 230391 від 24.06.2020 року було виконано, сплачено необхідну суму авансового платежу у строки, передбачені договором. Однак отримавши від позивача кошти, у подальшому до виконання своїх зобов`язань відповідач не приступив без поважних причин, сплачені позивачем гроші не повертає, що свідчить про здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики. Аналізуючи положення спірного договору та беручи до уваги те, що пункти договору щодо строку його виконання були змінені не на користь споживача, а також те, що договір: не містить положень щодо відповідальності виконавця у разі не виконання положень договору щодо строку придбання автомобіля, визначеного договором та передання його замовнику; встановлює жорсткий обов`язок споживача щодо внесення платежу визначеного п. 5.4 договору, суд, враховуючи положення споживача, як менш захищеної сторони договору, існуючий дисбаланс прав та обов`язків визначених договором на шкоду споживачу, вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити, визнавши недійсним вказаний договір. Згідно з ч.1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, відповідач зобов`язаний повернути позивачу одержане за спірним договором грошові кошти, а саме - 53820,00 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазнав моральних страждань через неправомірні дії відповідача, шкоду від якої позивач оцінює у 5000 грн. та вважає її співрозмірною сумою його нервовим стражданням. Обгрунтовуючи розмір моральної шкоди, представник позивача зазначила, що така моральна шкода виразилася у негативних емоціях та переживаннях [PERSON] з приводу невиконання договору та ненадання замовленого автомобіля вчасно, чим були порушені звичайний спосіб життя, втрата нормальних життєвих зв`язків і вимоги від позивача додаткових зусиль для організації нормального способу життя. Однак суд, з урахуванням обставин справи, обсягу душевних страждань позивача [PERSON] внаслідок зазначених дій відповідача, вважає розмір моральної шкоди, визначений позивачем у розмірі 5 000 грн. завищеним. На думку суду, враховуючи вимоги розумності та справедливості, достатнім розміром у відшкодування моральної шкоди буде 1000,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач в силу ч.3 ст.22 Закону України«Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн.

Outcome: partial