Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах позивача [PERSON], у якому просить припинити право власності відповідача [PERSON], [INFO], на 1/16 ідеальну частку у спільному майні - в квартирі №1 на вулиці Короленка, 1 в м. Борислав Львівської області та стягнути з [PERSON], [INFO], на користь відповідача [PERSON] грошову компенсацію в сумі, що відповідає вартості 1/16 ідеальної частки. Скасувати Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] 30.08.2016 (реєстраційний №304), про набуття [PERSON] права власності на 1/16 ідеальну частку в квартирі №1 на вулиці Короленка, 1 в м.Борислав Львівської області та визнати за позивачем право власності загалом на 12/16 ідеальних частин вказаної квартири. Зобовязати відділ державної реєстрації [PERSON] міської ради вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про право власності [PERSON] на 1/16 ідеальну частку в квартирі №1 на вулиці Короленка, 1 в м.Борислав Львівської області та зареєструвати на підставі рішення суду за позивачем право власності загалом на 12/16 ідеальних частин вказаної квартири; усі судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що позивач є співвласником квартири №1 на вулиці Короленка, 1 в м. Борислав, зокрема, їй належить 11/16 ідеальних частин. ј ідеальна частина належить її доньці - третій особі Сидорик (дівоче прізвище Грицько) [PERSON] 1/16 ідеальна частина належить братові позивача відповідачу [PERSON] Відповідач разом зі своєю сімєю більше 40 років проживає на [INFO] і є співвласником вказаної квартири, тобто забезпечений житлом. У спірній квартирі відсутні речі відповідача, він ніколи не брав участі в утриманні квартири, ніколи у ній не проживав та не був зареєстрований. Спірна квартира потребує проведення капітального ремонту та реконструкції, проти чого відповідач заперечує. Позивач планує відремонтувати квартиру і продати її з метою придбання більшої квартири, оскільки потребує покращення житлових умов. Проте, відповідач категорично заперечує проти продажу. Крім того, відповідач не бажає займатись вирішенням питання про присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, яка виділена для обслуговування частини житлового будинку №1 на вул. Короленка в м.Бориславі, зайнятої квартирою №1. Така поведінка відповідача повязана із наявністю між ними неприязних відносин. Інший співвласник [PERSON] не заперечує проти продажу спірної квартири. Крім цього, поділ спірної квартири, виділення ідеальних часток в розмірі 4/16, 11/16 та 1/16 в натуру, а також встановлення порядку користування ними є не можливим. Спірна квартира є неподільною річчю, 1/16 ідеальна частка, належна відповідачу, є незначною, спільне володіння і користування зазначеною квартирою є неможливим. Позбавлення відповідача частки в розмірі 1/16 квартири не завдасть істотної шкоди його інтересам, як співвласника, оскільки відповідач має інше місце проживання, житлом забезпечений, не має можливості користуватись своєю часткою у спірному спільному майні. За клопотанням представника позивача [PERSON] 06 листопада 2017 року ухвалою суду було призначено судову оціночно-будівельну та будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського НДІ судових експертиз; на час проведення експертизи провадження у справі зупинено. 21 вересня 2018 року ухвалою суду поновлено провадження у справі, оскільки на адресу суду надійшов висновок Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №6232/6233 від 17.09.2018 судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи у вказаній цивільній справі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про представництво інтересів та надання правової допомоги від 09.09.2016, позов підтримав, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача всі судові витрати, зокрема: судовий збір, витрати за судову експертизу та 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечив, при цьому категорично заперечив проти стягнення з нього судових витрат, оскільки вважає, що потреби вирішення спору у судовому порядку не було, оскільки вони з позивачем могли вирішити всі питання щодо квартири без звернення до суду. Представник відповідача [PERSON] міської ради в особі відділу державної реєстрації у судове засіданні не прибув. На адресу суду надійшов лист начальника відділу реєстрації [PERSON] міської ради [PERSON] за №1501/17-55 від 23.10.2017, у якій вона просить справу розглянути у відсутності представника відділу реєстрації, при розгляді справи покладаються на думку суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, [PERSON] у судове засідання 21.02.2019 не прибула, у попередніх судових засіданнях просила позов задовольнити, вважає позовні вимоги підставними. Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідка, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), виданого виконкомом [PERSON] міської ради народних депутатів 30.11.1993, Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] 01.09.2016, реєстраційний №310 (запис\~про право\~власності в\~Державному реєстрі\~речових прав\~на нерухоме\~майно про\~реєстрацію права\~власності №\~16219287\~від 01.09.2016)та Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] 01.09.2016, реєстраційний №308 (запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 16218410 від 01.09.2016), є співвласником квартири №1 на вулиці Короленка, 1 в місті Бориславі Львівської області (форма власності квартири - приватна спільна часткова). Ідеальна частка позивача становить 11/16. Таким чином, позивач [PERSON] є власником 11/16 ідеальних частин квартири №1 на вулиці Короленка, 1 в місті Бориславі Львівської області. ј ідеальна частина належить її доньці - третій особі Сидорик (дівоче прізвище Грицько) Я.О., на підставі\~Свідоцтва про\~право власності\~на квартиру\~(будинок),\~виданого виконкомом\~[PERSON] міської\~ради народних\~депутатів 30.11.1993.\~ Місце проживання позивача у спірній квартирі зареєстровано з 2002 року, що підтверджується відміткою у паспорті позивача та копією будинкової книги для прописки громадян у квартирі №1 на вул.Короленка, 1 у м.Бориславі. Власником решти 1/16 частини квартири є брат позивача відповідач [PERSON], що належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] 30.08.2016, реєстраційний №304 (запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 16196317 від 30.08.2016). Відповідно до ст. 41 Конституції України,\~право приватної\~власності набувається\~в порядку,\~визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 317 ЦК України\~власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. В силу\~ст. 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі\~ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Статтею 365 ЦК України\~передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. З аналізу вказаної норми слідує, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої однієї з обставин, передбачених п. п. 1-3 ч. 1\~ст. 365 ЦК України, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, а також, за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Зазначений правовий висновок відповідає висновку, який міститься у постановах Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року у справі №357/11232/14-ц та від 15 липня 2016 року у справі №6-1599ц16. Згідно з ч. 1\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживає за адресою: [INFO]. За цією адресою він зареєстрований з 1985 року, що стверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Львівській області. Відповідач з членами своєї сім'ї проживає за вищевказаною адресою на вул.Дрогобицькій близько 40 років, у спірній квартирі № 1 на вул.Короленка, 1 у м.Борислав він протягом цього часу не проживав, речей у спірній квартирі не мав і на цей час не має, що визнається відповідачем, а відтак, ці обставини не підлягають доказуванню в силу вимог ч. 1\~ст. 82 ЦПК України. Крім цього, зазначені обставини підтвердила у судовому засіданні також свідок [PERSON], яка зазначила, що у квартирі № 1 на вул.Короленка, 1 у м.Борислав постійно проживають третя особа [PERSON], а також позивач [PERSON], яку вона знає тривалий час. Відповідач [PERSON] у цій квартирі не проживав, своїх речей там не мав, оскільки проживає за іншою адресою на вул.Дрогобицькій у м.Борислав. При вирішенні питання щодо наявності визначеної п. 1, п.2 ч.1\~ст.365 ЦК України\~умови припинення права особи на частку в спільному майні незначний розмір частки, не можливість виділення в натурі та неподільність речі, суд враховує відповідний висновок експертизи. Так, відповідно до висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №6232/6233 від 17.09.2018: виділити 11/16 ідеальних часток [PERSON] та 1/16 ідеальних часток [PERSON] у квартирі №1 на вул.Короленка, 1 у м.Борислав згідно вимог п.2.21, 2.22, 2.24 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Житлові положення» технічно не можливо. Відповідно до технічного паспорту, складеного 16.11.1993 Дрогобицьким МБТІ, квартира розташована на першому поверсі одноповерхового двоквартирного житлового будинку і складається із 1 кімнати житловою площею 20, 3 кв.м., кухні площею 15, 1 кв.м., вбудованої шафи площею 7, 9 кв.м. Загальна площа квартири - 43,3 кв.м. Відповідачем у судовому засіданні також визнавалася та обставина, що спірна квартира не може бути поділена на дві окремі квартири, відтак, ця обставина не підлягає доказуванню в силу вимог ч. 1\~ст. 82 ЦПК України. При вирішенні питання щодо наявності визначеної п. 3 ч.1\~ст.365 ЦК України\~умови припинення права особи на частку в спільному майні - неможливості спільного володіння і користування майном, суд виходить з того, що правовий режим спільної часткової власності передбачає спільне володіння, користування та розпорядження спільним майном. Спільна власність потребує згоди при її здійсненні (ч.1\~ст.358 ЦК України). Порушення цього правового режиму обумовлює неможливість або складність у здійсненні спільної власності, а саме - володінні й користуванні спільним майном. Судом встановлено, що між сторонами відсутня згода щодо володіння і користування спільною квартирою, яка полягає у різних поглядах на необхідність проведення капітального ремонту у квартирі та її реконструкції, оформлення документів на земельну ділянку, яка виділена для обслуговування частини житлового будинку, зайнятої вказаною квартирою. Проти існування вказаних обставин відповідач не заперечував у судовому засіданні. Також відповідач підтвердив, що у спірній квартирі ніколи не проживав та не був зареєстрований. Позивач [PERSON] заявила вимоги про припинення права відповідача [PERSON] на 1/16 ідеальну частину спірної квартири, при цьому, позивач внесла на відповідний депозитний рахунок суду (отримувач ДКСУ у м.Київ) 18\~011,75 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.1197125196.1 від 27 листопада 2018 року. Відповідність суми, внесеної на депозитний рахунок позивачем, вартості 1/16 ідеальної частини спірної квартири підтверджується також висновком судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №6232/6233 від 17.09.2018, відповідно до якого: ринкова вартість квартири №1 на вул.Короленка, 1 у м.Борислав у цінах станом на час проведення дослідження становить 288188 грн.; ринкова вартість 1/16 ідеальної частки спірної квартири становить 18011,75 грн. За таких обставин, суд, вирішуючи спір на підставі наявних у матеріалах справи доказів, врахувавши, що відповідач не заперечив проти отримання ним грошової компенсації за належну йому 1/16 частину спірної кватири у розмірі 18\~011,75 грн., взявши до уваги, що частка відповідача у квартирі є незначною 1/16 ідеальна частка (у квартирі з житловою площею 20, 3 кв.м.), реальний виділ 1/16 частини спірної квартири є неможливим, а також той факт, що спільне володіння і користування майном між сторонами не можливе, тому припинення права власності відповідача на 1/16 частину квартири є доречним та можливим і не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім'ї, оскільки [PERSON] забезпечений іншим житлом за адресою: Львівська область, м.Борислав, вул.Дрогобицька, 6/1. Враховуючи вищенаведене, суд, дослідивши докази у справі в їх сукупності, дійшов висновку, що є підстави, передбачені ст. 365 Цивільного кодексу України, для припинення права власності відповідача на частку за рішенням суду зі стягненням на його користь суми, яка дорівнює вартості 1/16 частини, та яка попередньо була внесена позивачем на депозитний рахунок. Таким чином, позовні вимоги про припинення права відповідача на частку у спільному майні, виплату грошової компенсації вартості частки квартири та визнання права власності позивача на вказану частку квартири є підставними та підлягають задоволенню. При цьому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у частині скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] 30.08.2016 (реєстраційний №304), про набуття [PERSON] права власності на 1/16 ідеальну частку в квартирі №1 на вулиці Короленка, 1 в м.Борислав Львівської області та визнати за позивачем право власності загалом на 12/16 ідеальних частин вказаної квартири; зобовязати відділ державної реєстрації [PERSON] міської ради вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про право власності [PERSON] на 1/16 ідеальну частку в квартирі №1 на вулиці Короленка, 1 в м.Борислав Львівської області та зареєструвати на підставі рішення суду за позивачем право власності загалом на 12/16 ідеальних частин вказаної квартири. Відповідно до ч.1-ч.3 ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, позивач жодним чином не обґрунтувала вказані позовні вимоги та не надала жодного доказу на підтвердження обґрунтованості вказаних позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 133 ЦПК України: судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~повязаних з\~розглядом справи. До\~витрат,\~повязаних з\~розглядом справи,\~належать витрати: 1)\~на професійну\~правничу допомогу; 2)\~повязані із\~залученням свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; 3)\~повязані з\~витребуванням доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. При зверненні до суду з вказаним позовом представник позивача [PERSON] оплатив 1653,63 грн. судового збору за три позовні вимоги. У відповідності до ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено частково, - з відповідача підлягає стягненню в користь позивача сума оплаченого судового збору в розмірі 551,21 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також, враховуючи, що судом задоволено позовні вимоги у частині припинення права власності відповідача на частку за рішенням суду на підставі ст.365 ЦК України, суд дійшов висновку, що витрати на проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи у розмірі 7865 грн. (висновок Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №6232/6233 від 17.09.2018) необхідно покласти на відповідача. Крім цього, представник позивача [PERSON] просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн. Статтею 137\~ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1- ч. 4 вказаної статті: витрати,\~повязані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За\~результатами розгляду\~справи витрати\~на правничу\~допомогу адвоката\~підлягають розподілу\~між сторонами\~разом із\~іншими судовими\~витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Для\~визначення розміру\~витрат на\~правничу допомогу\~з метою\~розподілу судових\~витрат учасник\~справи подає\~детальний опис\~робіт (наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір-доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Така позиція висловлена в постанові [PERSON] Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. 09 вересня 2016 року між адвокатом [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про представництво інтересів та надання правової допомоги. 29.11.2018 до суду було надано додаток №1 від 09.09.2016 до договору про представництво інтересів та надання правової допомоги, а також акт виконаних робіт від 09.09.2016 з переліком наданих адвокатом послуг на суму 5000 грн. З вказаного додатку №1 та акту виконаних робіт вбачається, що їх складено ще 09.09.2016, тобто до звернення до суду з даним позовом, проте у них наперед визначено перелік послуг із зазначенням часу на їх виконання, які не могли бути відомі станом на 09.09.2016. Зокрема, конкретно визначено кількість годин, які буде проведено у судових засіданнях, час на підготовку заяв, виконання ухвал суду, тощо. Таким чином, суд не може вважати достовірними наведені відомості. Крім цього, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутній будь-який платіжний документ, який підтверджує фактичну сплату [PERSON] адвокату [PERSON] коштів у розмірі 5000 грн. Також відсутні будь-які документальні підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, про які вказано в акті виконаних робіт, за вчинення дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати не підтверджені та не доведені. Враховуючи вищевикладене, суд вважає безпідставною та необґрунтованою вимогу щодо стягнення витрат за правничу допомогу, а тому така вимога задоволенню не підлягає.

Outcome: partial