Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

представник позивача в уточненій позовній заяві просить суд витребувати від добросовісного набувача [PERSON] нерухоме майно нежитлові приміщення за адресою: м. Ватутіне Черкаської області по вул. Лермонтова, 10 у складі: контори «А» площею 54,6 кв.м.; складу «В» площею 84,4 кв.м. та гаража «Б1» площею 45,4 кв.м.; вказати в судовому рішенні, що воно є підставою для скасування реєстрації права власності за [PERSON] на нерухоме майно - нежитлові приміщення за адресою: м. Ватутіне Черкаської області по вул. Лермонтова, 10 у складі: контори «А» площею 54,6 кв.м.; складу «В» площею 84,4 кв.м. та гаража «Б1» площею 45,4 кв.м. та вказати в судовому рішення, що воно є підставою для реєстрації права власності за ПАТ «Електромонтаж» на нерухоме майно - нежитлові приміщення за адресою: м. Ватутіне Черкаської області по вул. Лермонтова, 10 у складі: контори «А» площею 54,6 кв.м.; складу «В» площею 84,4 кв.м. та гаража «Б1» площею 45,4 кв.м., посилаючись на те, що відповідно до рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 11 грудня 2009 року за [PERSON] визнано право власності на нерухоме майно за адресою: м. Ватутіне Черкаської області по вул. Лермонтова, 10 у складі: контори «А» площею 54,6 кв.м.; складу «В» площею 84,4 кв.м. та гаража «Б1» площею 45,4 кв.м.. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 23 жовтня 2014 року вищевказане рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 11 грудня 2009 року було скасовано та встановлено, що спірне нерухоме майно за адресою: м. Ватутіне Черкаської області по вул. Лермонтова, 10 у складі: контори «А» площею 54,6 кв.м.; складу «В» площею 84,4 кв.м. та гаража «Б1» площею 45,4 кв.м. увійшло до складу майна, яке було приватизоване на підставі договору купівлі-продажу від 30 листопада 1993 року № 33 ПАТ «Електромонтаж» (на той час орендне підприємство «Електромонтаж». ПАТ «Електромонтаж» нікому ніколи спірне майно не відчужувало, однак, реєстрацію права власності не проводило. Під час розгляду апеляційної скарги стало відомо, що спірне майно було відчужено [PERSON] на користь доньки [PERSON] шляхом укладення 19 лютого 2010 року договору дарування. Таким чином право власності на спірне нерухоме майно зловмисним шляхом 11 грудня 2009 року було закріплено за [PERSON], а потім 19 лютого 2010 року відчужене ним на користь відповідачки без згоди позивача, як дійсного власника спірної нерухомості. Позивач вважає, що порушені його права як власника нерухомого майна, набутого у законному порядку за договором купівлі-продажу під час приватизації та вважає, що належним способом захисту порушеного права власності є витребування майна від добросовісного набувача. На даний час позивач позбавлений можливості оформити таке право належним чином, а саме шляхом отримання свідоцтва про право власності та його реєстрації, так як право власності зареєстроване за відповідачкою за договором дарування, укладеним 19 лютого 2010 року між [PERSON] та [PERSON]. Однак вказане не доводить відмову акціонерного товариства від права власності на спірну нерухомість. ПАТ «Електромонтаж» 07 грудня 2014 року звернувся цінним листом до відповідача [PERSON] із пропозицією про позасудове врегулювання ситуації, що склалася, який вона отримала 09 грудня 2014 року, однак жодних дій для вирішення даного спору не було зроблено, а тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача надіслав до суду заяву, в якій просить провести розгляд даної справи у відсутності представника ПАТ «Електромонтаж», вимоги заявлені в позові підтримує у повному обсязі та просить задовольнити позов. Відповідачка та її представник просять відмовити в задоволенні уточнених позовних вимог ПАТ «Електромонтаж» в повному обсязі, посилаючись на те, що 27 січня 1998 року [PERSON] уклав договір оренди земельної ділянки з ЗАТ «Електромонтаж» КСУ 423», що розташована за адресою: м. Ватутіне Черкаської області по вул. Лєрмонтова, 10. Умовою оренди було використання земельної ділянки для власних потреб та зберігання матеральних цінностей КСУ. Строк дії угоди становив один рік з пролонгацією. [PERSON] використовував земельну ділянку, за умовами вказаного договору до 2010 року, після чого земельна ділянка була вилучена землевласником Ватутінською міською радою відповідно до рішення про вилучення земельної ділянки від 27.01.2010 року № 62-6/V та рішенням Ватутінської міської ради від 27.01.2010 року № 62-7/V (12.05.2010 року № 65-20/V) надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на імя [PERSON] За час оренди земельної ділянки [PERSON] в 2009 році самочинно забудував наступні обєкти: контору «А», розміром в плані 6,35 м., на 8,60 м. зблокованої з складським приміщенням «Б», розміром у плані 13,40 м. на 6,30 м. та гаража «Б1» розміром у плані 7,20 м. на 6,30 м. Доказом підтвердження проведення самочинних забудов є висновок відділу містобудування та архітектури виконкому Ватутінської міської ради від 10.11.2009 року № 210/05-19 та інвентаризаційна справа на будівлі по вул. Лєрмонотова, 10 м. Ватутіне, Черкаської області, де відмічено дані про самочинні забудови проведені в 2009 році [PERSON] Отже, позивач не отримував у власність вищевказані обєкти нерухомого майна та відповідно не набув права на послідуюче витребовування цього майна. Відповідно до наданого позивачем до позовної заяви Переліку нерухомого майна, яке приватизоване у складі цілісного майнового комплексу ПАТ «Електромонтаж» отримав у власність склад участку з огорожею і воротами, розташованими по вул. Лєрмонтова, 10 в м. Ватутіне з залишковою вартістю на момент оцінки 0 карбованців. Позивач не надав суду доказів про право власності на будівлі: контору та гараж за вказаною адресою, а посилання на рішення апеляційного суду Черкаської області, як на доказ права власності є некоректним, так як в рішенні таке право не стверджується. Крім того, відповідно до видаткової накладної № ЛНА-0000000001 від 04.01.2010 року ПАТ «Електромонтаж» продав [PERSON] вищевказаний склад участка та дві передвижні битовки. Отже, позивач, не маючи права власності на самочинно забудоване майно у вигляді контори та гаража, добровільно, в січні 2010 року передав, продавши за 650 гривень, право власності на майно зазначене у переліку [PERSON] За вказаних обставин ПАТ «Електромонтаж», достовірно знаючи про відчудження обєктів нерухомого майна з частки цілісного майнового комплексу, зазначненого в Переліку, ще в 2010 році пропустив трирічний строк на звернення до суду з позовними вимогами будь-якого виду, обєктом яких може бути склад участка, розташованого за адресою: м. Ватутіне Черкаської області по вул. Лєрмонтова, 10. Факт того, що позивач достовірно знав про правовий режим як земельної ділянки по вул. Лермонтова, 10 в м. Ватутіне та розташованих на ній споруд підтверджується також довідкою фінуправління Ватутінської міської ради від 20.10.2014 року № 1194/01-11, про те, що позивачем здійснено останній платіж по сплаті земельного податку ще 29.01.2010 року. Після чого, враховуючи, що земельна ділянка була вилучена землевласником, позивач закономірно оплату земельного податку не проводив. Відповідно до законодавства України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на нерухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Суд не може вирішити такий позов на користь особи, яка не є власником спірного майна. Крім того, на сьогоднішній день, апеляційним судом Черкаської області скасовано рішення про визнання права власності на самочинно забудоване майно, тобто спірне майно можливо розглядати лише як обєкт незавершеного будівництва, що належить відповідачу за наданими до заперечення документами. За викладених обставин, позовна заява ПАТ «Електромонтаж» про витребування майна від добросовісного набувача до [PERSON] не підлягає до задоволення. Заслухавши відповідачку та її представника, які не заперечують проти розгляду даної справи у відсутності представника позивача, а також вивчивши матеріали справи суд вважає за необхідне в уточненому позові позивачу відмовити, виходячи із слідуючого: В судовому засіданні встановлено, що 27 січня 1998 року [PERSON] уклав договір оренди земельної ділянки з ЗАТ «Електромонтаж» КСУ 423», що розташована за адресою: м. Ватутіне Черкаської області по вул. Лєрмонтова, 10, що стверджується копією договору (а.с.84). Умовою оренди було використання земельної ділянки для власних потреб та зберігання матеральних цінностей КСУ. Строк дії угоди становив один рік з пролонгацією. [PERSON] використовував земельну ділянку, за умовами вказаного договору до 2010 року, після чого земельна ділянка була вилучена землевласником Ватутінською міською радою відповідно до рішення про вилучення земельної ділянки від 27.01.2010 року № 62-6/V та рішенням Ватутінської міської ради від 27.01.2010 року № 62-7/V (12.05.2010 року № 65-20/V) надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на імя [PERSON], що стверджується копія рішень (а.с.123, 124, 125). За час оренди земельної ділянки [PERSON] в 2009 році самочинно забудував наступні обєкти: контору «А», розміром в плані 6,35 м., на 8,60 м. зблокованої з складським приміщенням «Б», розміром у плані 13,40 м. на 6,30 м. та гаража «Б1» розміром у плані 7,20 м. на 6,30 м. Доказом підтвердження проведення самочинних забудов є висновок відділу містобудування та архітектури виконкому Ватутінської міської ради від 10.11.2009 року № 210/05-19 та інвентаризаційна справа на будівлі по вул. Лєрмонотова, 10 м. Ватутіне, Черкаської області, де відмічено дані про самочинні забудови проведені в 2009 році [PERSON], що стверджується копією висновку та інвентаризаційної справи (а.с.94, 95-102). Отже, позивач не отримував у власність вищевказані обєкти нерухомого майна та відповідно не набув права на послідуюче витребовування цього майна. Відповідно до наданого позивачем переліку нерухомого майна, яке приватизоване у складі цілісного майнового комплексу за № 219, ПАТ «Електромонтаж» згідно з договором купівлі-продажу від 13 листопада 1993 року № 33 отримав у власність склад участку з огорожею і воротами, розташованими по вул. Лєрмонтова, 10 в м. Ватутіне Черкаської області з залишковою вартістю на момент оцінки 0 карбованців, що стверджується копією переліку (а.с.24-25). Позивач не надав суду доказів про право власності на будівлі: контору та гараж за вказаною адресою, а посилання на рішення апеляційного суду Черкаської області, як на доказ права власності є некоректним, так як в рішенні таке право не стверджується. Крім того, відповідно до видаткової накладної № ЛНА-0000000001 від 04.01.2010 року ПАТ «Електромонтаж» продав [PERSON] вищевказаний склад участка та дві передвижні битовки, що стверджується копією видаткової накладної (а.с.102). Отже, позивач, не маючи права власності на самочинно забудоване майно у вигляді контори та гаража, добровільно, в січні 2010 року передав, продавши за 650 гривень, право власності на майно зазначене у переліку [PERSON] За вказаних обставин ПАТ «Електромонтаж», достовірно знаючи про відчудження обєктів нерухомого майна з частки цілісного майнового комплексу, зазначненого в Переліку, ще в 2010 році пропустив трирічний строк на звернення до суду з позовними вимогами будь-якого виду, обєктом яких може бути склад участка, розташованого за адресою: м. Ватутіне Черкаської області по вул. Лєрмонтова, 10. Факт того, що позивач достовірно знав про правовий режим як земельної ділянки по вул. Лермонтова, 10 в м. Ватутіне та розташованих на ній споруд підтверджується також довідкою фінуправління Ватутінської міської ради від 20.10.2014 року № 1194/01-11, про те, що позивачем здійснено останній платіж по сплаті земельного податку ще 29.01.2010 року, що стверджується копією довідки (а.с.90). Після чого, враховуючи, що земельна ділянка була вилучена землевласником, позивач закономірно оплату земельного податку не проводив. Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року, «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», та розясненням ВССУ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», визначено, що згідно зі статтею 387 ЦК та частиною третьою статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, або від добросовісного набувача, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. ПАТ «Електромонтаж» просить суд витребувати у добросовісного набувача майно контору «А», площею 54,6 кв.м., склад «Б» площею 84,4 кв.м. та гараж «Б1», площею 45,4 кв.м. При цьому, позивач не враховує, що відповідно до рішення апеляційного суду Черкаської області від 23 жовтня 2014 року (а.с.11-12), дане майно є самочинною забудовою, тобто не є нерухомим майном, а лише обєктом незавершеного будівництва, яке не введено в експлуатацію, а тому витребовувати такий обєкт як забудову від добросовісного набувача неможливо. Позивач зазначає, що спірне майно було ним придбане шляхом приватизації цілісного майнового комплексу ще в 1993 році, але відповідно до Переліку нерухомого майна, яке приватизоване у складі цілісного майнового комплексу від 13.11.1993 року ПАТ «Електромонтаж» отримав у власність (п. 219 Переліку) - склад участку з огорожею і воротами, розташованому за адресою: м. Ватутіне, вул.. Лермонтова, 10. А відповідно до даних інвентаризаційної справи, виданої орендарю земельної ділянки [PERSON] за адресою: м. Ватутіне, вул. Лермонтова, 10 у складі: контора «А», площею 54,6 кв.м., склад «Б» площею 84,4 кв.м., гараж «Б1», площею 45,4 кв.м. є самочинними забудовами, які зведені в 2009 році. Отже, вказані самочинні побудови ніяким чином не могли існувати в 1993 році на час приватизації. Таким чином позивач не довів належність самочинних забудов саме ПАТ «Електромонтаж». Відповідно до видаткової накладної № ЛНА-0000000001 від 04.01.2010 року, ПАТ «Електромонтаж» продав [PERSON], вищевказаний склад участка та дві передвижні битовки. Відповідно до довідки фінуправління Ватутінської міської ради від 20.10.2014 року № 1194/01-11, позивач здійснив останній платіж по сплаті земельного податку за адресою: м. Ватутіне, вул.. Лермонтова, 10 ще 29.01.2010 року. З часу вилучення земельної ділянки землевласником з ціллю передати її в довгострокову оренду власнику майна розташованого на її території, позивач закономірно не сплачував земельний податок. Дані обставини доводять той факт, що ПАТ «Електромонтаж» ще з 04.01.2010 року було відомо про правовий режим як земельної ділянки за адресою: м. Ватутіне, вул.. Лермонтова,10, так і про розміщені на ній обєкти склад участку з огорожею та воротами, а тому, відповідно до положень ст.ст. 257, 261, 267 Цивільного Кодексу України, позивач, звернувшись до суду 12 березня 2015 року, втратив будь-яке право на предявлення претензій до відповідача стосовно відчуженого майна, в звязку зі спливом строку позовної давності. Враховуючи всі обставини справи та враховуючи той факт, що позивач не виконав вимоги ст. 60 ЦПК України стосовно самочинних забудов, на які претендує в своїй уточненій позовній заяві та втратив право на звернення до суду щодо складу участку з огорожею та воротами, розташованим за адресою: м. Ватутіне, вул. Лермонтова,10 у звязку зі спливом позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Електромонтаж» до [PERSON] про витребування майна від добросовісного набувача в повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст. 257, 261, 267, 387, 388 Цивільного Кодексу України, Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» та розясненням ВССУ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» та

Outcome: dismissed