Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Представник Івано-Франківської ОПНЛ № 3 лікуючий лікар-психіатр [PERSON] звернулась із заявою про госпіталізацію [PERSON] в психіатричний заклад в примусовому порядку, мотивуючи свою позицію документами, які підтверджують, що [PERSON] в даний час страждає тяжким психічним розладом, який зумовлює її небезпеку для оточуючих; її безпорадність і неможливість самостійно задовільняти основні життєві потреби; суттєву шкоду її здоровю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Представник Івано-Франківської обласної клінічної психоневрологічної лікарні №3 в судовому засіданні заяву підтримала, посилаючись на те, що [PERSON] поступила на лікування 17.04.2018 року в обласну клінічну психоневрологічну лікарню №3 з приводу погіршення психічного стану. [PERSON] в судовому засіданні заперечила щодо надання їй медичної допомоги. Прокурор в судовому засіданні заперечив зодо задоволення заяви представника Івано-Франківської обласної клінічної психоневрологічної лікарні №3. Вислухавши представника лікувального закладу, думку прокурора про підставність заяви, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 17.04.2018 року [PERSON] поступила на лікування в обласну клінічну психоневрологічну лікарню №3 з приводу погіршення психічного стану. В дану лікарню поступила повторно в житті (20-й раз), 1-й раз в цьому році, в супровіді опікуна, в зв'язку із погіршенням психічного стану. З пояснень лікаря встановлено, що [PERSON] в даний час страждає тяжким психічним розладом, який зумовлює: її небезпеку для власного життя і здоровя, а також життя і здоровя оточуючих, та безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. Згідно комісійного висновку лікарів-психіатрів ([PERSON], [PERSON]І.) встановлено діагноз параноїдна шизофренія, безперервний перебіг, стійкий виражений дефект особи за змішаним типом, параноїдний синдром. Відповідно до рішення Конституційного суду України прийнятого 01 червня 2016 року визнано неконституційними положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу»від 22 лютого 2000 року № 1489III з наступними змінами у взаємозвязку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до ч. 2 ст. 341 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається за присутності особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обовязковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, стосовно якої розглядаються питання, повязані з наданням психіатричної допомоги. За змістом ст. 14 Закону України Про психіатричну допомогу особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди, при встановленні в неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що заява не підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] веде себе нормально, чітко відповідає на запитання, не страждає тяжким психічним розладом, який зумовлює: її небезпеку для власного життя і здоровя, а також життя і здоровя оточуючих. Відповідно до ст.ст. 13, 14, 17 Закону України Про психіатричну допомогу,

Outcome: dismissed