Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Представник позивача в інтересах позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог, посилається на те, що згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.09.1997 року власником житлового будинку №75 по вул.Комсомольскій в смт.Борівське після смерті [PERSON] став [PERSON]. Приблизно на початку грудня 1997 року позивач домовилася з [PERSON] про те, що буде використовувати будинок та земельну ділянку для своїх потреб. 16.04.2001 року [PERSON] помер, за своє життя заповіт він не оформлював, спадщину у вигляді житлового будинку після його смерті ніхто не приймав. Позивач продовжувала користуватися будинком та земельною ділянкою, оскільки ніхто на звільненні будинку та земельної ділянки не наполягав і ніяких дій повязаних з визволенням будинку та земельної ділянки орендарем не застосовував. Строк позовної давності у три роки, в період якого спадкоємці [PERSON] мали право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, закінчився у 2004 році. Починаючи з 1997 року позивачка утримує будинок №75, який розміщений по вул.Комсомольскій в смт.Борівське, тобто фактично вступила у право власності вищевказаним майном, добросовісно і безперервно володіє та користується зазначеним будинком та прибудинковою територією по даний час продовжує відкрито, безперервно користуватися і володіти даним нерухомим майном. З 1997 року, позивач за свій кошт проводила поточні та капітальні ремонти житлового будинку. З приводу користування будинком до неї ніхто ніяких претензій не предявляв. Таким чином, будучи фактичним власником майна, позивач не може повноцінно його використовувати та стати його юридичним власником. Згідно з техпаспортом, виданим 20.05.1998 року Сєвєродонецьким БТІ, власником житлового будинку №75 по вул.Комсомольскій в смт.Борівське є [PERSON]. Таким чином позивач, починаючи з 1997 року по теперішній час відкрито, безперервно володіє нерухомим майном, житловим будинком №75 по вул.Комсомольскій в смт.Борівське протягом 17 років. Тому, на підставі вищевикладеного представник позивача в інтересах позивача звернутися до суду з даним позовом і просить визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на будинок №75 з господарськими будівлями, що знаходиться на вул.Комсомольскій смт.Борівське Луганської області. Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала суду заяву в якій вказала, що справу просить розглянути за її відсутності. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, просив позов задовольнити, надав пояснення аналогічні тим, що містяться в позові. В судове засідання представник відповідача [PERSON] селищної ради не зявився, про день та час слухання справи повідомлено належним чином, на адресу суду було надано заяви за підписом голови [PERSON] селищної ради де зазначено, що позов просять розглянути без уповноваженого представника, заявлені вимоги визнають в повному обсязі, не заперечують проти їх задоволення. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого 26.09.1997 року свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] є спадкоємцем за законом майна померлої 28.02.1992 року [PERSON], яке складається з будинку №75 з господарськими будівлями по вул.Комсомольскій смт.Борівське Луганської області. Право власності [PERSON] також підтверджується технічним пспортом на житловий будинок №75 по вул.Комсомольскій смт.Борівське Луганської області, складений 20.05.1997 року. Відповідно до довідки ГУЮ у Луганській області 19.04.2001 року було зареєстровано смерть [PERSON], [INFO], який помер 16.04.2001 року. Згідно довідки виданої [PERSON] селищною радою №140 від 09.04.2015 року встановлено, що позивач [PERSON] отримала від [PERSON] в користування житловий будинок № 75 по вул.Комсомольській в смт.Борівське у 1997 році. Після смерті [PERSON] продовжила користуватися будинком та ділянкою. Фактично є власником, ремонтні роботи та благоустрій території проводить за власний рахунок, на присадибній ділянці вирощує сільгосппродукцію. З довідки про виконання технічних умов вбачається, що позивач укладала договір про приєднання до електричних мереж ТОВ «ЛЕО» 17.02.2003 року, а згідно квитанції від 30.12.2008 року сплачувала платежі за користування електричною енергією. Згідно відповідей Першої та Другої державних нотаріальних контор, після смерті [PERSON] 16.04.2001 року, спадкова не заводилась, з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. Звертаючись до суду позивач указує на те, що більше десяти років відкрито користуються та проживає у вищезазначеному будинку, а тому просить визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Ураховуючи положення статтей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). Судом встановлено, що житловий будинок № 75 по вул.Комсомольській, смт.Борівське рахується за колишнім його власником [PERSON], що помер 16.04.2001 року, право власності на вказаний житловий будинок у бюро технічної інвентаризації зареєстроване за останнім, спадкові справи не відкривались, з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15, 16 ЦК України, а також ч.4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Отже за відсутності власника вищевказаного будинку позивач правомірно предявив позов до органу місцевого самоврядування на території якого розміщений спірний будинок, а саме [PERSON] селищної ради, а визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З огляду на вищенаведене суд дійшов висновку, що позивач відкрито на протязі більше 10 років володіє і користується спірним житловим будинком, а тому набув права на нього за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved