Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Представник заявника [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Друга Сєвєродонецька Державна нотаріальна контора. В обґрунтування заявлених вимог представник заявника зазначає, що після смерті матері заявника, він звернувся до заінтересованої особи з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, яка складається з недотриманої нею за життя пенсії, але заявнику було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, в зв`язку з тим, що відсутні документи, за якими можливо перевірити місце проживання померлої на день смерті та кола осіб, що з ними проживали на момент смерті. За таких обставин рішення суду заявнику необхідне для встановлення факту того, що матір на момент смерті проживала сама. Просить встановити вказаний факт, що має юридичне значення. Представник заявника - [PERSON] та заявник [PERSON] в судове засідання не з`явились, просили розглянути справу без їх участі. Представник заінтересованої особи - Друга Сєвєродонецька Державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Частиною 1 ст. 317 ЦПК України встановлено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно із копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Жовтневим РВУМВС України в Луганській області 18.10.2007, [PERSON] , [INFO] , уродженець м.Луганськ, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №14760 від 05.02.2018. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] в місті Луганськ, про що 17.07.1962 зроблено відповідний актовий запис №967. Батьки: батько- [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 24.12.1996 Жовтневим РВУМВС України в Луганській області, [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Барнаул, була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією домової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] , [PERSON] з 20.04.1993 за вказаною адресою проживала одна. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла в місті Луганськ, [INFO] у віці 73 років, про що 30.06.2016 зроблено відповідний актовий запис №1111. 25.02.2020 заявник звернувся до Другої сєверодонецької державної нотаріальної контори Луганської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на транспортний засіб. Постановою державного нотаріуса Другої сєверодонецької державної нотаріальної контори Луганської області Боровською С.М. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на транспортний засіб, після смерті [INFO] його матері [PERSON] , у зв`язку з відсутністю документу, відповідно до якого можливо ю було перевірити місце проживання померлого, коло осіб, що з ним проживали, а також факт наявності відсутності спадкоємців. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч.ч. 1-3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з підпунктом 3.22 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України ід 22.02.2012 №296/5, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Враховуючи вищевикладені обставини та письмові докази, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , громадянин України, уродженка міста Барнаул на момент своєї смерті [INFO] була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS] . Крім того, суд звертає увагу на неможливість одержання заявником певних документів (довідка органу реєстрації місця проживання), які посвідчують факт перебування на утриманні, внаслідок того, що станом на час розгляду цієї справи м. м.Луганськ знаходиться на тимчасово окупованій території України та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі Ковач проти України від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі Швидка проти України від 30.10.2014 тощо). Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені заявником у заяві в обґрунтування своїх вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку із чим заява представника заявника [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню. У відповідності до ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання цього рішення.

Outcome: approved