Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Представник відповідача - Лиманської сільради Ренійського району позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо позову не заперечували, додаткових заяв не надали, просили про розгляд справи без їхньої участі. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі також. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про одруження [PERSON] із [PERSON]; копія довідки Лиманської сільради від 15.08.2013р. про склад родини Аврам на час смерті [PERSON]; копія домової книги; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], оформленого на ім'я [PERSON]; копія письмового зобов'язання [PERSON] від 22.03.1973р. про благоустрій та забудову земельної ділянки об'єктами; копія витягу з рішення виконкому Ренійської міськради від 16.02.1973р. про надання дозволу на будівництво житлового будинку та господарських споруд; копія рішення Лиманської сільради про узаконення господарсько-побутових споруд за спірною адресою; копія свідоцтва про одруження [PERSON] із [PERSON]; копія плану забудови земельної ділянки; копія відомостей про закінчене будівництво житлового будинку; копія свідоцтва про забудову у сільських населених пунктах; копія акту від 22.03.1973 про виділення в натурі земельної ділянки [PERSON] під забудову; копія рішення райвиконкому від 16.02.1973р. № 54 про надання дозволу на будівництво індивідуальних житлових будинків у селах Ренійського району; копія довідки Лиманської сільради від 15.08.2013р. про рахування за нині померлим [PERSON] земельної ділянки; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO] копія інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 16.08.2013р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.12.2013р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] є вдовою [PERSON] За життя [PERSON] збудував будинок [ADDRESS], у якому останнім часом мешкав разом із позивачкою (своєю дружиною) без оформлення відповідних правовстановлюючих документів на нерухомість. Факт належності будинку [PERSON] підтверджується: копією технічного паспорту на будинок на його ім'я; витягом з рішення виконкому Ренійської міськради від 16.02.1973р. про надання дозволу на будівництво житлового будинку та господарських споруд; планом забудови земельної ділянки; актом від 22.03.1973 про виділення в натурі земельної ділянки [PERSON] під забудову; рішенням райвиконкому від 16.02.1973р. № 54 про надання дозволу на будівництво індивідуальних житлових будинків у селах Ренійського району. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, [INFO] - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивачка звернулася до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. За зверненням позивачки нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок ([PERSON] за своє життя так і не встиг отримати державний акт на земельну ділянку, виділену йому під забудову, та оформити право власності на нерухомість із реєстрацією її у передбаченому законом порядку), про що 23.12.2013р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. На момент смерті [PERSON] разом із ним мешкала тільки позивачка, що підтверджується також і довідкою Лиманської сільради від 15.08.2013р. Треті особи - діти померлого за прийняттям спадщини не зверталися, на неї не претендують. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України (ч. 2 ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. За ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємицею першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Вона у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається такою, що її прийняла. Крім того, на момент смерті [PERSON] позивачка мешкала разом із ним, отже вона прийняла спадщину і фактично. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину і в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України і відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса та стосовно фактичного управління та володіння спадковим майном (догляд за будинком та мешкання в ньому, сплата витрат по його утриманню, зберігання відповідних документів на майно та ін.). Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України та ч.3 ст. 1268 ЦК України, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] не було оформлено правовстановлюючий документ на житловий будинок, у зв'язку із чим в даний час позивачка вимушена звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб'єктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України та ч. 3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved