Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

Представник органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради в інтересах [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтувані тим, що згідно зі свідоцтвом про народження неповнолітнього [PERSON] , батьками дитини є: [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька дитини записані у Книзі реєстрації народжень відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Мати дитини [PERSON] , відбувала покарання в державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 34)» з 10.12.2012 року згідно з вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2013 року та 28.10.2019 року звільнена по закінчення строку відбування покарання. Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 22.02.2013 року № 44 «Про надання дитині [PERSON] , статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» дитині надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Дитину, позбавлену батьківського піклування [PERSON] влаштовано під опіку до [PERSON] . Мати [PERSON] рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2014 року позбавлена батьківських прав по відношенню до [PERSON] , [INFO] . 31.10.2019 року [PERSON] звернулася до служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради з питанням про можливість передачі [PERSON] для подальшого виховання матері. Спеціалістами служби у справах дітей надано перелік документів [PERSON] для передачі на виховання неповнолітнього [PERSON] , який необхідно було надати у термін до кінця грудня 2019 року. Станом на 03.01.2020 року [PERSON] не звернулась до служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради з відповідними документами, що підтверджують спроможність матері виконувати обов`язки з виховування дитину. Представник органа опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради в інтересах [PERSON] з`явився в судове засідання, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позов та позбавити [PERSON] батьківських прав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала щодо позовних вимог та просила суд не позбавляти її батьківських прав. Зазначила, що перебуваючи в місцях позбавлення волі вона підтримувала зв`язок зі своїм сином, направляла йому вітальні листівки на день народження та завжди зверталася до матері з проханням привезти дітей до неї на побачення. Звільнившись з місць позбавлення волі стала проживати за однією адресою зі своєю матір`ю та дітьми, надавала кошти на їх утримання. Після звільнення з місць позбавлення волі працювала, як офіційно та і не офіційно. Однак, у зв`язку з конфліктними відносинами між нею та її матір`ю, вона вимушена була переїхати в інше місце проживання, при цьому, підтримувала зв`язок з сином [PERSON] [PERSON] з`явилася в судове засідання, просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , зазначаючи, що остання зловживає спиртними напоями та не бере участі у вихованні сина. При цьому не заперечувала, що [PERSON] , знаходячись в місцях позбавлення волі телефонувала синові та вітала його з днем народження. Не заперечувала наявність між нею та її донькою відповідачем [PERSON] конфліктних відносин. В судовому засідання було з`ясовано думку [PERSON] щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , який просив щоб це питання було вирішено судом. Повідомляв, що дійсно його мати [PERSON] після звільнення два тижні проживала разом із ним, його братом та бабусею, надавала йому грошові кошти на його прохання, перебуваючи в місцях позбавлення волі телефонувала йому. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.05.2005 року, виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 474 батьками [PERSON] , [INFO] , є: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки, виданої Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції від 26.01.2013 року за № 238/10.4-20, відомості про батька дитини записані у Книзі реєстрації народжень відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . [PERSON] відбувала покарання в державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 34)» з 10.12.2012 згідно з вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2013 року. Згідно довідки про звільнення серії ДНП № 05467, виданої державною установою «Кам`янська виправна колонія (№ 34), 28.10.2019 року [PERSON] звільнена, у зв`язку з відбування покарання. Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 22.02.2013 року № 44 [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 22.03.2013 року № 70 дитину позбавлену батьківського піклування [PERSON] влаштовано під опіку до [PERSON] . Висновком № 35/1 від 09.01.2020 року служби у справах дітей виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради встановлено, що станом на 03.01.2020 року [PERSON] не зверталась до служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради з відповідним пакетом документів, який підтверджує спроможність матері виконувати обов`язки виховувати дитину. Згідно висновку № 35/1 від 09.01.2020 року служба у справах дітей виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради вважає за доцільне не передавати неповнолітнього [PERSON] для подальшого виховання матері [PERSON] та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Окрім цього, судом встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2014 року, [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав - це санкція, застосовувана в тих випадках, коли здоров`я, фізичний, психічний і моральний розвиток дитини піддається небезпеці внаслідок застосування батьками неправомірних способів здійснення батьківських прав, неналежного їхнього поводження або злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2019 року за результатом розгляду справи № 459/1736/16-ц. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] представником позивача не надано. [PERSON] з 10.12.2012 року по 28.10.2019 року відбувала покарання в державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 34)», що підтверджується довідкою про звільнення серії ДНП № 05467. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2020 року до [PERSON] , [INFO] , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Станом на день розгляду справи [PERSON] також знаходиться під вартою. Отже, [PERSON] з 10.12.2012 року по 28.10.2019 року та з 23.03.2020 року по теперішній час була позбавлена можливості брати участь у вихованні дитини, а тому вважати, що відповідач злісно не виконує обов`язки по вихованню сина на даний час, підстави відсутні. Суд вважає, що перебування під вартою у слідчому ізоляторі та відбування покарання не є абсолютними «виправдувальними» обставинами, що звільняють відповідача від виконання ним своїх батьківських обов`язків, проте ці обставини об`єктивно перешкоджають відповідачу дбати про свою дитину. Крім цього, як встановлено в судовому засіданні, навіть перебуваючи в місцях позбавлення волі, намагалася спілкуватися з дитиною. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на відповідача як на особу, яка не у повній мірі здійснює виконання батьківських обов`язків не слід вважати таким, який відповідатиме інтересам дитини, що має найістотніше значення при розгляді такої категорії справ та не стимулюватиме матір до належного виконання своїх батьківських обов`язків. Тому суд вважає, що у цій справі за вищенаведеними обставинами на теперішній час не встановлено підстав для застосування такої крайньої міри, як позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч. 2 ст. 184 СК України). Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, зокрема, матеріальне становище відповідача, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі 1 109 грн. щомісячно та позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Outcome: partial