Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Представник КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» у лютому 2018 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідачі відповідно до Ордеру на житлове приміщення від 17.01.1991 року № 22790 серія Б, є користувачами квартири [ADDRESS] , проживають в ній і користується послугами, що надаються позивачем. Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги заборгованість відповідачів перед позивачем за період 01.04.2012 року по 28.02.2015 року складає 7845,96 грн. з них основна сума заборгованості 5705,96 грн., інфляційні нарахування 1721,81 грн. та 3% річних 418,19 грн. Через несвоєчасність проведення розрахунків відповідачів перед позивачем, останні мають заборгованість перед організаціями-виробниками комунальних послуг. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 25.06.2020 року було скасовано заочне рішення від 02.07.2018 року ухвалене у вищевказаній справі. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, направили до суду відзив, яким просять застосувати строк позовної давності до вимог позивача та відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до Ордеру на житлове приміщення від 17.01.1991 року № 22790 серія Б, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є користувачами квартири [ADDRESS] (а.с. 10). Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Судом встановлено, що КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» створене на підставі рішення Святошинської районної місті Києві ради від 24.04.2008 року № 212 «Про удосконалення комунальних підприємств та реорганізацію КП «Галагани». Відповідно до 4.2 статуту позивача, предметом діяльності підприємства є утримання житлового і нежитлового фонду, прибудинкових територій, виконання комплексу послуг із забезпечення функціонування жилого та нежилого нерухомого майна в установленому порядку. Здійснення нарахувань, перерахунків, облік платежів, та заборгованості за отримані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, послуг з теплопостачання, водопостачання, енергопостачання та водовідведення. КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» здійснює утримання будинку та прибудинкової території відповідачів. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.04.2012 року по 28.02.2015 року заборгованість становить 5705,96 грн., інфляційні нарахування 1721,81 грн. та 3% річних 418,19 грн. (а.с. 12-14). Відповідачі в поданому до суду відзиві просили до заборгованості за період з 01.04.2012 року по 28.02.2015 року застосувати строк позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з матеріал справи, позивач звернувся до суду з позовом 13.02.2018 року, про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.04.2012 року 28.02.2015 року. Крім того, як вбачається з наданого до суду розрахунку заборгованості, заборгованість на кінець грудня 2010 року становила 0,00 грн., а при нарахуванні в січні коштів за житлово-комунальні послуги в розмірі 506,46 грн., борг на кінець місяця становив 3705,51 грн., що не відповідає дійсності. Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо). Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача виникла за період з 01.04.2012 року по 28.02.2015 року, тобто поза межами строків звернення до суду з позовом, а тому суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed