Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Представники відповідача [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали і пояснили суду, що на час смерті чоловіка позивача [PERSON]-[PERSON], позивач [PERSON] не перебувала на черзі, на отримання квартири. Смерть її чоловіка не повязана з виробництвом, помер він в неробочий час від чадного газу, знаходячись в стані алкогольного спяніння. Вважають позовні вимоги [PERSON] безпідставними, необґрунтованими та недоведеними, заявленими з пропуском строків позовної давності. Просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві і пояснила суду, що завдана їй майнова шкода в розмірі 1\~840\~592,00 гривень заключається в тому, що після смерті її чоловіка, на протязі 20 років вона позбавлена житла, якого їй відповідач не надав. Моральна шкода, яку вона оцінює в 5\~000\~000,00 гривень заключається в тому, що в звязку з ненаданням відповідачем їй житла, вона вимушена знімати квартиру разом з своїми дітьми, і в тому, що вона хворіє. Просить суд зобовязати відповідача забезпечити її разом з дітьми благоустроєним жилим приміщенням в м. Рівне, у вигляді окремої квартири, жилою площею не менше ніж 40,95 квадратних метрів, що відповідає встановленим санітарним та технічним вимогам. Стягнути з відповідача на її користь 1\~840\~592,00 гривень майнової шкоди та 5\~000\~000,00 гривень моральної шкоди. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], представників відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі приходить до наступного: Судом встановлено, що позивач з померлим [PERSON] перебувала у шлюбі з 31 липня 1992 року, що підтверджується повторним свідоцтвом про укладення шлюбу серії 11-ГЮ №259013, від 04 листопада 1992 року. Судом також встановлено, що померлий [PERSON] працював у відповідача водієм, і відповідно до Акта судово-медичного дослідження № 196 від 04 квітня 1996 року трупа [PERSON] та висновку експерта № 2 від 16 січня 2017 року, смерть [PERSON] настала в проміжок часу від 01 години до 05 години 03 квітня 1996 року в результаті гострого отруєння чадним газом. В крові трупа [PERSON] виявлено етиловий спирт в концентрації 2,2 проміле, що відповідає середньому ступеню алкогольного спяніння. Труп [PERSON] виявили в боксі гаража. Судово-медичний експерт [PERSON], в судовому засіданні, підтвердив висновок експертизи. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні, пояснив суду, що [PERSON] помер в автомобілі, який знаходився в боксі гаража відповідача, в неробочий нічний час, а виявили його труп в 11 годин робочого дня, про що повідомили в міліцію. Рішенням Рівненського міського суду від 27 грудня 2012 року відмовлено позивачу [PERSON] у задоволенні її позовних вимог про визнання незаконними акта спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком [PERSON] і акта про нещасний випадок, неповязаний з виробництвом форми НВП та спонукання про проведення спеціального розслідування і складання акта про нещасний випадок на виробництві форми Н-1. Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 18 лютого 2013 року, вище зазначене рішення, залишено без змін, з описово-мотивувальної частини якої слідує, що [PERSON] був виявлений мертвим у службовому автомобілі ВАЗ-21099, у боксі № 1 гаража Рівненського райДРБУ. Згідно акта проведення спеціального розслідування нещасного випадку, складеного територіальним управлінням Держгірпромнагляду у Рівненській області, смерть [PERSON] наступила в позаурочний час, в стані алкогольного спяніння, внаслідок отруєння чадним газом. Відповідно до дослідженого в судовому засіданні /ксерокопії/ запису № 44 у Книзі обліку громадян, яких взято на чергу для одержання житлової площі відповідача, померлий [PERSON] одноособово обліковувався на квартирній черзі у відповідача з 25 серпня 1993 року, знятий з обліку в звязку зі смертю в 1996 році. Запис щодо перебування на вище зазначеній черзі позивача [PERSON] спільно з померлим [PERSON] відсутній. Рішенням Рівненського міського суду від 27 березня 2017 року, яке на даний час не набрало законної сили, позивачу [PERSON] відмовлено у визнані її права подальшого перебування на обліку потребуючих поліпшення житлових умов у відповідача. Відповідно до ст. 37 ЖК України облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян здійснюється за місцем їх роботи, тобто квартирний облік являється першою обовязковою стадією забезпечення житлом. Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЖК України у випадку смерті громадянина, перебувавшого на обліку потребуючого поліпшення житлових умов, за членами його сімї зберігається право подальшого перебування на обліку, тобто і вимогою ч. 3 ст. 40 ЖК України для отримання житла є обовязкове перебування на квартирному обліку. Позивач [PERSON] не перебувала на квартирному обліку у відповідача ні під час роботи у відповідача померлого [PERSON], ні після смерті [PERSON], і крім того смерть [PERSON] не повязана з виробництвом і двоє дітей з якими проживає позивач [PERSON] не померлого [PERSON] діти, а як слідує з позовної заяви [PERSON], які народилися після смерті [PERSON]В в 1999 і в 2002 році, а тому вимоги позивача до відповідача про забезпечення її благоустроєним жилим приміщенням в м. Рівне у вигляді окремої квартири не менш ніж 40,95 квадратних метрів, також в звязку з тим, що у неї різностатеві діти, які не були і не могли бути членами сімї померлого [PERSON], є безпідставними. Що стосується відшкодування майнової та стягнення моральної шкоди, то шкода у цивільному праві розуміється як знищення або зменшення особистого чи суспільного блага. Законодавство України розрізняє майнову і моральну /немайнову/ шкоду. Майнова шкода-зменшення майнової сфери особи /учасника правовідносин, потерпілого/ внаслідок пошкодження чи знищення її майна або внаслідок порушення її особистих немайнових прав-прав інтелектуальної власності. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З вище викладеного слідує, що ніякої майнової та моральної шкоди відповідач позивачу не завдав тому-що ніякого майна позивача-відповідач не пошкодив і не знищив, ніяких неправомірних рішень, дій чи бездіяльності, які б завдали втрат немайнового характеру позивачу, відповідач не вчиняв, і позивачем не надано суду жодного доказу проте, що вона хворіє і в звязку з чим. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того представники відповідача під час розгляду справи, в судовому засіданні, заявляли, що відповідачем пропущено трирічний строк позовної давності протягом якого вона мала змогу звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів, але заяву про застосування строків позовної давності, як того вимагає ч. 3 ст. 267 ЦК України, не зробили, а тому відмовити в задоволенні позову [PERSON] за пропуском строку позовної давності неможливо. За вище викладених обставин позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, необґрунтованими та недоведеними, а тому до задоволення не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed