Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Волощук В.В. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , для зняття з реєстрації місця проживання. Вимоги позову обґрунтовані тим, [PERSON] має у приватній власності двокімнатну квартиру [ADDRESS] . В спірній квартирі зареєстровані позивач з дружиною та з 27 липня 2016 року [PERSON] . Відповідач з дня реєстрації жодного дня фактично не проживав за адресою реєстрації, не є членом сім`ї позивача, комунальні послуги не сплачує та не бере участі в утриманні квартири. Позивач з відповідачем не спілкується, місце проживання чи перебування останнього позивачу не відоме. Позивач не може самостійно зняти відповідача з реєстрації місця проживання. Реєстрація місця проживання відповідача в спірній квартирі створює перешкоди позивачу у здійсненні права власності, що полягає зокрема у необхідності додаткових витрат по оплаті комунальних послуг, неможливості оформлення житлово-комунальної субсидії. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 серпня 2019 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, представник позивача - адвокат Москалюк Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з викладених у позовній заяві підстав. Пояснила, що позивач є власником квартири, відповідач не є родичем позивача, орієнтовно з червня 2016 року відповідач зареєстрований в спірній квартирі на прохання батька останнього, проте ніколи в квартирі не проживав, про місце перебування відповідача позивачу не відомо, зв`язок з ним відсутній. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання та оголошенням на офіційному веб-порталі судової влади), причини неявки суду не повідомив, своїм правом надати відзив на позовну заяву не скористався. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 150 Житлового кодексу УРСР власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У рішенні Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») від 03.06.1999 р. у справі №1-8/99 №5-рп/99, зазначено, що щодо поняття «член сім`ї» Конституційний Суд України виходить з об`єктивної відмінності його змісту від галузі законодавства, підкреслюючи при цьому, що навіть міжнародно-правовими актами не встановлено єдиних критеріїв чи поосібного переліку членів сім`ї. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 05 червня 2007 року №995-С/КІ, серія та номер: [NUMBER] , виданий 11 червня 2007 року, видавник: Головне управління житлового забезпечення Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна (а.с.43-45). Згідно інформаційної довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, відповідно до реєстру територіальної громади, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано три особи (а.с. 46). Відповідно до інформації Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що знає позивача більше 15-ти років,дружать сім`ями, ходять один до одного в гості двічі на місяць. [PERSON] ніколи не бачив. Зі слів позивача свідку відомо, що відповідач був тимчасово зареєстрований в квартирі позивача на прохання батька [PERSON] , з яким позивач мав спільний бізнес. В спірній квартирі позивач проживає разом з дружиною, ознаки проживання чи перебування в квартирі іншої особи - відсутні. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона з позивачем товаришує з 2004 року, [PERSON] ніколи не бачила. Позивач придбав квартиру в 2005-2006 роках, проживає в ній разом з дружиною. Згодом позивач за домовленістю зареєстрував [PERSON] . Свідок буває в помешканні позивача раз - два на місяць. Відповідач [PERSON] за спірною адресою не проживає, на зв`язок не виходить. В квартирі знаходяться речі позивача та його дружини, сторонні речі відсутні. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є дружиною позивача. [PERSON] знає з 2010 року, оскільки він є сином колишнього керівника [PERSON] , з яким мали спільний бізнес. В 2015-2016 році зв`язку з продажем квартири батько [PERSON] попросив тимчасово прописати сина. Відповідач ніколи не приходив та не проживав за місцем реєстрації. Батько [PERSON] на даний час з позивачем не працює, на телефонний зв`язок не виходить. Позивачу з дружиною доводиться сплачувати надмірні платежі за комунальні послуги, з урахуванням реєстрації відповідача. Виходячи з наведеного, оцінивши показання вищевказаних свідків в сукупності з наявними у справі письмовими доказами, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт не проживання відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] протягом строку, що перевищує один рік (на дату звернення з позовом до суду), що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом. При цьому судом також враховано, що відповідач не є членом сім`ї власника квартири, а реєстрація місця проживання відповідача в належній позивачеві на праві власності квартирі перешкоджає йому повною мірою реалізовувати належне йому право. Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Позивач, серед іншого, просить зазначити, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання. Однак, зняття особи з реєстрації місця проживання є одним із наслідків визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. При цьому, суд враховує, що після набрання даним рішенням законної сили позивач в праві подати рішення суду на виконання до уповноважених органів. Отже дана вимога позову є передчасною, у зв`язку з чим позов у цій частині вимог не підлягає задоволенню. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 768,40грн. На підставі ст. 141 ЦК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у вищевказаному розмірі. Враховуючи наведене та

Outcome: partial