Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Представник відповідача Ренійської міської ради, позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву. Позивач на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулася із відповідними вимогами та просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя [PERSON] належало: -1/3 частина квартири [ADDRESS], на праві спільної часткової власності разом із його дружиною [PERSON] та матірю [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло № 400 від 14.07.1993 р. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 27 березня 2001 року помер. Спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Спадкоємці першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON]М та матір [PERSON] Інших спадкоємців на момент розгляду справи судом не встановлено. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначену 1/3 частку квартири, як на об`єкти спадщини, яка на момент смерті належала спадкодавцю. Таким чином, у відповідний 6-місячний строк, ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак [PERSON] (як спадкоємець першої черги за законом) прийняла спадщину з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] помер у 2001р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, причому ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Враховуючи, що на момент смерті [PERSON], його дружина [PERSON] мешкала в іншій місцевості, знята з реєстраційного обліку 05.05.2001 р., та протягом шести місяців з дня смерті чоловіка не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, отже фактично не прийняла її, враховуючи, що на момент смерті [PERSON], разом з ним мешкала його мати [PERSON], яка протягом строку, встановленого для прийняття спадщини з моменту її відкриття, про відмову від спадщини не заявляла, а отже фактично прийняла її в порядку п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., вступом в управління та володіння спадковим майном. Таким чином, [PERSON] успадкувала 1/3 частини квартири [ADDRESS] та стала власником 2/3 частин спірного нерухомого майна. 01.07.2006 року померла [PERSON] За життя [PERSON] належало: -1/3 частина квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло № 400 від 14.07.1993 р. -1/3 частина квартири [ADDRESS], успадкованої після смерті [PERSON], на підставі п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. На випадок смерті [PERSON] розпорядилася належним їй майном, 10.02.1995 р. залишила заповіт на їм я позивачки [PERSON], яким заповідала їй усе своє майно, 01.07.2006р. - померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Таким чином спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за заповітом. Спадкоємцем за заповітом є позивачка [PERSON] Таким чином, позивачка, у встановлений законом строк для прийняття спадщини, до нотаріуса із заявою про її прийняття не звернулась, однак, оскільки на момент смерті спадкодавця, позивачка проживала разом із ним, та не заявила про відмову від спадщини, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. 20.05.2010 року померла [PERSON] За життя [PERSON] належало: -1/3 частина квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло № 400 від 14.07.1993 р. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, 20.05.2010 р. - померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/3 частини вищевказаної квартири. У відповідний 6-місячний строк, ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак позивачка, враховуючи відсутність спадкомців першої, другої, третьої черги, після смерті [PERSON] (як спадкоемець четвертої черги за законом) прийняла спадщину з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Врховуючи те, що після смерті [PERSON] відсутні спадкоємці попередньої черги за законом, заповіту вона не залишала, отжеспадкоємцем четвертої черги за законом після смерті її смерті є [PERSON], яка на момент смерті спадкодавця проживала разом їз нею однією сім`єю протягом останніх п`яти років. Таким чином, на момент смерті [PERSON] позивачка проживала разом із нею, доглядала за нею, оскільки остання була одинокою людиною, дітей не мала, її чоловік помер раніше. Після її смерті позивачка продовжувала доглядати за спадковим майном та проживати в ньому, а отже фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлої [PERSON], вступом в управління та володіння спадковим майном на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, та не заявила про відмову від неї. Таким чином, [PERSON] успадкувала 2/3 частини квартири [ADDRESS], після смерті [PERSON] та 1/3 частини вказаної квартири успадкувала після смерті [PERSON]М та стала фактично єдиним власником спірного нерухомого майна. Враховуючі ці обставини, позивач пізніше звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, однак їй в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказану квартиру, про що 26.05.2016 року нотаріусом було винесено вмотивовану постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину. Після смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на квартиру, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, та в порядку ч. 3 ст.1268 ЦК України та ч. 1 ст. 1264 ЦК України, прийняла спадщину, що залишилася після померлих [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вважаючи, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці відсутні, представник відповідача не заперечував, щоб позивачка оформила право власності на спадкове майно після смерті спадкодавців на своє ім'я. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1266 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом та за законом. У відповідний 6-місячний строк, ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак позивачка (як спадкоємець за заповітом та за законом), прийняла спадщину, після смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вступом в управління та володіння спадковим майном на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, та не заявила про відмову від неї. Таким чином, позивачка фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлих [PERSON], [PERSON] та [PERSON], однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, з причин відсутності та належно оформлених правовстановлюючих документів на вищевказану квартиру, про що нотаріусом винесено вмотивовану постанову від 26.05.2016р., у звязку із чим в даний час позивачка вимушена звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на вказану квартиру, з підстав прийняття спадщини за заповітом та за законом, однак, з незалежних від неї причин вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на вищевказаний обєкт спадкового майна, у звязку із чим була вимушена звернутися за захистом прав та інтересів до суду. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved