Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Представник позивача [PERSON] акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 11.10.2006 року. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 11.10.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого банк надав [PERSON], а остання отримала кредит у розмірі 790,00 євро у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою \~відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном погашення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із запропонованими Умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами Банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Однак, взяті на себе зобов'язання щодо погашення суми отриманого кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені умовами кредитного договору відповідачем не виконано. [PERSON] порушувала терміни погашення кредиту і сплати відсотків за користування кредитом. Враховуючи, що відповідач не виконала належним чином своїх зобовязань за кредитним договором, у звязку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 27.09.2011 року перед позивачем по кредитному договору становить 2513, 50 євро , що по курсу НБУ станом на 06.10.2011 року ( 1 євро= 10.76 грн.) становить 27045.22 грн., з яких: 790,00 євро заборгованість по тілу кредиту; 1132,38 євро заборгованість по відсотках за користування кредитом; 427,17 євро заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг :\~\~ 46,47 євро - штраф (фіксована частина);\~ 117,48 євро\~ - штраф (процентна складова), яку ПАТ КБ « Приватбанк» просило стягнути на його користь із відповідача [PERSON] В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові . В\~своїх\~ поясненнях\~ посилалася\~на\~обставини,\~що\~викладені\~в\~позові та додаткових поясненнях , що надійшли до суду 01.10.2014 року. Зокрема вказала на те, що строк дії картки вказаний на її лицьовій стороні (місяць, рік). Строк дії картки становить 24 місяці, про що зазначено у кредитному договорі . Зокрема звернула увагу суду на те, що відповідно до п. 9.12 Умов, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же строк . Оскільки відсутні докази про те, що дія договору була припинена за ініціативою однієї із сторін у спосіб, передбачений п. 9.12 Умов, вказує, що договір від 11.10.2006 року, укладений між сторонами, діє з часу його укладення і по теперішній час. З тих підстав вважає, що застосування строків позовної давності до даних правовідносин є неможливим. Окрім того вказала, що згідно виписки про рух коштів за укладеним договором вбачається, що по даній картці у період з 2006 року по 2011 рік здійснено сім погашень заборгованості, зокрема 09.09.2011 року здійснено останнє погашення в сумі 20.96 євро, а з позовом Банк звернувся у 2011 році, у звязку з цим неможливо застосувати строк позовної давності. Погашення здійснено шляхом прийняття від фізичних осіб. Окрім того просила врахувати, що користувач картки повинен забезпечити її зберігання та не передавати іншим особам картку, інформацію про неї та її ПІН код. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову з підстав та мотивів викладених у письмових запереченнях від 02.03.2012 року. Зокрема вказала на те, що відсутні докази укладання договору між відповідачем і Банком на підставі якого б у відповідача з Банком виникли зобовязальні відносини. Відповідач не знімала кошти з картки і не здійснювала жодного погашення за договором, оскільки у неї не було картки. На прохання знайомої, з якою на той час відповідач перебувала у дружніх стосунках, відповідач у відділенні Банку підписала документ, однак ні картку , ні гроші не отримувала. Вважаючи, що знайома відповідача - [PERSON] вчинила відносно відповідача шахрайські дії , [PERSON] звернулася із заявою про злочин в Ужгородський МВ УМВС України . Вказала на те, що відповідачу [PERSON] не надавали Умови і правила, які надруковані українською мовою, адже державна мова українська. Просила суд застосувати до правовідносин строк позовної давності та відмовити у позові у звязку із спливом строку позовної давності. Звернула увагу суду на те, що термін дії кредитної картки встановлений 24 місяці , тобто до 11.10.2008 року, а з позовом Банк звернувся 01.11.2011 року . На час звернення з позовом до суду позивач пропустив строк звернення до суду. Вважає, що виписка про рух коштів надана представником позивача є неналежним доказом. Відсутні будь які докази, що відповідач здійснювала погашення за договором. Просила суд відмовити у задоволенні позову. Після оголошеної перерви в судовому засіданні представник відповідача в судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила. Заслухавши пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для\~ розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що 11.10.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, шляхом приєднання в порядку ст. 634 ЦК України до умов, запропонованих банком в письмових Умовах та правилах надання банківських послуг, на підставі поданої відповідачем заяви, в якій міститься її підпис про ознайомлення з цими умовами надання кредиту фізичним особам, а також тарифами банку. Відповідно до укладеного з відповідачем договору банк надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 790,00 євро на платіжну картку на 24 місяці, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,5 % на місяць із розрахунку 360 днів у році,\~ з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки,\~ що стверджується заявою [PERSON] оригінал якої оглянуто в судовому засіданні, копія якої приєднана до матеріалів справи. При\~укладанні\~договору\~сторони\~керувались\~ч.\~1\~ст.\~634\~ЦК\~України,\~згідно\~ з\~якою\~ договором\~ приєднання\~є\~договір,\~умови\~якого\~встановлені\~однією\~із\~сторін\~у\~формулярах\~ або\~ інших стандартних\~ формах,\~який\~може\~ бути\~укладений\~лише\~ шляхом\~приєднання\~ другої\~ сторони\~ до\~запропонованого\~ договору\~ вцілому.\~Друга\~сторона\~не\~ може\~запропонувати\~свої\~ умови\~\~ договору. У вказаній заяві зазначено, що [PERSON] ознайомилася і згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами Банку. Відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із запропонованими Умовами та правилами надання банківських послуг , а також тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Заява від 11.10.2006 року містить підпис [PERSON] і доказів зворотнього суду не надано. Вказані обставини спростовують доводи представника відповідача про те, що між відповідачем та банком не було укладено договір, а отже відсутні зобовязальні відносини. Згідно з пп. 15.2 та пп.15.3 ст. 15 ЗУ Про платіжні системи та переказ коштів в Україні платіжна картка є власністю емітента і надається ним клієнту відповідно до умов договору. Відповідно до п. 3.1. Умов та Правил надання банківських послуг для надання послуг Банк надає клієнту картку. Як встановлено судом, строк дії платіжної картки встановлено 24 місяці, а саме до 11.10.2008 року. Доказів того, що відповідач [PERSON] отримувала інші платіжні картки сторонами до суду не надано. Як вбачається з кредитного договору [PERSON] отримала кошти від ЗАТ КБ «Приватбанк» на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності. За порушення умов договору у розділі 8 Умов та правилах надання банківських послуг передбачена відповідальність позичальника. Сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, як це передбачено ст. 207 ЦК України і це узгоджується з вимогами ч.1 ст.638 ЦК України. [PERSON] підписуючи заяву про надання кредиту, погодилася з умовами договору, які передбачали, зокрема: нарахування 1,5 % на\~ місяць із розрахунку 360 днів у році за користування\~ кредитом; нарахування штрафу в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості; сплату пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Доводи представника відповідача про вчинення відносно відповідача шахрайських дій на думку суду не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. Заява відповідача [PERSON] про злочин щодо вчинення відносно неї шахрайських дій від 15.02.2012 року, яка відповідно до талону повідомлення прийнята Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 17.02.2012 року не може бути підставою для відмови в позові, оскільки у матеріалах справи відсутній вирок по кримінальній справі, що набрав законної сили, яким підтверджено факт вчинення злочину, не встановлено коло винних осіб та не доведено відсутність вини відповідача у знятті коштів з карткового рахунку. Крім того, суд звертає увагу на те, що із заявою про вчинення злочину відповідач звернувся до правоохоронних органів лише 17.02.2012 року. Позивач в позові зазначає, що Банк виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі. Однак, у порушення умов кредитного договору [PERSON] належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків. Внаслідок цього, станом на 27.09.2011 року в неї утворилась заборгованість по кредитному договору №б/н від 11.10.2006 року перед кредитором в сумі 2513, 50 євро , що по курсу НБУ станом на 06.10.2011 року ( 1 євро= 10.76 грн.) становить 27045.22 грн., з яких: 790,00 євро заборгованість по тілу кредиту; 1132,38 євро заборгованість по відсотках за користування кредитом; 427,17 євро заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг :\~\~ 46,47 євро - штраф (фіксована частина);\~ 117,48 євро\~ - штраф (процентна складова) / а.с. 3-5/ Правовідносини\~між\~сторонами\~по\~справі\~є\~цивільноправовими\~та\~урегульовані\~положеннями\~ЦК \~України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Під час розгляду справи представник відповідача подала заяву про застосування строку позовної давності. Вирішуючи дану заяву, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За правилами ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 267 ЦК України - cплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові . Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України ). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно з п. 9.12 умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору він автоматично пролонгується на той же строк. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. Отже, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. До цього зводяться правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 6-14цс14 від 19.03.2014 року. Згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України - висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні Памятки клієнта, Довідки про умови кредитування і Тарифи банку, які разом з анкетою заявою є невідємними частинами кредитного договору та визначають його умови, обставини щодо умов та строку погашення відсотків за кредитом , строк та розмір щомісячних платежів судом не встановлені. Із заяви від 11 жовтня 2006 року, яка є невідємною частиною договору, укладеного ЗАТ КБ ПриватБанк і [PERSON], убачається, що строк дії картки, виданої останній, становить два роки. Із позовом про стягнення заборгованості [PERSON] акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось 01 листопада 2011 року . Строк позовної давності в три роки сплинув 31.10.2011 року. Представник відповідача просить суд застосувати правові наслідки пропуску позивачем строку позовної давності, стверджуючи що відповіач не здійснював жодного платежу щодо поповнення карткового рахунку ні особисто, ні уповноваженою особою. На підтвердження позовних вимог, представник позивача надав до суду виписку про рух коштів за укладеним договором з якої вбачається, що погашення заборгованості на суму 20.96 євро, на яке посилається представник позивача, як на підставу переривання строку позовної давності здійснене 09.09.2011 року в касі відділення банку ТК Барва. Жодних доказів, крім виписки по рахунку, яка не підтверджує особисте внесення відповідачем коштів на поповнення рахунку, позивачем не надано. Разом з тим, стосовно платежу по кредитному договору , який був здійснений 09.09.2011 року суд зазначає, що у даному випадку правове значення має факт вчинення дій по поверненню кредитних коштів саме відповідачем. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Саме таких висновків дійшов Верховний Суд України при розгляді справи № 6-1457 цс 16 , що викладені в правовій позиції від 09.11.2016 року. Однак матеріали справи не містять відомостей, що погашення заборгованості після закінчення строку дії картки , тобто 09.09.2011 року було здійснено саме відповідачем, що свідчило б про переривання перебігу позовної давності та визнання відповідачем боргу. До суду не надано жодних первинних документів на підтвердження особистого внесення відповідачем коштів на поповнення рахунку. Окрім того, зважаючи на заперечення представника відповідача щодо особистого внесення відповідачем або уповноваженою ним особою коштів на поповнення рахунку, суд звертає також увагу на те, що згідно виписки про рух коштів за укладеним договором вбачається, що по даному договору відбулось сім погашень, зокрема 29.08.2007 року в сумі 45 євро та наступне погашення відбулось 09.09.2011 року в сумі 20.96 євро, а саме після спливу чотирьох років з часу попереднього погашення та за півтора місяці до спливу строку позовної давності, що ставить під сумнів той факт , що саме відповідачем було здійснено цей платіж . Зважаючи на викладене, враховуючи правовий висновок Верховного Суду України при розгляді справи № 6-1457 цс 16 , що викладений в правовій позиції від 09.11.2016 року, суд приходить до висновку, що не можна вважати належним доказом переривання строку позовної давності лише надану банком виписку по договору , без надання квитанцій , касових ордерів та іншого підтвердження щодо здійснення платежу від 09.09.2011 року по погашенню заборгованості саме відповідачем [PERSON] та про визнання нею боргу. Відповідач категорично заперечує вчинення таких дій, а позивач на спростування такого твердження жодних належних доказів не надав. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги позивача не обгрунтованими та не доведеними, а заяву відповідача про застосування до виниклих спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності такою, що підлягає задоволенню з підстав та мотивів викладених вище. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи , які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі і доведення перед судом обгрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією ( ст. 129 Конституції України ) , що передбачено і ст. 10 ЦПК України. З урахуванням всіх обставин справи , суд вважає, що позивач [PERSON] акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з пропуском строку на звернення до суду, що виключає можливість судового захисту порушеного права позивача у відповідності до положень ст.267 ЦК України. Заяв на обгрунтування поважності причин пропуску такого від представника позивача до суду не надходило, а відтак є підставою для відмови у задоволенні позову у звязку із пропуском строку позовної давності. З огляду на вищезазначені положення чинного процесуального законодавства,\~ з урахуванням всіх обставин справи, враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості , зважаючи на заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності , з врахуванням приписів ч. 4 ст. 267 ЦК України суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог за пропуском строку звернення до суду . Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки в позові відмовлено ,\~підстав\~для\~присудження\~на\~ користь\~ позивача\~з\~ відповідача\~ судових\~витрат\~суд\~не\~вбачає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed