Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] 07.09.2017 звернулася до суду з вказаним позовом, уточнивши який просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнути з неї аліменти на утримання дитини, в розмірі ? усіх доходів (заробітку) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказувала, що [PERSON] [INFO] народивши сина - [PERSON], перебувала з ним на лікуванні у ОКЗ «Криворізький шкірно-венеролічний диспансер», який 25.07.2017 самовільно залишила, покинувши в ньому дитину. Після чого, малолітній [PERSON] був поміщений до інфекційного відділення № 2 КЗ «Криворізька міська дитяча лікарня № 4 ДОР», а 26.07.2017, у зв'язку з погіршенням стану здоров'я - переведений до реанімаційного відділення новонароджених КЗ «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» ДОР. Відповідач дитину не зареєструвала, жодного разу не відвідала сина у медичних закладах, не цікавиться його долею, життям та здоров'ям, злісно ухиляється від виконання батьківських обов'язків. При цьому відповідач веде асоціальний спосіб життя, ніде не працює, не навчається та вже позбавлена батьківських прав відносно своїх двох старший дітей. Представник позивача у ході судового засідання позов підтримала, наполягала на його задоволенні, не заперечуючи при цьому проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання (а.с.14,45-46), проте правом на участь у судовому засіданні не скористалася, заперечень проти позову не надала. Зважаючи на те, що поштові відправлення повернулися на адресу суду з відміткою «адресат вибув», відповідно до ч. 7, 8 ст. 128, ст. 130 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим належним чином. Представник третьої особи - служби у справах дітей Криворізької районної державної адміністрації - [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Служби у справах дітей виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі раді та Криворізького районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, що належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явилися, на адресу суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. При цьому, служба у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті Кривому Розі раді позовні вимоги підтримала (а.с.23,25). Третя особа - [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, правом на участь у судовому засіданні не скористався, судова повістка повернулася до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.47). Вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи - Служба у справах дітей Криворізької районної державної адміністрації, дослідивши письмові докази, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 23.05.2011 між [PERSON] та [PERSON], дошлюбне прізвище якої «[PERSON]», укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Орджонікідзенської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис від 23.05.2011 № 2, що підтверджується копією актового запису та повним витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян (а.с.48-52). [INFO] [PERSON], перебуваючи у шлюбі з [PERSON], народила хлопчика - [PERSON], що підтверджується актовим записом про народження дитини, з якого вбачається, що походження дитини від матері встановлено на підставі медичного свідоцтва про народження від [INFO] № 392 (а.с.27-30). 25.07.2017 перебуваючи на лікуванні у ОКЗ «Криворізький шкірно-венерологічний диспансер», разом з малолітнім [PERSON], [PERSON] самовільно залишила стаціонар, покинувши малолітнього сина в лікарні, що підтверджується актом закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я від 25.07.2017 (а.с.8). В порушення ст. 143 СК України, [PERSON] не забрала дитину з закладу охорони здоров'я. Рішенням виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради № 326 від 31.08.2017 малолітньому [PERSON], [INFO], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштовано до державного закладу на повне державне забезпечення (а.с.10). [PERSON], в порушення ст. 144 СК України, не зареєструвала народження сина [PERSON] Реєстрація народження малолітнього [PERSON], проведена 23.08.2017 за заявою співробітника служби у справах дітей виконавчого Тернівської районної у місті ради, що підтверджується копією свідоцтва про народження малолітнього (а.с.5), копією актового запису про народження від 23.08.2017 № 642 (а.с.26-30). 04.09.2017 органом опіки та піклування Шевченківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області прийнято висновок № 4, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.9), оскільки мати злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а саме не забрала дитину з лікувального закладу, не здійснила реєстрацію народження дитини, жодного разу не провідала дитину в лікарні, не цікавиться його долею, здоров'ям, а в телефонному режимі повідомила, що відмовляється від сина (а.с.9). [PERSON] не проявляє до дитини піклування, не займається його вихованням. [PERSON] за місцем реєстрації характеризується посередньо, оскільки окрім малолітнього [PERSON], вона народила ще двох дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO], яких також покинула, у зв'язку з чим була позбавлена батьківських прав відносно них (а.с.11), що також підтверджується рішеннями Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18.03.2015 у справі № 177/2925/14 ц та від 21.06.2016 у справі № 177/2926/16 ц (а.с.53-59). Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Згідно з ст. 164 СК України, мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона не забрала дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, а також якщо вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками, про що зазначено в п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них (п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007). Частина 1 статті 151 Сімейного Кодексу передбачає, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20.11.1959 зазначено: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Як слідує з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що діє в Україні з 27.09.1991 «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402 «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач по справі [PERSON], будучи повнолітньою, здоровою людиною, не забрала свого малолітнього сина - [PERSON], [INFO] з лікувального закладу, покинувши його в указаному закладі, після чого протягом тривалого часу не виявляє щодо нього батьківського піклування, а саме не відвідує сина у закладі до якого його влаштовано, не цікавиться його долею та станом здоров'я, не займається вихованням та матеріальним утриманням сина, не проявляє до нього материнської уваги та турботи, повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідач до суду не з'явилася, доказів на спростування встановлених обставин не надала, тому суд вважає за необхідне, виходячи з інтересів дитини, позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, та інші обставини, які мають істотне значення. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Зважаючи на те, що відповідач є повнолітньою, фізично здоровою людиною, здатною працювати та виконувати обов'язок щодо матеріального забезпечення свого малолітнього сина [PERSON], доказів протилежного відповідач суду не надала, суд вважає за необхідне стягнути з останньої аліменти в розмірі ? частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина - [PERSON], [INFO], з 07.09.2017 до досягнення дитиною повноліття, на користь майбутнього опікуна або державної установи, до якої буде влаштована дитина. Оскільки позивач, відповідно до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, згідно зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved