Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради Самолюк І.Р. в судовому засіданні позов підтримала і просить суд відібрати малолітню дитину [PERSON] [INFO] від матері [PERSON] [INFO], яка проживає за адресою [ADDRESS], без позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково. Не заперечила обставин, викладених у позовній заяві, але, разом з тим, просить суд не відбирати у неї дитину. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що 17 березня 2015 року до служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому надійшло повідомлення міської дитячої лікарні Рівненської міської ради щодо існування загрози для здоров'я та життя новонародженої недоношеної дитини, яка проживає за адресою [ADDRESS]. З метою розгляду цієї інформації службою у справах дітей спільно з представниками кримінальної міліції у справах дітей Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області, Рівненського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, медичної сестри дитячої поліклініки № 1 міста Рівне за адресою [ADDRESS], 17 березня 2015 року було проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини, а саме, дівчинки, народженої 24 лютого 2015 року [PERSON], [INFO], громадянкою Республіки Білорусь. Як слідує з акту обстеження матеріально-побутових умов від 17 березня 2015 року, під час обстеження було встановлено, що малолітня дитина перебуває в умовах, які загрожують її життю та здоров'ю. Так, було встановлено, що за місцем проживання [PERSON] не створила належних умов для проживання та розвитку новонародженої дитини, зловживає спиртними напоями, на зауваження лікарів не реагує. Під час обстеження [PERSON] та біологічний батько дитини [PERSON] перебували в стані алкогольного сп'яніння. В квартирі безлад, антисанітарія, відсутні умови для новонародженого. Дитина без нагляду знаходилась у напівсидячому положенні серед подушок і з пляшечки самостійно пила суміш. Постільна білизна брудна, дитина одягнута у брудний одяг. В помешканні неприємне повітря. Дитина не має дитячого ліжечка. Згідно повідомлення міської дитячої лікарні від 17 березня 2015 року № 175 дитина має діагноз: затримка внутрішньоутробного розвитку, недоношеність, неонатальна енцефалопатія, неонатальна жовтяниця. Вага дитини при народженні 1,950 кг. Дитина від другої необстеженої вагітності, пологи відбулися на дому до приїзду швидкої допомоги. Машиною швидкої допомоги дитина з матір'ю була доставлена до пологового будинку, згодом переведена до відділення патології новонароджених Рівненської обласної дитячої лікарні. З дитячої лікарні виписана 13 березня 2015 року. 20 березня 2015 року за сприяння служби у справах дітей малолітня дитина була зареєстрована у відділі ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції. Видано свідоцтво про народження на ім'я [PERSON] (серія [NUMBER]). Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00015183539, державна реєстрація народження малолітньої [PERSON] проведена відповідно до частини першої статті 135 СК України (за вказівкою матері). Частиною другою статті 170 СК України встановлено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов'язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. З таким позовом до суду має право звернутися прокурор. Відповідно до вимог частини другої статті 170 СК України та пункту 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», 17 березня 2015 року, враховуючи результати проведеного обстеження, дитина, за клопотання служби у справах дітей № 01-14/609 та на підставі розпорядження Рівненського міського голови від 17 березня 2015 року № 183-р «Про відібрання малолітньої дитини», була негайно відібрана від матері у зв'язку з безпосередньою загрозою життю та здоров'ю дитини, про що було складено відповідний акт. З метою обстеження та подальшого влаштування в комунальний заклад «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини» Рівненської обласної ради дівчинка була поміщена у комунальний заклад «Рівненська обласна дитяча лікарня». Згідно частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4) Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи встановлені по справі обставини, суд вважає необхідним, з метою захисту прав дитини та якнайкращому забезпеченню її інтересів, відібрати дитину від матері без позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved