Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити [PERSON] додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], померлого 26 січня 2017 року. Заява обґрунтована тим, що після смерті батька [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки № 292 площею 4,72 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Богданівської сільської ради Приазовського району Запорізької області, право власності на яку посвідчене Державним актом на право власності серії ЗП № 012560, виданим на підставі розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області № 269 від 17 червня 2003 року. 02 вересня 2008 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Богданівської сільської ради Приазовського району Запорізької області [PERSON], згідно якого належну йому вище наведену земельну ділянку заповів позивачу та її брату [PERSON] в рівних долях. Про заповіт їм стало відомо тільки в жовтні 2017 року. А саме, коли інший їх брат [PERSON] (відповідач у справі), з яким батько проживав по день своєї смерті, отримував довідку в Богданівській сільській раді. Після того як в сільській раді відповідачу повідомили про заповіт, він переглянув документи померлого та знайшов оригінал заповіту і державного акта. [PERSON], який є спадкоємцем за заповітом на ? частину земельної ділянки, спадщину у встановлені строки не прийняв та відмовився звертатися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Не зазначені в заповіті інші діти померлого - [PERSON] та [PERSON], які є спадкоємцями першої черги, не здійснювали дій щодо прийняття спадщини. Позивач зазначила, що пропустила встановлений строк з поважних причин, оскільки про наявність заповіту дізналася після збігу шестимісячного строку, також у неї не було оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач [PERSON] та її представник - [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, оскільки не має можливості бути присутнім в судовому засіданні. Позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі, зазначив, що до нотаріуса для оформлення спадщини не звертався. Відповідно до частин 3 та 4 ст.200 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Згідно статті 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 26 січня 2017 року в селі Степанівка Друга Приазовського району Запорізької області помер [PERSON], який є батьком позивача, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 376496, виданим 01 лютого 2017 року виконкомом Богданівської сільської ради Приазовського району Запорізької області, і копією свідоцтва про народження серії І-ЖС № 347732, виданого повторно 25 жовтня 2017 року Енергодарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області. Із свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖС № 409329, виданого 28 квітня 1978 року, встановлено, що 28 квітня 1978 року [PERSON], [INFO] уклала шлюб з [PERSON], та після реєстрації шлюбу їй присвоєне прізвище [PERSON]. [PERSON], народилась 21 липня 1956 року в с.Степанівка Приазовського району Запорізької області, зареєстроване місце її проживання: [INFO] а, м.Енергодар (копія паспорта громадянина України серії СА номер 433381, виданий 19 квітня 1997 року Енергодарським МВ УМВС України в Запорізькій області). Згідно копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗП №012560, виданого 05 квітня 2004 року Приазовським районним відділом земельних ресурсів, [PERSON], на підставі розпорядження голови Приазовської райдержадміністрації Запорізької області № 269 від 17 червня 2003 року є власником земельної ділянки площею 4,72 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Богданівської сільської ради Приазовського району Запорізької області. [PERSON], який народився 13 жовтня 1926 року в селі Степанівка Друга Приазовського району Запорізької області, на випадок смерті заповів земельну ділянку належну йому на підставі вище наведеного державного акта - [PERSON], яка народилась 21 липня 1956 року в с.Степанівка Приазовського району Запорізької області та [PERSON], який народився 21 березня 1951 року в місті Запоріжжя в рівних долях. Зазначене підтверджується копією заповіту посвідченого секретарем виконавчого комітеті Богданівської сільської ради Приазовського району Запорізької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 204 та скріплено печаткою сільської ради. 09.10.2017 року до заповіту додано запис секретаря виконкому [PERSON] від 09.10. 2017 року, що заповіт не змінювався та не відмінявся. Згідно довідки виконавчого комітету Богданівської сільської ради № 848 від 09.10.2017 року, [PERSON] з 2015 року по день своєї смерті 26 січня 2017 року проживав [INFO]. За тією ж адресою проживає його син [PERSON]. Іншими відомими спадкоємцями є також його діти: [PERSON] та [PERSON], які проживають в [INFO], і [PERSON], проживаючий за адресою [INFO]. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 50371574 від 20 грудня 2017 року, після померлого 26 січня 2017 року [PERSON], спадкова справа не відкривалася. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина 1 ст.1268 ЦК України). Частина 1 статті 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Вказаний в заповіті спадкоємець [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, спадщину не прийняв. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК). Враховуючи те, що відповідач [PERSON] постійно проживав із померлим батьком (спадкодавцем) на час відкриття спадщини, він вважається таким, що прийняв спадщину, так як протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї. Спадкоємець [PERSON] (позивач), яка вказана в заповіті, у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звернулася. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини ( ч.3 ст.1272 ЦК України). В розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, рішення суду має бути справедливим. Суд приймає до уваги наведені в позові поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки позивачу не було відомо про існування заповіту яким батько заповів їй та [PERSON] земельну ділянку. Про існування зазначеного заповіту позивач дізналася у жовтні 2017 року, однак на цей час вже був пропущений встановлений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Ці обставини відповідачем не заперечуються, позовні вимоги ним визнаються. Внаслідок вказаних обставин позивач обєктивно з поважних причин не могла подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом. Наведені в позові обставини і причини пропуску строку звернення до нотаріуса відповідачем не заперечуються, позовні вимоги ним визнаються. З цих підстав та враховуючи те, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позовні вимоги підлягають задоволенню. Строк у три місяці суд вважає достатнім для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved