Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на порушення відповідачем договірних зобов`язань по поверненню коштів за договором поворотної фінансової допомоги, а тому, зменшивши позовні вимоги, просив стягнути з останнього заборгованість в загальному розмірі 37 342 грн. 18 коп. та понесених судових витрат. Представник позивача, будучи повідомленим про розгляд справи, до суду не прибув. Представник відповідача подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач частково визнає позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги, а саме в частині стягнення суми в розмірі 23 571,40 грн., з яких: сума заборгованості за договором в розмірі 22 922,98 грн., пеня в розмірі 480,79 грн., сума 3% річних в розмірі 122,47 грн. та інфляційні нарахування в розмірі 45,16 грн. Також просив на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір пені до 480,79 грн., посилаючись на те, що відповідач утримує двох неповнолітніх дітей, один з яких, є інвалідом з дитинства на лікування якого витрачається значна частина доходів відповідача. Крім того зазначив, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції У країни щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З цих підстав просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафу передбаченого п. 6.5 договору поворотної фінансової допомоги. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав частково, в розмірі зазначеному у відзиві. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, 22 квітня 2019 року сторони уклали договір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №124/2019/КАМ/О (далі договір), за яким відповідач зобов`язався повернути отриману фінансову допомогу в розмірі 30 000 грн. до 30 листопада 2019 року, шляхом здійснення щомісячних утримань з його заробітної плати в розмірі 4 000 грн. (п.п. 2.1, 3.1, 3.2 договору). Відповідно до п. 1.1 договору позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а останній зобов`язується використати їх за цільовим призначенням та повернути фінансову допомогу в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно п. 5.1 договору сума безвідсоткової поворотної фінансової допомоги підлягає обов`язковому поверненню позикодавцю протягом двох календарних днів з моменту ознайомлення позичальника з наказом про його звільнення. Відповідно до п. 6.4 договору при порушенні позичальником строку повернення безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, встановленого п. 3.1, 3.2 або 5.1 договору, він повинен сплатити позикодавцю неустойку в розмірі 1% від розміру безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, встановленого п. 2.1 договору, за кожен день прострочення повернення безвідсоткової поворотної фінансової допомоги. Як передбачено п. 6.5 договору при порушенні умов п. 3.1, п. 3.2 чи п. 5.1 даного договору на понад 60 календарних днів позичальник сплачує додатково штраф у розмірі 100 % від суми неоплаченої/простроченої безвідсоткової поворотної фінансової допомоги. На виконання укладеного договору позивач надав відповідачеві грошові кошти в 30 000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 24 квітня 2019 року. Згідно наказу ТОВ «Комплекс Агромарс» №333 КА/к-з від 20 травня 2019 року [PERSON] звільнено з посади оператора технологічного обладнання птахоферми №10 департаменту бройлерного птахівництва, у зв`язку із втратою довір`я відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України. Відповідно до довідки ТОВ «Комплекс Агромарс» №310 від 03 липня 2019 року станом на 02 липня 2019 року залишок заборгованості відповідача за договором №124/2019/КАМ/О від 22 квітня 2019 року складає 22 922 грн. 98 коп. Відповідач договірні зобов`язання по поверненню грошових коштів не виконав, позику не повернув, термін сплати коштів порушив, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Згідно з наданим розрахунком заборгованість [PERSON] станом на 26 липня 2019 року становила 60 9713 грн. 53 коп., яка складалася з наступного: 22 922 грн. 98 коп. - заборгованості за договором; 14 899 грн. 94 коп. - пені; 122 грн. 47 коп. - 3% річних від простроченої суми; 45 грн. 16 коп. - інфляційних збитків; 22 922 грн. 98 коп. - штрафу. З огляду на часткове визнанням відповідачем позовних вимог, а саме: суми заборгованості за договором в розмірі 22 922,98 грн., пені в розмірі 480,79 грн., суми 3% річних в розмірі 122,47 грн. та інфляційних нарахувань в розмірі 45,16 грн., останнім в ході розгляду справи здійснено погашення заборгованості на суму 23 571,40 грн., що підтверджується копією квитанції №25778145 від 06 березня 2020 року. В цьому зв`язку позивач 26 травня 2020 року подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача решту заборгованості в розмірі 37 342 грн. 18 коп. та понесені судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як убачається із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання). При цьому згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, і в разі його порушення повинен сплатити суму боргу на вимогу кредитора. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач працює в ТОВ «Комплекс Агромарс» на посаді апаратника виробництва технічної продукції, середньомісячний дохід якого становить близько 10 000 грн., має на утриманні двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання характеризується позитивно. Крім того, як вбачається із посвідчення серії [NUMBER] від 22 листопада 2016 року [PERSON] є інвалідом з дитинства, за яким постійно доглядає дружина відповідача, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації №1539 від 04 серпня 2020 року. За таких обставин, суд вважає, що з урахуванням майнового стану відповідача, розмір неустойки (пені) за прострочення заборгованості по основному боргу, що складає 14 899 грн. 94 коп., можливо зменшити до 2 292 грн. 20 коп., 480 грн. 79 коп., з яких вже сплачені відповідачем на користь позивача згідно квитанції від 06 березня 2020 року. Крім того, суд звертає увагу, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції У країни щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі №6-2003цс15). Зі справи встановлено, що пеня і штраф позивачем нараховані в один і той же період, тобто є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування є неправомірним. За таких обставин вимоги позивача про стягнення штрафу у розмірі 100 % від суми неоплаченої/простроченої безвідсоткової поворотної фінансової допомоги задоволенню не підлягають. З огляду на зазначені обставини, пред`явлена позовна заява підлягає частковому задоволенню на суму 1 811 грн. 41 коп. (2 292,20 грн. - 480,79 грн.). Крім того, представником позивача представлено документальне підтвердження понесених судових витрат, які слід покласти на відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: partial