Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом в якому зазначив, що 24.02.2020 року на перехресті вул.Перекопській та вул.Ладичука в м.Херсоні, сталася дорожньо-транспортна пригода з участю транспортних засобів позивача та відповідача [PERSON] , внаслідок якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, чим спричинено останній матеріальну шкоду у вигляді вартості витрат, необхідних для відновлюваного ремонту автомобіля. Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.05.2020 року [PERSON] визнано винним у вчинені дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у відповідача НАСК «Оранта». Позивачем було подано заяву до «НАСК «Оранта» та надано документи для проведення страхового відшкодування, однак сума яка була відшкодована позивачу в розмірі 34000 грн. є значно меншою та недостатньою для відновлення ремонту транспортного засобу. Для визначення вартості завданого позивачу матеріального збитку, остання звернулася до Херсонської торгово-промислової палати для проведення незалежного експертного автотоварознавчого дослідження, відповідно до висновку якого, вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля «ВАЗ-21124» з д/н « [NUMBER] » становить 67028 грн. 08 коп., а вартість матеріального збитку становить 49750 грн. 04 коп. В зв`язку з чим просила стягнути з відповідача Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» суму недоплаченої матеріальної шкоди в розмірі 13750 грн., та з відповідача [PERSON] суму матеріальної шкоди в загальному розмірі 21324 грн., а також просила стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати. Ухвалою судді від 19.06.2020 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 17.08.2020 року від представника відповідача Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що дійсно цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована страховою компанією ПАТ «НАСК» ОРАНТА», що підтверджується полісом №АО/5237529, в період дії якого, водієм [PERSON] , була скоєна дорожньо-транспортна пригода. 27.02.2020 року до страхової компанії звернулася [PERSON] із заявою про страхове відшкодування, на виконання якої представником страховика 28.02.2020 року був оглянутий пошкоджений автомобіль потерпілої особи у відповідності з вимогами п.34.2 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що підтверджується копією протоколу. Відповідно до заяви про страхове відшкодування від 27.02.2020 року потерпіла особа просила оцінити та відшкодувати шкоду по калькуляції, складеної у відповідності до вимог п.36.2 Закону спеціалістом страховика; також в заяві зазначено, що вона згодна з способом, розміром визначення страхового відшкодування, що підтверджується її підписом в розділі ВИМОГИ. Оскільки потерпілою особою була надана згода оцінки шкоди по калькуляції, спеціалістами страховика була складена калькуляція та визначений розмір страхового відшкодування. При розрахунку розміру страхового відшкодування бралися до уваги результати проведеного огляду 28.02.2020 р. пошкодженого транспортного засобу потерпілої особи, а також положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №1335/5/1159 від 24.07.2009 року. Крім того, вважав безпідставними стягнення на користь позивача понесені ним суми судових витрат, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу, оскільки позивач не надав детальний опис робіт, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 10.09.2020 року представник відповідача [PERSON] надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що на момент скоєння ДТП його цивільно-правова відповідальність, як власника наземного транспортного засобу була застрахована в ПАТ «НАСК» ОРАНТА» за полісом №АО5237529 від 04.04.2019 року і є забезпеченим транспортним засобом у розмірі 100000 грн. Виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність при пошкодженні транспортного засобу в ДТП покладено на страховика в межах суми встановленого договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності з урахуванням зносу, який повинен бути розрахований у порядку, визначеним законодавством. Окрім цього зазначив, що у деліктному зобов`язані в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди, коли такі деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вважав, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на відповідача, який уклав договір страхування, суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу без його участі. \~ \~ \~ \~Представник відповідача Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій позовні вимоги не визнав, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій позовні вимоги не визнав, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи неінакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля «ВАЗ-21124» з д/н « [NUMBER] », що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . 24.02.2020 року о 12 год. 14 хв. в м.Херсоні, на перехресті вул.Перекопській та вул.Ладичука, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ЗАЗ 110387-40» н.з. « [NUMBER] », наближаючись до перехрестя нерівнозначних доріг по вул.Ладичука, не надав дорогу транспортному засобу «ВАЗ 21124» н.з. « [NUMBER] », що рухався по вул.Перекопській, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів, чим порушив п.2.3 б), п. 16.11 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічних пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.05.2020 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.\~124\~КУпАП та притягнуто до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень 00 копійок. У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга\~статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ЗАЗ 110387-40» н.з. « [NUMBER] », була застрахована в ПАТ «НАСК» ОРАНТА» на підставі полісу №АО5237529. Відповідно до полісу № АО5237529 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо автомобіля «ЗАЗ 110387-40» н.з. « [NUMBER] », власник [PERSON] , строк дії з 07.04.2019 р. по 06.04.2020 р., розмір франшизи - 2000, страхова сума за шкоду, заподіяну майну - 100000 грн. 27.02.2020 року [PERSON] звернулася до ПАТ «НАСК» ОРАНТА» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування. 28.02.2020 року було проведено огляд автомобіля «ВАЗ-21124» з д/н « [NUMBER] », в присутності представника ПАТ «НАСК» ОРАНТА». З матеріалів справи вбачається, що на підставі калькуляції та розрахунку страхового відшкодування, позивачу було перераховано страхове відшкодування майнової шкоди в сумі 34000 грн. за мінусом франшизи, яка складає 2000 грн. Разом з тим, згідно Висновку №АВє-173 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, розмір заподіяної позивачу шкоди складається з вартості відновлювального ремонту в загальній сумі 67028 грн. 08 коп. та вартості матеріального збитку в загальній сумі 49750 грн. 04 коп. Відповідно до частини першої статті 1166\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187\~ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої\~статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої\~статті 988 ЦК України\~страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194\~ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1\~статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим\~Законом\~порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями\~28,\~29 Закону № 1961-ІV\~передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9\~постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). За змістом\~статті 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 34000 грн. Предметом спору є недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна. Відповідно до частин першої, другої\~статті 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил\~статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі\~статтею 1194 ЦК України\~відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження№ 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження №61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження №61-12032св19) та від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження №\~61-10010св20). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме необхідно стягнути з відповідача НАСК «Оранта» суму недоплаченої матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, яка складає 13750 грн. (49750 грн. 04 коп. 34000 грн. 2000 грн.) та стягнути з відповідача [PERSON] різницею між фактичним розміром шкоди і отриманою позивачем страховою виплатою, яка складає 21324 грн. (67028 грн. 08 коп. 49750 грн. 04 коп. + 2000 грн. + 2046 грн.). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.12.2020 року по справі № 640/18402/19 Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, яка міститься у постанові від 28 грудня 2020 р. у справі № 640/18402/19, згідно якої гонорар адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі не потребує надання детального опису робіт. Судом встановлено, що в обґрунтування витрат на правничу допомогу позивачем було надано ордер про надання правничої (правової) допомоги, договір №46 про надання правової допомоги від 02.06.2020 року, додаток №1 від 02.06.2020 року до договору, у якій визначено гонорар адвоката в сумі 8000 грн., та квитанцію від 02.06.2020 року Верховний Суд зазначив, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (постанова ВС у справі № 727/4597/19 від 16 квітня 2020 року), разом з тим, такі документи не надано. З урахуванням викладеного, суд дійшов переконання, що вимоги позивача щодо відшкодування витрат на правничу допомогу доведенні та підлягають задоволенню. Крім того, в силу ст.141 ЦПК України, з кожного відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений нею судовий збір за подання позовної заяви по 420 грн. 40 коп.

Outcome: approved