Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Представник позивача - адвокат Голик Євген Валерійович в інтересах позивача, [PERSON] , подав до суду позов до відповідача, Жадівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області в якому представник позивача просив: визнати за [PERSON] , [INFO] , право приватної власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами вцілому, який розташований по [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача у позовній заяві зазначив про те, що в [ADDRESS] , розташований житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, в якому на даний час мешкає позивач. 15 вересня 1988 року на підставі рішення виконавчого комітету Семенівської районної Ради народних депутатів № 188 від 19 серпня 1988 року позивачу було видано свідоцтво на право приватної власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке було зареєстровано Новгород-Сіверським бюро технічної інвентаризації 17 вересня 1988 року за реєстровим № 168. Відповідно до вказаного свідоцтва вищевказане домоволодіння належить колгоспному двору, а позивач являється головою колгоспного двору. В середині 1990 року колгоспні двори були ліквідовані і з цього часу вважається, що будинок розташований не на землях колгоспу, а на землях Жадівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області. Після ліквідації колгоспних дворів, позивач, маючи законні підстави, але будучи юридично не обізнаним, не оформив право власності на домоволодіння, в якому мешкав. Про те, що позивач мав право на майно, яке належало колгоспному двору, роз`яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Зокрема, підпунктом а) пункту 6 вказаної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Рішенням Жадівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області від 21 жовтня 2015 року вулицю Кірова було перейменовано на вулицю Старожадівську. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на даний час зареєструвати право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , позивач не може, так як право власності на домоволодіння оформлено на колгоспний двір, а не на нього, а він вважається тільки головою колгоспного двору. Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач не має можливості оформити право власності на свій житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, який фактично є його власністю, яким він володіє багато років, та розташований по [ADDRESS] , позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Ухвалою судді від 11 червня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 23 червня 2020 року. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, доручив представляти свої інтереси в суді адвокату Голику Євгену Валерійовичу. У підготовче судове засідання представник позивача - адвокат Голик Євген Валерійович не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, до суду надав письмову заяву, згідно даних якої просить розгляд даної справи провести без його участі та без участі позивача, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити повністю. Представник відповідача, Жадівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області, Жадівський сільський голова Семенівського району Чернігівської області Помозок Сергій Петрович у підготовче судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, надав до суду письмову заяву, згідно даних якої просив розглянути справу без його участі на протязі всіх судових засідань, позов визнає повністю, наслідки визнання позову йому роз`яснені та зрозумілі. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Семенівська міська рада Чернігівської області, у підготовче судове засідання свого представника не направила, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, про поважні причини неявки представника суд не повідомила, письмове пояснення з викладом своїх аргументів і міркувань на підтримку або заперечення проти позову до суду не подала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши справу у відповідності до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що ухвалення в підготовчому судовому засіданні рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У справі встановлено, що в [ADDRESS] , розташований житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, в якому на даний час мешкає позивач [PERSON] . 15 вересня 1988 року на підставі рішення виконавчого комітету Семенівської районної Ради народних депутатів № 188 від 19 серпня 1988 року позивачу було видано свідоцтво на право приватної власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке було зареєстровано Новгород-Сіверським бюро технічної інвентаризації 17 вересня 1988 року за реєстровим № 168. Відповідно до вказаного свідоцтва вищевказане домоволодіння належить колгоспному двору, а позивач являється головою колгоспного двору. В середині 1990 року колгоспні двори були ліквідовані і з цього часу вважається, що будинок розташований не на землях колгоспу, а на землях Жадівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області. Після ліквідації колгоспних дворів, позивач, маючи законні підстави, але будучи юридично не обізнаним, не оформив право власності на домоволодіння, в якому мешкав. Про те, що позивач мав право на майно, яке належало колгоспному двору, роз`яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Зокрема, підпунктом а) пункту 6 вказаної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Рішенням Жадівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області від 21 жовтня 2015 року вулицю Кірова було перейменовано на вулицю Старожадівську. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на даний час зареєструвати право власності на житловий будинок з господарсько- побутовими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , позивач не може, так як право власності на домоволодіння оформлено на колгоспний двір, а не на нього, а він вважається тільки головою колгоспного двору. Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач не має можливості оформити право власності на свій житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, який фактично є його власністю, яким він володіє багато років, та розташований по [ADDRESS] , позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки позов відповідачем визнається повністю, а тому немає ніяких перешкод для визнання права власності на зазначений будинок за позивачем [PERSON] , суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи у підготовчому судовому засіданні. Виходячи з викладеного, позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved