Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Представник Гребенюк О. С. в інтересах АТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 29.03.2021, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 1272,09 грн за кредитним договором про надання банківських послуг від 20.06.2014 № б/н та сплачений судовий збір у розмірі 2102,0 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за договором про надання банківських послуг від 20.06.2014 № б/н, у зв`язку з чим у нього виникла загальна заборгованість на суму 62989,11 грн. Проте, користуючись своїм правом про зменшення розміру позовних вимог просить стягнути 1272,09 грн, з яких 886,01 грн - заборгованість за тілом кредиту (простроченим), 386,08 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит. Ухвалою суду від 01.03.2021 справу прийнято до провадження і її розгляд призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи. Запропоновано відповідачу, у випадку заперечення проти позову, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали суду подати до суду відзив на позов, копію якого разом із доданими до нього документами надіслати позивачу. Копію позовної заяви з додатками та ухвалу про прийняття справи до провадження було надіслано на офіційну зареєстровану адресу відповідача. Проте, 15.05.2021 поштова кореспонденція повернулась до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи місця перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим, а документи йому - врученими. Своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, жодних заяв чи клопотань до суду не надсилав. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у ній матеріалів. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, у зв`язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Між сторонами укладено договір про надання банківських послуг від 20.06.2014 № б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Вказана анкета-заява не містить конкретних умов нарахування відсотків чи пені за користування кредитними коштами. Відповідно до змісту цієї анкети-заяви відповідач погодився з Умовами і Правилами надання банківських послуг і тарифами, які діяли на час укладення договору. Водночас, до матеріалів позовної заяви Банк долучив Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а. с. 19), які діяли з 01.01.2013. У цьому Витязі визначено, що базова процентна ставка в місяць становить 3,0 %. Позивач зазначає, що у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором загальна заборгованість відповідача станом на 07.09.2020 складає 62989,11 грн, проте просить стягнути 1272,09 грн, з яких 886,01 грн - заборгованість за тілом кредиту (простроченим), 386,08 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит. Також, Банк просив стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102,00 грн. Відповідно до наданої довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (а. с. 16), з 16.09.2015 відповідачу зменшено кредитний ліміт до 818,05 грн. Надаючи правову оцінку наявним у справі матеріалам, суд виходить з такого. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі). У анкеті-заяві про умови кредитування (а. с. 18) не зазначена будь-яка базова процентна ставка за користування кредитом. Своєю чергою, під час укладення і підписання договору відповідач був обізнаний з умовами кредитування, які діяли з 01.01.2013 і якими відповідно до Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а. с. 17) було визначено, що базова процентна ставка в місяць становила 3,0 %. Отже, суд установив, що позичальник у цій справі був ознайомлений з умовами користування кредитними коштами, зокрема в частині місячної процентної ставки, і на них погодився. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з приписами статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом тіло кредиту - це та сума коштів, яку позичальник отримав від банку. У цю суму не входять відсотки за кредитом, комісійні, пеня і штрафи через прострочення, витрати на оформлення паперів за кредитом, страховка тощо. Так само, відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування» затверджено стандартизовану форму паспорта споживчого кредиту, у якому відображено, що загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом складається з тіла кредиту, відсотків, комісії та інших платежів. Як зазначалось, відповідно до наданої довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (а. с. 16), з 16.09.2015 відповідачу зменшено кредитний ліміт до 818,05 грн. Вказаний ліміт до часу звернення до суду з цим позовом не збільшувався. Таким чином, максимальна сума, яку позичальник міг фактично отримати (використати) за рахунок коштів Банку не могла перевищувати 818,05 грн. Вказане, своєю чергою, доводить безпідставність і необґрунтованість доводів Банку про те, що заборгованість відповідача саме за простроченим тілом кредиту становить 886,01 грн, оскільки останній навіть теоретично не міг використати (отримати) коштів на суму більше, ніж кредитний ліміт, тобто 818,05 грн. Зважаючи на те, що надані Банком розрахунки заборгованості (а. с. 96-97) не відображають реального руху коштів по картковому рахунку [PERSON] , не відображають реально отриману суму кредитних коштів від банку з моменту підписання кредитного договору та повністю розраховані на суб`єктивний розсуд Банку, суд критично оцінює вказані розрахунки як доказ наявності у відповідача заборгованості саме за тілом кредиту у розмірі 886,01 грн станом на 09.02.2021. Водночас, на підтвердження обґрунтованості заявлених до стягнення сум коштів з відповідача Банк надав суду копію виписки (а. с. 14) за рахунком відповідача (ІПН [NUMBER] ) до кредитного договору. Вказаний письмовий доказ суд бере до уваги як належний і допустимий, що відображає реальний рух коштів, зокрема суми коштів, які об`єктивно і дійсно було отримано (використано) відповідачем, і суми коштів, які постійно нараховувались як відсотки за прострочений кредит. Згідно з даними вказаної виписки відповідачу з 16.09.2015 дійсно зменшено кредитний ліміт до 818,05 грн. При цьому, суд бере до уваги те, що після 16.09.2015 [PERSON] більше, фактично, не знімав і не використовував кошти Банку. Після вказаного заборгованість за кредитом постійно зростала за рахунок нарахування відсотків на прострочену суму заборгованості, за рахунок штрафів та пені. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що фактично отримані та використані відповідачем кошти становлять суму 818,05 грн, що і є сумою заборгованості за простроченим тілом кредиту та підлягають стягненню з відповідача. Водночас, наданим до заяви про зменшення позовних вимог розрахунком нарахування заборгованості за відсотками на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України Банк обґрунтовує наявність у відповідача такої заборгованості у розмірі 386,08 грн. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, наявні правові підстави для стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором на загальну суму 1204,13 грн., з яких: 818,05 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 386,08 грн - заборгованість за відсотками. Отже, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 67,96 грн задоволенню не підлягають як необґрунтовані. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь Банку підлягає стягненню частина сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1989,75 грн (1204,13/1272,09*100=94,66%, 2102,0*94,66%=1989,75) грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial