Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Представник позивача адвокат Борика О.О. у серпні 2020 року звернувся до суду з указаним позовом в інтересах [PERSON] , який мотивував тим, що позивачці на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] в якому також зареєстрована [PERSON] , [INFO] , яка є колишньою дружиною її сина [PERSON] . На обґрунтування позову представник позивачки також зазначив, що [PERSON] не проживає у в будинку по [ADDRESS] з травня 2019 року і не сплачує комунальні платежі та не бере участі в утриманні житла, особистих її речей в будинку не має. Факт реєстрації відповідачки у будинку по [ADDRESS] , створює перешкоди позивачці у користуванні та розпорядженні ним. Посилаючись на вказані обставини, представник позивачки просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19.08.2020 було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачка та її представник - адвокат Борика О.О. у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Також позивачка та її представник не заперечили проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, повідомлена належним чином про час і місце судового розгляду та не подала відзив. Згідно вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести по справі заочний розгляд. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що позивачка [PERSON] є власницею будинку [ADDRESS] на підставі ухвали Тростянецького районного суду Сумської області від 05.04.2004 (а.с.7). Відповідачка є колишньою дружиною сина позивачки та з 09.09.2005 зі згоди останньої тимчасово була зареєстрована в будинку [ADDRESS] (а.с. 9-10, 13). Витрати по утриманню будинку [ADDRESS] несе особисто позивачка (а.с. 12). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що він перебував у шлюбі з відповідачкою і вони разом проживали у будинку його матері по [ADDRESS] . У кінці травня 2019 року вони припинили шлюбні стосунки і він звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Відповідачка з цього часу залишила вказаний будинок і стала проживати з іншим чоловіком. З вересня 2019 року у вказаному будинку проживають квартиранти. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що відповідачка проживала у будинку по [ADDRESS] разом із чоловіком [PERSON] . Наприкінці травня 2019 року вони перестали проживати у вказаному будинку, а з вересня 2019 року в зазначеному будинку проживають квартиранти. Вирішуючи заявлену позивачем вимогу про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, суд виходить з такого. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності, як суб`єктивне цивільне право, містить у своєму складі: правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших; та правомочність захисту. Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка характеризується як: - пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою, не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути ніякої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом; - виключне панування особи над річчю, тобто таке панування, що унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій; - абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності по відношенню до неї. Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України. Тлумачення частини третьої статті 16 ЦК України свідчить, що, за загальним правилом, при наявності порушення цивільного права або інтересу не допускається відмова в їх захисті. Винятком, який дозволяє відмовити в захисті цивільного права або інтересу, є недотримання частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Положення статті 391 ЦК України визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Приписи статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь - яких осіб, у тому числі від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Враховуючи, що досліджені під час судового розгляду докази в сукупності підтверджують, що відповідачка не проживає у спірному будинку, а факт їх реєстрації створює перешкоди позивачці у користуванні належним їй будинком, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Зважаючи на заяву представника позивачки про подання доказів щодо судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved