Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

представник позивача [PERSON] - адвокат Головченко А.В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, в якому, просить надати [PERSON] дозвіл на виїзд сина [PERSON] , [INFO] , у Республіку Франція з метою навчання без дозволу (без згоди) та супроводу батька дитини - [PERSON] , на строк до 31 липня 2023 року, стягнути з відповідача на її користь витрати зі сплати судового збору. Обгрунтовуючи позовні вимоги адвокат Головченко А.В. зазначила, що [PERSON] не перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, але в певний період часу перебували у фактичних шлюбних стосунках та мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою. Рішенням суду, що набрало законної сили, визначено місце проживання дитини з матір`ю та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина. Їх стосунки з [PERSON] завершилися в березні 2016 року через систематичні прояви фізичного та психологічного насилля зі сторони відповідача стосовно [PERSON] та малолітніх дітей, внаслідок чого разом з дітьми - спільним сином [PERSON] та донькою від першого шлюбу [PERSON] , переїхали з м. Києва на постійне місце проживання до м. Миколаєва. Вказала на те, що відповідач декілька разів намагався викрасти дитину, після завершення спроб неузгодженого забирання сина батько особисто не бачився з [PERSON] жодного разу. [PERSON] отримав можливість навчатися за кордоном, однак [PERSON] чинить перешкоди у виїзді сина за кордон на навчання, кожного разу за надання дозволу відповідача як батька дитини,на виїзд дитини за кордон на навчання [PERSON] вимагав від [PERSON] гроші за оформлення відповідної заяви. Участь у вихованні та утриманні дитини відповідач не бере, позивач несе на собі всю відповідальність за дитину. Термін згоди батька на виїзд дитини за кордон на навчання завершився 12.06.2020, а більше надавати таку згоду відповідач фактично відмовляється, ігноруючи звернення та письмові [PERSON] з цього приводу. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Відповідач [PERSON] у підготовчі та судові засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце їх проведення шляхом публікації оголошень на офіційному веб-сайті судової влади. 09.03.2021 прибув до Гребінківського районного суду Полтавської області та надав суду оригінал заяви про на надання згоди на виїзди за кордон його сина [PERSON] в супроводі матері в період з 14.06.2020 по 10.07.2021, копія якої приєднана до матеріалів справи /а.с 102/. В заяві до суду відповідач вказав місце реєстрації, але місце проживання/отримання поштової кореспонденції суду не повідомив. Правом відзиву не скористався. Подав заяву про закриття провадження за відсутністю спору /а.с.101/. Третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять ухвалити рішення з врахуванням інтересів дитини /а.с. 186/. 01.02.2021 відкрито провадження у справі, витребувано у сторони позивача докази стосовно: зазначення конкретної адреси місця перебування дитини [PERSON] за межами України разом із матір`ю - позивачем у справі [PERSON] (проживання на період навчання); відомостей щодо навчання дитини [PERSON] станом на момент подання позову; створення позивачем умов для проживання, здоров`я, розвитку дитини за межами України; фінансової спроможності позивача [PERSON] для забезпечення нею умов проживання, здоров`я, розвитку дитини за межами України; постійного місця роботи позивача [PERSON] за місцем проживання/перебування за межами України; зазначення способу подорожі (наявності зворотного квитка на підтвердження наміру повернутися); наявності відкритого виконавчого провадження зі стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , а також, за наявності, боргу зі сплати аліментів із зазначенням відповідного періоду. 09.03.2021 [PERSON] подав до Гребінківського районного суду Полтавської області оригінал заяви про на надання згоди на виїзди за кордон його сина [PERSON] в супроводі матері в період з 14.06.2020 по 10.07.2021, копія якої приєднана до матеріалів справи /а.с 102/. 31.03.2021 у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про закриття провадження у справі відмовлено /а.с.177/. 31.03.2021 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду /а.с. 180-181/. У судових засіданнях адвокат Головченко А.В. підтримала заявлені позовні вимоги за підстав, викладених в позові. Додатково вказала, що відповідач [PERSON] уникає спілкуванню з нею як адвокатом, так і з [PERSON] . На думку адвоката, факт того, що 11.06.2020 відповідач оформив у нотаріуса заяву на надання згоди на виїзд сина [PERSON] за кордон без згоди та супроводу батька, але не надавав цю заяву позивачці свідчить про вчинення перешкод зі сторони відповідача, який лише після відкриття провадження у справі надав суду оригінал цієї заяви, а не позивачці чи адвокату. Також адвокат Головченко А.В. пояснювала, що відповідач щоразу за надання згоди вимагав від позивачки кошти. Головченко А.В. вказала, що позивачка [PERSON] , яка має постійне місце проживання, роботи у Французькій Республіці, отримує дохід, створила належні умови для проживання, здоров`я [PERSON] у Французькій Республіці, забезпечує на належному рівні навчання, розвиток неповнолітнього сина, тощо. Просила суд задовольнити позов. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи прийшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , сторони у справі, мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.04.2019, виданим повторно Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області /а.с.19/. Позивач [PERSON] разом з сином [PERSON] та дочкою [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , згідно із довідкою про реєстрацію місця проживання від 15.11.2019 /а.с.26/, фактично проживають за адресою: [ADDRESS] , про що зазначено у довідці № 186 від 12.11.2019, виданій ОСББ «Росія» /а.с. 25/. [PERSON] в серпні 2016 року зверталася до Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, Подільського РУ ГУМВС України у місті Києві, Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області з приводу встановлення місця знаходження її сина [PERSON] , якого забрав з собою його батько [PERSON] та відмовляється повідомити їх місце перебування, що підтверджено відповідними заявами /27, 28-29, 30, 31/ та відповідями із зазначених установ /а.с. 32, 33/. Відповідно до листа № 1717 від 01.11.2019, виданого Миколаївським міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді фахівцями центру проводилася психологічна робота з [PERSON] , [INFO] , за запитом його матері [PERSON] щодо подолання дитячих страхів, зниження почуття тривожності та зміни моделі поведінки після розлучення батьків, переїзду до с. Миколаєва з м. Києва та вилучення від батька за участю поліції /а.с. 34-35/. Згідно із довідкою про навчання № 66 від 15.10.2019, з яка має офіцційний переклад французької мови на українську мову, [PERSON] , [INFO] , зарахований та навчається в 6 класі в навчальному закладі в м. Сент-Рафаель у Франції /а.с. 37/. Довідкою про навчання від 07.02.2020, яка має офіцційний переклад з французької мови на українську мову, підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , місце проживання: [ADDRESS], зарахований та навчається в 6 класі в навчальному закладі в м. Сент-Рафаель починаючи з 02.09.2019 та, який має намір закінчити шкільний рік в 2019/2020 приблизно 04.07.2020, цикл навчання в Коледжі триває 4 роки, пану [PERSON] залишилося навчатися 3 роки, 5-й 2020-2021, 4-й 2021-2022, 3-й 2022-2023 /а.с. 49/. Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 09.09.2020 у справі № 528/285/20 визначено місце проживання дитини, [PERSON] з матір`ю, [PERSON] /а.с. 39-43/. 22.12.2020 Заводським районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] /а.с. 44-45/. Постановою державного виконавця Гребінківського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 29.01.2021 ВП № 64327539 відкрито виконавче провадження про примусове виконання судового наказу № 487/7312/20 від 15.01.2021 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 03.12.2020 і до досягнення дитиною повноліття /а.с. 200/. Згідно із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів ВП № 64327539 з 03.12.2020 сукупний розмір заборгованості [PERSON] станом на квітень 2021 року становить 10 500, 24 грн /а.с. 201/. Заявою від 20.06.2019, засвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетник І.С., зареєстрованою в реєстрі за № 898, батько [PERSON] надав свою згоду на тимчасовий виїзди за кордон та/або в`їзди на територію України свого сина - [PERSON] в період з 19.09.2019 по 10.08.2019 в супроводі його матері - [PERSON] /а.с. 46/. Заявою від 27.08.2019, засвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетник І.С., зареєстрованою в реєстрі за № 1208, батько [PERSON] надав свою згоду на тимчасові, багаторазові виїзди за кордон та/або в`їзди на територію України свого сина - [PERSON] в період з 27.08.2019 по 30.12.2019 в супроводі його матері - [PERSON] /а.с. 47/. Заявою від 30.10.2019, засвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетник І.С., зареєстрованою в реєстрі за № 1543, батько [PERSON] надав свою згоду на тимчасові/багаторазові виїзди за кордон та/або в`їзди на територію України з метою навчання свого сина - [PERSON] в період з 30.10.2019 по 12.06.2020 в супроводі його матері - [PERSON] /а.с. 48/. Заявою від 11.06.2020, засвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетник І.С., зареєстрованою в реєстрі за № 638, батько [PERSON] надав свою згоду на тимчасові/багаторазові виїзди за кордон та/або в`їзди на територію України з метою навчання свого сина - [PERSON] в період з 11.06.2020 по 10.07.2021 в супроводі його матері - [PERSON] /а.с. 102/. Згідно з довідкою про навчання від 18.03.2021, яка має офіцційний переклад з французької мови на українську мову, [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , місце проживання: [ADDRESS], навчається та зарахований до 5-го класу в навчальному закладі в м. Сент-Рафаель починаючи з 01.09.2020 і закінчить навчання 2020/2021 - 06.07.2021, цикл навчання в Коледжі триває 4 роки, пану [PERSON] залишилося навчатися 2 роки: 4-й 2021-2022, 3-й 2022-2023 /а.с. 136/. Фінансова спроможності, постійне місця роботи за місцем проживання/перебування за межами України [PERSON] підтверджено наступними документами: податковим свідоцтвом ФОП за 2020 рік від 17.03.2021, виданого Центром надання державних фінансових послуг, згідно з яким її сукупний дохід як ФОП за 2020 рік склав 5 300 евро, свідоцтвом про державну реєстрацію підприємцем з 03.03.2020, трудовим контрактом [PERSON] та агенства ORPI VAR ESTEREL Immobiller (Франція) укладеним 08.04.2019, довідкою про доходи з агенства ORPI VAR ESTEREL Immobiller від 22.03.2021 в якій вказано, що [PERSON] здійснює діяльність переговорника з нерухомості з 08.04.2019 та отримує одноразову суму в розмірі 800 евро на місяць (виконано переклад документів з французької мови на українську) /а.с. 138, 140, 142, 144-150/. [PERSON] має паспорт громадянина України для виїзду за кордон номер [NUMBER] виданий 31.10.2017 та посвідку на проживання за адресою [ADDRESS] , номер [NUMBER] /а.с. 158-162, 226-227, 228/. [PERSON] має паспорт громадянина України для виїзду за кордон номер [NUMBER] виданий 20.05.2019 до 20.05.2023 та посвідку на проживання за адресою [ADDRESS] , номер [NUMBER] /а.с. 57-60, 229-230, 231/. На дослідженому судом CD-диску наявне відео, на якому відворено місце навчання, побуту неповнолітнього [PERSON] , зокрема коледж, будинок, його кімната. На відео зафіксовано пояснення [PERSON] , а також сам [PERSON] розповідає про забезпечення йому в повному обсязі належних умов проживання, освіти, здоров`я, розвитку. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статей 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами законодавства закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, в тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. 14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків. З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, дозвіл на тимчасові виїзди дітей за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18). Відповідно до Закону України від 07.12.2017 № 2234-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» (далі - Закон від 07 грудня 2017 року № 2234-VIII), який набрав чинності 06.02.2018). Зокрема вказаним Законом статтю 157 СК України було доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Той із батьків, з ким за рішенням суду проживає дитина, самостійно вирішує питання щодо тимчасового виїзду дитини за межі України з метою лікування, навчання дитини за кордоном, відпочинку, за наявності довідки, виданої органом державної виконавчої служби, про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби у порядку, встановленому законом». Положеннями статей 12, 81 ЦПК України унормовано, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] у 2019 році почав навчатися у навчальному закладі Сент-Рафаель у Республіці Франція. Його мати [PERSON] має постійну роботу, укладено договір від 08.04.2019 (на невизначений термін) на виконання робіт із забезпечення місії супроводу клієнтів агенства у Франції, які ґрунтуються на знаннях ринку нерухомості та мов, отримує постійний дохід у розмірі 800 євро на місяць протягом дії усього строку дії договору, тобто остання є працевлаштована. Метою перебування неповнолітного [PERSON] у Республіці Франція є проживання та навчання, зазначено конкретні періоди та надано відповідні докази щодо цього. Досліджений судом відеодоказ також підтверджує матеріальне забезпечення позивачкою [PERSON] належних умов для життя, навчання, розвитку сина у Республіку Франція, перебування якого поза межами території України не позбавляє права відповідача на прийняття участі у вихованні та спілкуванні з ним, відвідування, тощо. Позивачем надано докази свого офіційного працевлаштування у Франції та наявності житла. На думку суду, можливість отримати [PERSON] освіти в країні Європейського Союзу відповідає якнайкращим інтересам дитини. Суд враховує, що забезпечення позивачкою [PERSON] належних умов життя своєму неповнолітньому сину [PERSON] , який близько двох років навчається у Франції, відповідні зовнішні та внутрішні фактори його оточення позитивно сприяють формуванню особистості дитини, соціальному становленню, пізнанню та оволодінню суспільними нормами та цінностями. Суд оцінює процесуальну поведінку відповідача [PERSON] , який 09.03.2021 прибув до суду після відкриття провадження у справі та саме суду надав відповідну згоду стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , оформлену 11.06.2020 на період з 11.06.2020 по 10.07.2021, але не надавав документ позивачці та її адвокату, як дії всупереч інтересів дитини. Всі судові відправлення, скеровані на адресу реєстрації відповідача, поверталися суду із зазначенням відсутності адресата. Іншої адреси [PERSON] суду не надав. Наявність згоди відповідача [PERSON] , наданої на період з 11.06.2020 по 10.07.2021, не забезпечує захисту прав та інтересів неповнолітнього [PERSON] , строк навчання якого у Республіці Франція визначено на період до 31.07.2023. Відповідачем не надано доказів, що перебування за межами України може негативно вплинути на дитину. Слід зазначити, що відповідно до частини другої статті 10 Конвенції дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, за виключенням особливих обставин, особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. 3 цією метою і відповідно до зобов`язання Держав-учасниць за пунктом 2 статті 9 Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. У цих спірних правовідносинах, на думку суду, не підлягає застосуванню положення частини п`ятої статті 157 СК України, зокрема наявність у відповідача [PERSON] заборгованості за сплати аліментів, сукупний розмір якої на час постановлення судового рішення перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, оскільки на час подання позову дана обставина була відсутня, а тому тому обраний стороною позивача спосіб захисту є належним. Щодо позовних вимог про надання права на дозвіл на виїзд [PERSON] у Республіку Франція з метою навчання без дозволу та супроводу батька на строк до 31.07.2023 підлягають частковому задволенню із зазначення періоду - з 11.07.2021, так як у заяві [PERSON] визначено період з 11.06.2020 по 10.07.2021. При вирішенні цих спірних правовідносин суд керувався домінуванням принципу забезпечення реалізації якнайкращих інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При пред`явлені позову до суду позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн, що підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial