Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Представник відповідача Ренійської міської ради позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву. \~ \~ \~ \~Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. \~ \~ \~ \~Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.3ст.200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Судом в\~ході судового\~розгляду справи\~встановлено, що позивач [PERSON] звернувся із відповідними вимогами та просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя його батькові [PERSON] належало право власності на: -1/3 частини квартири № 12, що розташована за адресою: Одеська область, м. Рені, вул. Пролетарська, 15, що підтверджується свідоцтвом № 19 про право власності на житло від 27.01.1995р., технічним паспортом на нерухоме майно, складеним КП «РБТІ» від 12.01.2017р. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 17.09.2003р. - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. На час відкриття спадщини разом із [PERSON] мешкала його дружина [PERSON] (нині померла) та син [PERSON], позивач у справі. У відповідний 6-місячний строк, після смерті спадкодавця, його дружина [PERSON] та донька [PERSON], (як спадкоємці першої черги за законом) до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертались, однак [PERSON] прийняла спадщину з наступних підстав. Згідно ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті спадкодавця [PERSON], його дружина [PERSON] фактично вступила у володіння та управління спадковим майном, оскільки на час смерті спадкодавця, остання мешкала разом із ним, після смерті спадкодавця продовжувала проживати у спадковому будинку, доглядати за ним, сплатити належні платежі, протягом строку встановленого для прийняття спадщини [PERSON] про відмову від спадщини не заявляла, а отже вважається такою, що її фактично прийняла. Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину, що залишилася після смерті свого чоловіка [PERSON], в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. (оскільки вказані правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003р.), однак не встигла її оформити на себе, у звязку із тим, що закон повязує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обовязки фізичної особи припиняється у момент її смерті. 19.05.2005 року померла мати позивача по справі, [PERSON], за життя якій належало: -1/3 частини квартири № 12, що розташована за адресою: Одеська область, м. Рені, вул. Пролетарська, 15, що підтверджується свідоцтвом № 19 про право власності на житло від 27.01.1995р., технічним паспортом на нерухоме майно, складеним КП «РБТІ» від 12.01.2017р. -1/3 частини квартири № 12, що розташована за адресою: Одеська область, м. Рені, вул. Пролетарська, 15, (успадкована в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., вступом в управління та володіння спадковим майном). На випадок смерті [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, заповіту не залишила, 19.05.2005р. - померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно у вигляді 2/3 частин вищевказаної спадкової квартири. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], її син [PERSON], позивач по справі, (як спадкоємець першої черги за законом), звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За зверненням позивача нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено та державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, посилаючись на те, що на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи, видавши відповідну постанову від 11.07.2018 року. Після смерті [PERSON], [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняв спадщину, що залишилася після померлих [PERSON], [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці відсутні, представник відповідача не заперечував проти визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Він у передбачений законом строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається таким, що її прийняв. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки згідно із положеннями ст. 25 ЦК України, правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. У випадку смерті власника нерухомого майна, первинну реєстрацію права власності на яке не було проведено та правовстановлюючий документ на яке відсутній, питання про перехід права власності на це нерухоме майно до спадкоємця повинно вирішуватися у судовому порядку. У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на 2/3 частини спірної спадкової квартири з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved