Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від 12.11.2018 року, звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , загальною площею 68,1 кв.м., посвідчений 09.11.2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О.; стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 704,80 грн. На обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 09.11.2017 року між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , загальною площею 68,1 кв.м. Договір було укладено в письмовій формі та посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О. вартість квартири була визначена сторонами у розмірі 729 000 грн., що в еквіваленті становить 27 000 доларів США. На момент укладення договору відповідач стверджував, що квартира не перебуває під забороною, арештом, не передана в іпотеку, що до неї не ведеться судові справи, у податковій заставі не перебуває, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, як юридична особа вона не використовується, треті особи прав до цього не мають, як на Україні, так і за її межами, даний договір не порушує прав малолітніх, неповнолітніх, непрацездатних осіб. Відповідно до п. 2.1 Договору, грошові кошти відповідач отримав ще до підписання договору купівлі-продажу. Однак, після підписання договору, на протязі одного місяця, позивачу стало відомо про факт накладення арешту на квартиру та фактичну відсутність можливості переєструвати особисті рахунки на ім`я позивача. При цьому, відповідач був обізнаний про факт наявності обставин, які у подальшому будуть перешкоджати використанню об`єкта нерухомості та приховав даний факт від позивача. Про вказані обставини також свідчить той факт, що відповідач придбав спірну квартиру 12.04.2017 року, особисті рахунки не переоформлював на себе, а оголошення про продаж квартири вже дав у серпні 2017 року. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.11.2018 року прийнято до провадження та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 15.05.2019 року під час судового засідання залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] . Представники позивача [PERSON] - адвокати Деркач С.А., Бочарова О.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, у відповідність до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, був викликаний до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням оголошення про виклик [PERSON] вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, не подав відзиву на позов. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин. За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст.280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечували представники позивача. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 09.11.2017 року між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О., зареєстровано в реєстрі за № 2594. Відповідно до п. 1.2 вказаного договору, квартира належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 12.04.2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. за реєстром № 985. П. 1.3 Договору купівлі - продажу від 09.11.2017 року передбачено, що [PERSON] стверджує, що на момент укладення цього договору вказана вище квартира не перебуває під забороною, арештом, не передана в іпотеку, що до неї не ведуться судові спори, у податковій заставі не перебуває, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, як юридична адреса вона не використовується, треті особи прав до цього нерухомого майна не мають, як на Україні, так і за її межами. Цей договір не порушує прав малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних осіб. Згідно п. 1.4 даного договору, відчужувана квартира оглянута [PERSON] . Недоліків, які перешкоджають використанню квартири за цільовим призначенням на момент огляду не виявлено. Претензій до [PERSON] щодо якісних характеристик відчужуваної квартири [PERSON] не має. Відповідно до п. 2.1 Договору купівлі - продажу від 09.11.2017 року, продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 729 000, 00 грн. - еквівалент 27 000,00 доларів США, які [PERSON] отримав від [PERSON] ще до підписання цього договору. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 12.11.2018 року, власником квартири [ADDRESS] , на час вирішення цивільної справи є [PERSON] . Судом встановлено, що в провадженні Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області перебувало кримінальне провадження № 12017220460002428 від 15.09.2017 року відносно [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України. З обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017220460002428 від 15.09.2017 року вбачається, що [PERSON] , діючи умисно за попередньою змовою з групою невстановлених в ході досудового розслідування осіб, 31.01.2017 року о 10 год. 00 хв., прибув до офісу приватного нотаріуса Шевчук (Литвинюк) Л.В. за адресою: м .Харків, вул. Сумська, 47 к . 3, де нотаріусу та [PERSON] представився власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , достовірно знаючи та розуміючи, що даною квартирою він ніколи не володів, адже згідно свідоцтва про право власності на житло від 22.11.1994 р. № 8-94- 34801, видане Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду згідно з розпорядженням № 31869 від 21.11.1994 р., квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Після чого, [PERSON] , достовірно знаючи та розуміючи, що вищевказана квартира йому не належить, з корисливих мотивів, 31.01.2017 року, приблизно об11 год. 00 хв., точний час в ході досудового розслідування не встановлений, уклав договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] зі [PERSON] , надавши звіт про оцінку майна, а саме: квартири за адресою: [ADDRESS] , складений ФОП [PERSON] (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 16984/14, виданий ФДМУ 30.09.2014) 26.01.2017, відповідно до якого оціночна вартість трикімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 68,1 кв.м., розташованої в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , станом на дату оцінки становить 952 900, 00 грн. 00 коп. Тим самим незаконно розпорядився даною квартирою, не маючи на те відповідного права. Даний договір купівлі- продажу 31.01.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Шевчук Л.В., зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 64 від 31.01.2017 року. У зв`язку з незаконним переходом права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] , приватним нотаріусом Шевчук (Литвинюк) Л.В. було внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 31.01.2017 о 16 год. 04 хв. про реєстрацію об`єкту нерухомого майна (№ 1160143163101) - квартири за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності за [PERSON] . Під час незаконних дій [PERSON] та інших невстановлених в ході досудового слідства осіб, [PERSON] була незаконно позбавлена права власності на нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] , чим останній спричинена матеріальна шкода в особливо великих розмірах, а саме 952 900, 00 (грн. 00 коп. Крім того, [PERSON] , маючи умисел, направлений на незаконне розпорядження квартирою [ADDRESS] та отримання грошей за реалізацію вказаного майна, використав завідомо підроблені документи щодо підтвердження за ним права власності на житло, які були виготовлені та передані йому невстановленими в ході досудового розслідування особами. Так, [PERSON] 31.01.2017 року о 11 год. 00 хв., перебуваючи в офісі приватного нотаріуса Шевчук (Литвинюк) Л.В. за адресою: м .Харків, вул. Сумська, 47 к. 3 , під час укладання договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , маючи намір на використання завідомо підробленого документа, а саме свідоцтва про право власності на житло за адресою: [ADDRESS] , діючи умисно, з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний намір надав приватному нотаріусу [PERSON] завідомо підроблений документ - свідоцтво про право власності на житло № 8-96-34201 від 22.11.1996 р., видане згідно розпорядження Харківського міського центру приватизації державного житлового фонду № 31869 від 21.11.1996 р., яке посвідчує право приватної власності квартири за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . Відповідно до інформації Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради № 3892 від 29.03.2018, вказаним управлінням не видавалося свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] за реєстр. № 8-96-34201 від 22.11.1996 на ім`я [PERSON] . На вказану квартиру Управлінням видавалося свідоцтво про право власності реєстр. № 8-94-34801 від 21.11.1994 року на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Крім того, 31.01.2017 року о 11 год. 00 хв., перебуваючи в офісі приватного нотаріуса Шевчук (Литвинюк) Л.В. за адресою: м .Харків, вул. Сумська , 47 к. 3 , під час укладання договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , маючи намір на використання завідомо підробленого документа, діючи умисно, з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний намір надав приватному нотаріусу [PERSON] завідомо підроблений документ - довідку № 1018543 від 20.01.2017 року, видану комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на ім`я [PERSON] про обстеження 19.01.2017 КП «Харківське МіськБТІ» квартири [ADDRESS] та підтвердження права власності за [PERSON] на вказане житло на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.11.1996 р. № 8-96-34201, видане ХМЦПДЖФ. Відповідно до інформації Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради № 1845 від 08.02.2018 року замовлення № 1018543 від 20.01.2017 в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» в січні 2017 року не оформлювалось та не виконувалось, довідка на вказане замовлення не видавалась. По даному кримінальному провадженню [PERSON] визнана потерпілою. На підставі ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.12.2017 року накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1160143163101) з забороною розпоряджатися нею у будь-який спосіб. З відповіді судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.02.2019 року вбачається, що в провадженні судді Цвірюка Д.В. перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України. Так, за положеннями статей 626-628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 655 ЦК України, визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму. Обов`язковою (істотною) умовою договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна відповідно до статті 657 ЦК України є укладання його в письмовій формі, нотаріальне посвідчення та державна реєстрація. Загальними вимогами чинності правочину згідно зі статтею 203 ЦК України є наявність вільного волевиявлення учасника правочину, яке повинно відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Виходячи із змісту статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). За правилом частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Аналіз статті 230 ЦК України дає підстави для висновку, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення; тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей, надання підроблених документів тощо); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які вона повинна була зробити (зокрема умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення тощо). Однією із засад судочинства, регламентованих п. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Так, суд не бере до уваги доводи представників позивача щодо того, що відповідач [PERSON] знав, що право власності на квартиру [ADDRESS] було набуто неправомірно, та приховав даний факт, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження цього, а посилання позивача як на доказ на кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017220460002428 від 15.09.2017 року є безпідставним, оскільки вина особи підтверджується лише обвинувальним вироком, який набрав законної сили. Крім того, з матеріалів наданого суду обвинувального акту не вбачається, що [PERSON] , який визначений [PERSON] відповідачем за позовом, суд обізнаний про укладення 31.01.2017 року [PERSON] правочину купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , зі [PERSON] в той час, як [PERSON] представився власником вказаної квартири, достовірно знаючи та розуміючи, що даною квартирою він ніколи не володів, адже згідно свідоцтва про право власності на житло від 22.11.1994 р. № 8-94- 34801, видане Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду згідно з розпорядженням № 31869 від 21.11.1994 р., квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Матеріали справи свідчать, що арешт на спірну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , було накладено на підставі ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 13.12.2017 року, тобто після укладення між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу 09.11.2017 року, а тому твердження сторони позивача про обізнаність [PERSON] про наявність кримінального провадження та ймовірність заборони розпорядження квартирою у майбутньому, приховування цих обставин від покупця [PERSON] належними доказами не підтверджені і носять ознаки припущення з боку позивача. Крім того, справжня мета реалізації спірної квартири з боку [PERSON] достеменно позивачеві не відома, з його боку не оспорювалося, що після придбання квартири [PERSON] розпочав в ній ремонтні роботи, квартира була вільною на час її придбання, зареєстрованих осіб в ній не малося, квартира оглядалася позивачем, заборон щодо її відчуження не малося, що відповідає умовам, викладеним в п.п.1.3, 1.4 договору купівлі-продажу від 09.11.2017 року. Таким чином, суд приходить до висновку що стороною позивача не довено, що під час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири [PERSON] умисно був введений відповідачем в оману, а тому відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, а саме у разі відмови у позові судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed