Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Представник АТ КБ « ПриватБанк» звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вимоги позову обґрунтовані тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 01 червня 2017 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 150 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах кредитного ліміту. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором [PERSON] станом на 31 серпня 2020 року має заборгованість у розмірі 239 982,44 грн, з яких: 150 000,00 грн - заборгованість за тілом кредита; 89 982,44 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом. Оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання свої зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, а кредитодавець може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 150 000,00 грн - заборгованості за кредитом. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Копія вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами направлені за останнім відмови зареєстрованим місцем проживання відповідача, проте відповідачем отримані не були, конверт повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». 09 квітня 2021 року відповідачу повторно було направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами, проте конверт повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Також повідомлення відповідача здійснювалось через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику в судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, які на них ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як убачається з матеріалів справи, 01 червня 2017 року відповідачем підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.17) та відповідачу надано дві кредитні картки (а.с.16). Згідно підписаної відповідачем 18 грудня 2018 року інформації, кредит надано у вигляді відновлюваної кредитної лінії, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці, із сумою кредиту від 50000,00 грн д 75000,00 грн, на строк 240 місяців, на споживчі потреби. (а.с.18-19) Банком відповідачу неодноразово збільшувався кредитний ліміт, останній раз - 15 березня 2018 року кредитний ліміт встановлено в розмірі 150000,00 грн. (а.с.15) Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч.1 ст 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як убачається з наданих позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01 червня 2017 року (а.с.5-8) та з виписки за договором (а.с.9-14), відповідачем здійснювалося зняття коштів з карткового рахунку, що свідчить про користування встановленим кредитним лімітом, при цьому погашення кредитної заборгованості відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, у зв`язку з чим, згідно розрахунку заборгованості, станом на 31 серпня 2020 року наявна заборгованість у розмірі 239 982,44 грн, з яких: 150 000,00 грн - заборгованість за тілом кредита; 89 982,44 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом. Згідно положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, руд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач, звертаючись з даним позовом до суду просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 150 000,00 грн, яка підлягає стягненню з відповідача, оскільки вказана заборгованість підтверджується належними та допустимими доказами. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом у розмірі 150 000,00 грн - тілом кредиту. Крім того, в порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2250,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved