Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Представник позивача Гребенюк О.С. 13 квітня 2020 року звернувся до Миронівського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22 квітня 2013 року між позивачем та [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку було укладено кредитний договір б/н. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, а також для користування кредитним картковим рахунком він отримав кредитну картку. Однак у порушення зобов`язань за договором відповідач допустив несплату щомісячних платежів, в зв`язку з чим позивач зажадав дострокового повернення кредиту з врахуванням відсотків та штрафних санкцій. Суму заборгованості, яка з урахуванням штрафних санкцій складає 26673,99 грн. та судові витрати в розмірі 2102,00 грн., представник позивача просить стягнути у судовому порядку з відповідача. В судове засідання сторони не з`явились. В позовній заяві представник позивача не заперечував проводити розгляд справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду надав відзвив в якому просив суд відмовити в задоволенні позовної заяви, посилаючись на ті обставини, що розрахунок заборгованості та його структура, який поданий представником позивача не відповідає дійсності, оскільки у ньому не чітко відображена сума наданих коштів повернення, а також надав розрахунок руху коштів по картковому рахунку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. У судовому засіданні встановлено, що 22 квітня 2013 року між позивачем та [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку було укладено кредитний договір б/н. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, а також при цьому для користування кредитним картковим рахунком вона отримала кредитну картку. Для отримання платіжної картки відповідач заповнив заяву, в якій зазначив персональні дані, підтвердив факт ознайомлення з умовами і правилами надання банківських послуг, отримав кредитну картку «Універсальна». Відповідач, підписавши анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, погодився, що його заява разом з пам`яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складають договір про надання банківських послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. В позовній заяві представник позивача стверджує, що відповідач має заборгованість перед позивачем в розмірі 26673,99 гривень, яка складається із 17166,34 - заборгованості за простроченим тілом кредита; 1863,92 грн. - заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 5897,35 грн. - нарахованої пені; 500,00 - штрафу (фіксована частина), 1246,38 - штрафу (процентна складова). На підтвердження цієї заборгованості представник позивача надав Розрахунок заборгованості за договором від 22 квітня 2013 року (а.с. 8-18), та Виписку за договором станом на 19 березня 2020 року (а.с. 19-26). Аналіз Виписки за договором, наданої представником позивача (а.с. 19-26) вказує, що станом на 25 листопада 2017 року відповідач мав заборгованість перед позивачем у розмірі 9988 гривень 42 копійок. У період часу із 26 листопада 2017 року по 01 березня 2020 року відповідач жодного разу не користувався послугами банку щодо отримання кредитних коштів, проте здійснив 17 разів здійснював готівкове поповнення карткового рахунку на загальну суму 11 220 гривень, зокрема: 25 травня 2019 року - 1 350,00 грн.; 21 квітня 2019 року - 630,00 грн.; 11 лютого 2019 року - 700,00 грн.; 11 лютого 2019 року - 1 200,00 грн.; 11 лютого 2019 року - 50,00 грн.; 28 грудня 2018 року - 360,00 грн.; 15 грудня 2018 року - 300,00 грн.; 14 грудня 2018 року - 500,00 грн.; 19 жовтня 2018 року - 600,00 грн.; 21 вересня 2018 року - 650,00 грн.; 17 вересня 2018 року - 450,00 грн.; 17 липня 2018 року - 510,00 грн.; 14 травня 2018 року - 1500,00 грн.; 18 квітня 2018 року - 510,00 грн.; 20 лютого 2018 року - 1010,00 грн.; 16 грудня 2017 року - 700,00 грн.; 14 грудня 2017 року - 200,00 грн. Таким чином, станом на 01 березня 2020 року відповідач вніс на свій картковий рахунок 11 220 гривень, які повністю покривають 9988 гривень 42 копійки його заборгованості, що існувала станом на 25 листопада 2017 року. При цьому матеріали справи не містять доказів, які засвідчують виникнення у відповідача у період часу із 26 листопада 2017 року по 01 березня 2020 року заборгованості за тілом кредиту в розмірі 17 166 гривень, 34 копійки, як це зазначено в позові, а навпаки спростовуються випискою за договором, наданою позивачем (а.с. 19-20), із якої вбачається, що у цей період часу позивачем було нараховано: 6872 гривні 43 копійки пені; 17035 гривень 03 копійки відсотків за користування кредитом; 362 гривні 89 копійок страхових платежів за договором страхування кредитного ліміту. За таких обставин, позивач в супереч вимог ст. 12 ЦПК України не довів належними та допустимими доказами, наявності у відповідача станом на дату пред`явлення позову заборгованості по тілу кредиту в розмірі 17 166 гривень 34 копійки. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем по тілу кредиту відсутня (в таблиці не вказано), тож не можливо встановити, з якої суми Банком нараховані та обчислені відсотки і штрафні санкції, адже відсотки обчислюються у відсотковому відношенні до тіла кредиту, а штрафні санкції можуть бути нараховані лише за невиконання зобов`язання, а з наданого розрахунку видно, що така заборгованість по тілу кредиту відсутня (а.с. 8-18). Тому суду не доведено позивачем правомірність стягнення відсотків за користування кредитом за відсутності в цілому заборгованості за тілом кредиту. АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження заборгованості відповідачем по тілу кредиту. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року в справі № 703/3063/18. За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача 17166,34 грн. - заборгованості за тілом кредиту задоволенню не підлягає. Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 22 квітня 2013 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17. Також суд відхиляє доводи представника позивача про наявність у відповідача заборгованості за штрафами в розмірі 1746,38 грн. (500 + 1246,38), оскільки ні в позовній заяві, ні в наявних у матеріалах справи не зазначено, за що саме вони нараховані (за які порушення та коли вони сталися). Позовна заява зводиться лише до цитування пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг та констатації факту наявності такої заборгованості. Наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості не містить інформації за який період та за які дії чи бездіяльність на відповідача накладено вказану суму штрафу. У розрахунку заборгованості зазначено, що 1746,38 грн. є «заборгованістю по судовим штрафам», але у матеріалах справи відсутні докази накладення на відповідача судом будь-яких штрафів. Крім того, суд відхиляє доводи представника позивача про наявність у відповідача заборгованості за нарахованою пенею в розмірі 5897,35 грн., оскільки ні в позовній заяві, ні в наявних у матеріалах справи доказах не зазначено, за що саме вона нарахована (за які порушення та коли вони сталися) на якій підставі. Позовна заява зводиться лише до цитування пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг та констатації факту наявності такої заборгованості. Наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості не містить інформації за який період та за які дії чи бездіяльність на відповідача накладено вказану суму нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу. У розрахунку заборгованості зазначено, що 5897,35 грн. є «нарахована пеня», але у матеріалах справи відсутні докази щодо нарахування на відповідача цієї суми. Згідно до Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт, а підписання даного договору є нібито прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття розміру кредитного ліміту, встановленого банком, проте заява та «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» не містять підпису відповідача. Також позовна заява та інші матеріали справи не містять обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем умов щодо сплати позивачу відсотків. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Оскільки судом не встановлено належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг», який доданий до позовної заяви, є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника, та брала на себе зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом, а також штрафів задоволенню не підлягають. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного, ст. ст. 14, 525, 526, 527, 530, 610 - 612, 629, 634, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed