Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Представник відповідача КП «Ренійське бюро технічної інвентаризації» позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив про розгляд справи без його участі. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу за його відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту гр. України та картки платника податків; архівна копія рішення виконкому Ренійської міської ради від 20.11.1991 р.; копія відповіді від 16.10.2015 р.; копія технічного паспорту на житловий будинок по вул. Суворова № 23 в м. Рені; Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач є власником житлового будинку з надвірними спорудами № 23 по вул. Суворова в м. Рені Одеської області, що підтверджується відповідним технічним паспортом. Зазначене право було набуто позивачем на підставі рішення про відвід земельної ділянки в безстрокове користування для будівництва житлового будинку Ренійської міської ради від 20.11.1991 р. На теперішній час у позивача виникла необхідність оформити право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок з надвірними спорудами № 23 по вул. Суворова в м. Рені, в порядку приватизації. Одним із документів, який позивач повинен предявити для здійснення свого права на приватизацію земельної ділянки, є зареєстрований в Державному реєстрі прав власності правовстановлюючий документ на вказаний будинок. Так як позивач самостійно побудував вказаний будинок, то таким документом є свідоцтво про право власності на нерухоме майно, для отримання якого, відповідно до п. 49 Постанови КМУ № 868 від 17.10.2014 р. «Про затвердження порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і порядку надання інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно» позивач мав подати до Реєстраційної служби Ренійського районного управління юстиції документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку. Ст. 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Ст. 4 вказаного Закону встановлено, що обовязковій державній реєстрації підлягає у тому числі право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Таким чином, виникла суперечність різних норм законодавства, коли для отримання правовстановлюючого документу на земельну ділянку потрібно надати правовстановлюючий документ на будинок, а для отримання останнього необхідно подати правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Позивач закінчив будівництво вказаного будинку в 1992 р., тоді діяло інше законодавство, яке не передбачало обовязкової реєстрації права власності. Так, у п. 14 переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 р. та погодженого з Верховним судом УРСР 15.01.1966 р., зазначено, що така реєстрація проводилась на підставі нотаріально посвідчених договорів про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджених виконкомом місцевої ради актів про прийняття будинку в експлуатацію. Таким чином, після закінчення будівництва вищевказаного житлового будинку на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, свідоцтво про право власності позивач не отримав, у зв`язку з чим, він не зміг надати вказаний документ. Враховуючи те, що [PERSON] сам побудував обєкт нерухомості житловий будинок із надвірними спорудами № 23 по вул. Суворова в м. Рені, виготовив технічний паспорт, тому вважав, що має право на визнання за ним права власності на нього, у звязку із чим звернувся із вказаним позовом до суду. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного право у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. А також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, за змістом наведених норм права, потреба в такому способі захисту права виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на нерухомість житловий будинок із надвірними спорудами по вул. Суворова, 23 в м. Рені Одеської області.

Outcome: approved