Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Представник позивача [PERSON] .В. звернувся до суду з позовом до АТКБ «Приватбанк» в якому просить визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 21.06.2012 р. до кредитного договору № MR 14GK 11940005 та додаткову угоду № 1від 18.07.2014 р. до кредитного договору № MR 14GK 11940005, які укладені між АТКБ «Приватбанк» та [PERSON] . На обґрунтування своїх вимог представник позивача посилається на те, що 04.03.2008 р. між ЗАТ КБ Приватбанк і [PERSON] був укладений кредитний договір № MR 14GK 11940005, згідно умов якого Банком надані [PERSON] кредитні кошти на строк з 04.03.2008 р. по 04.03.2028 р. у розмірі 37 038 доларів США, із яких 30 500 доларів США на придбання нерухомості, 6538,00 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом. Щомісяця в Період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 349,83 долара США згідно Графіка погашення кредиту (Додаток 2 до Кредитного договору). При порушенні Позичальником зобов`язань із погашення Кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні (п. 8.1, 8.4). 21.06.2012 р. та 18.07.2014р. між ПАТ КБ Приватбанк і [PERSON] укладена додаткова угоди. \~ \~ \~ \~Представники відповідача, з моменту укладення додаткових угод № 1 від 21.06.2012 р. і № 1 від 18.07.2014 р. до кредитного договору № MR 14GK 11940005 і до теперішнього часу не надали детальний розрахунок пені у розмірі 2663,80 USD ( станом на 21.06.2012 р.) і у розмірі 3240,23 USD (станом на 18.07.2014 р.). Зазначені нарахування пені не відповідають умовам нарахування пені, які визначені п. 8.4 кредитного договору № MR 14GK 11940005, що в свою чергу свідчить про порушення вимог ст. 1 Закону України № 543/96-ВР від 22.11.1996 р. Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань і на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, п. 11 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» додаткові угоди № 1 від 21.06.2012 р. і № 1 від 18.07.2014 р. до кредитного договору № MR 14GK 11940005 та підлягають визнанню судом недійсними. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначає, що обставини у позовній заяві є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № MR14GK11940005 від 04.03.2008 року. За умовами кредитного договору позивачу надано грошові кошти під проценти. В силу певних обставин неналежного виконання умов кредитного договору позивачем,\~ станом на 21.06.2012 року, утворилася заборгованість перед банком. В результаті перемовин між відповідачем та позивачем укладено додаткову угоду від 21.06.2012 року та позивачу зменшено суму заборгованості за кредитним договором на 2663,80 доларів США. Однак, в результаті неналежного виконання умов додаткової угоди до кредитного договору №\~ MR14GK11940005 від 04.03.2008 року, у позивача знов виникла заборгованість та станом на 21.07.2014 року становила 3240,23 доларів США. Відповідач та позивач уклали додаткову угоду 18.07.2014р. до кредитного договору №\~ MR14GK11940005 від 04.03.2008 року та позивачу зменшено суму заборгованості за кредитним договором на 3240,23 доларів США. Тому твердження позивача про утворення заборгованості на 21.07.2014 року через те, що відповідач не списав заборгованість за кредитним договором є спотвореною й такою, що не відповідає дійсності та не підтверджують неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору та додаткових угод до нього. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.12.2018р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого суду м. Маріуполя Донецької області від 11.07.2019р. цивільна справа призначена до судового розгляду по суті. Представник позивача до судового засідання не з`явився, попередньо подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, письмові пояснення щодо розрахунку пені по договору № MR 14 GK 11940005 від 04.03.2008 р., виготовленого представником банку з урахуванням розрахунку заборгованості станом на 03.04.2019 р. та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю та заперечувала проти задоволення позовної заяви. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом установлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ч.ч.1,2,3,4\~ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до кредитного договору №\~ MR14GK11940005 від 04.03.2008 року ЗАТКБ «Приватбанк» надані [PERSON] кредитні кошти на строк з 04.03.2008 р. по 04.03.2028 р. у розмірі 37 038 доларів США, із яких 30 500 доларів США на придбання нерухомості, 6538,00 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом. Щомісяця в Період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 349,83 долара США згідно Графіка погашення кредиту (Додаток 2 до Кредитного договору). При порушенні Позичальником зобов`язань із погашення Кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні Згідно з п. 1.1 додаткової угоди № 1 від 21.06.2012 р. до кредитного договору №\~ MR14GK11940005 сума заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання додаткової угоди зменшена на 2663,80 грн., а саме: відсотків у розмірі 2170,31 грн., комісія у розмірі 66,79 грн., пеня у розмірі 426,70 доларів США. Відповідно до додаткової угода № 1 від 18.07.2014 р. сторони дійшли згоди про зменшення заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання додаткової угоди, на 3240,23 доларів США, а саме: відсотків у розмірі 0.57 доларів США, комісії у розмірі 0,00 доларів США, пені у розмірі 3239,66 доларів США. Згідно з випискою за рахунком [PERSON] залишок тілу кредиту на кінець періоду складав 12\~102,95 доларів США. За змістом розрахунку пені з урахуванням поточної заборгованості, проведеного представником позивача, встановлено відсутність нарахування пені у виписці банку у розмірі 2230,08 доларів США та 3239,66 доларів США. Надаючи оцінку обґрунтованості доводів представника позивача та заявлених нею вимог щодо визнання додаткових угод до кредитного договору недійсними, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст.215-235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним. Згідно з вимогами ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст.10 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Так, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ст.ст.215, 1048-1052, 1054-1055 ЦК України, ст.ст.18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Щодо доводів позивача та його представника про невідповідність нарахування пені відповідачем умовам, визначених у п. 8.4 кредитного договору №\~ MR14GK11940005 від 04.03.2008 року, що свідчить про порушення вимог ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, п.11 ч. 3 ст. 18 «Про захист\~прав споживачів»,\~та положень\~додаткових угод\~до зазначеного\~кредитного договору є несправедливими та створюють істотний дисбаланс прав та інтересів на шкоду [PERSON] як споживача, суд вважає їх помилковими, недостатньо аргументованими та недоведеними з огляду на наступне. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених в постановах № 6-40цс13 від 11.09.2013 року, № 6-1341цс15 від 02.12.2015 року та №6-330цс16 від 08.06.2016 року, кредитор управі пропонувати умови, які не суперечать закону та без виконання яких не вважає за можливе надання кредиту, позичальник, який ініціював укладання договору, добровільно на такі умови і виправдані у спірних правовідносинах певні обмеження, пов`язані із користуванням своїм майном, погодився і виконував їх тривалий час. Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно ознак порушення умовами договору принципу добросовісності, створення ними істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та заподіяння цими умовами шкоди споживачеві. При укладенні додаткових угод до кредитного договору №\~ MR14GK11940005 від 04.03.2008 року як правочинів свідоме волевиявлення обох учасників правочину з необхідним обсягом цивільної дієздатності, яке відповідало внутрішній волі сторін та спрямовування правочинів на настання тих наслідків, що передбачено вказаними правочинами, свідчать власні підписи сторін у додаткових угодах до кредитного договору. Окрім того, позивачем та його представником не надано жодних належних та допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що додаткові угоди до кредитного договору містить положення, які були б несправедливими для позивача чи створювали істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду як позичальника. За даних обставин, всі наведені представником позивача твердження з даного приводу судом розцінюються як спосіб захисту інтересів його довірителя від наслідків, можливість настання яких залежить лише від добросовісної поведінки позичальника при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов`язань. Тому суд приходить до висновку про відсутність дій з боку відповідача, які б свідчили про включення до договору завідомо несправедливих умов. Не становлять підставу недійсності додаткових угод до кредитного договору посилання представника позивача на невідповідність розрахунку пені, проведеного відповідачем до розрахунку, який зроблений представником позивача, оскільки такі посилання позивача стосуються правильності розрахунку заборгованості, а не дійсності правочину, на підставі якого виникли правовідносини між сторонами. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи надані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання додаткових угод до кредитного договору недійсними є необґрунтованими\~та не\~підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 16, 203, 215-235,148-1052, 1054-1055 ЦК України, ст.ст.18-19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»,4, 5, 12, 13, 81, 82, 263-265 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed