Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Представник позивача адвокат Возьний Я.В. звернувся до суду в інтересах [PERSON] із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності, належить житловий будинок, з надвірними будівлями та спорудами що знаходиться в [ADDRESS] . Також в даному житловому будинку зареєстрований з 2014 року, але фактично ніколи не проживав і не проживає [PERSON] , не намагається вселитися, не приходить та не користуються ним, та залишаючись зареєстрований у вказаному домоволодінні, перешкоджає у здійсненні її законних прав, оскільки саме через даний зареєстрований склад сім`ї вона змушена сплачувати більше коштів за комунальні послуги. Тому просить суд визнати [PERSON] , [INFO] таким що втратив право на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 28 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду з викликом (повідомленням сторін). Позивач [PERSON] , представник позивача адвокат Возьний Я.В. в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду від адвоката Возьного Я.В. надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача, позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився про дату, час і місце слухання справи був повідомлений за місцем реєстрації відповідно до ст.128 ЦПК України та шляхом розміщеного, на офіційній веб-сторінці суду, повідомлення про виклик у судове засідання. За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] являється власником домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] , що вбачається із копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 грудня 2010 року, копії Витягу про державну реєстрацію прав Гусятинського районного комунального бюро технічної інвентаризації №29042719 від 17.02.2011 року.(а.с.11-12, 13) [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] .(а.с.6) Як вбачається із актів обстеження №51 від 17.12.2019 року, №4 від 03.03.2020 року, №23 від 17.08.2020 року виданих Раштовецькою сільською радою [PERSON] , 1985 року народження зареєстрований з 31.01.2014 року за адресою: [ADDRESS] , але фактично ніколи, за вищевказаною адресою, не проживав. (а.с. 7,8,9). Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 31.01.2014 року за адресою: [ADDRESS] , але фактично ніколи, за вищевказаною адресою, не проживав та не проживає. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб`єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно з п.3 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно п.34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у житловому будинку з 31.01.2014 року за адресою: [ADDRESS] , але фактично ніколи, за вищевказаною адресою, не проживав та не проживає, який належить позивачу, судом не встановлено домовленості між ним і власником житла щодо порядку користування житловим будинком і залишаючись зареєстрованим у спірному домоволодінні, перешкоджає позивачу у здійсненні її законних прав, а тому [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що за адресою: [ADDRESS] . Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved