Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитними договорами, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно умов якого Банк надав кредит в розмірі 53 500,00 дол.США. Крім того, 15 вересня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно умов якого Банк надав кредит в розмірі 32 640,00 дол.США. В забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за вказаними кредитними договорами між Банком та [PERSON] 21.04.2008 року та 15.09.2008 року були укладені договори поруки, згідно умов яких остання прийняла на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання Позичальником його зобов'язань перед Кредитором за Кредитними договорами. Внаслідок невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитними договорами, за ним станом на 25.03.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 2 686 293,25 грн. та 1 635 183,97 грн. 18.03.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за вищевказаними кредитними договорами. На підставі викладеного представник позивача просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку заборгованість за кредитними договорами у розмірі 2 686 293,25 грн. та у розмірі 1 635 183,97 грн. та судовий збір. 24.12.2014 року [PERSON] була подана зустрічна позовна заява про визнання договору поруки припиненим. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 21 квітня 2008 року та 15 вересня 2008 року між нею та ЗАТ «ОТП Банк» були укладені договори поруки в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитними договорами № ML-702/877/2008 та № ML-702/1147/2008. Вказані кредитні договори змінювалися, були підписані додаткові угоди, якими збільшувався обсяг відповідальності поручителя. При цьому згоди на зміну відповідальності вона, як поручитель, не надавала. На підставі викладеного, просить суд визнати договори поруки від 15.09.2008 року та від 21.04.2009 року припиненими. Ухвалою суду від 22.01.2015 року зустрічний позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа [PERSON] про визнання договорів поруки припиненими прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом. Представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, з підстав, наведених у позові. Позовні вимоги за зустрічним позовом не визнав, пояснивши, що між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] були укладені Додатковий договір №1 та Додатковий договір №2 до Договору поруки №SR-702/877/2008 та Додатковий договір №1 та Додатковий договір №2 до Договору поруки №SR-702/1147/2008, яким були погоджені усі зміни, внесені до кредитного договору у 2009-2010 роках. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не визнала, надала суду письмові заперечення, в яких зазначає, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умови договору щодо права банку, іншою фінансовою установою змінювати розмір процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, тобто щодо нарахування «плаваючої процентної ставки» умова договору є нікчемною та розрахунок заборгованості повинен бути здійснений, виходячі з відсоткової ставки 5,99 %. Також зазначила, що банк, уклавши договір купівлі-продажу кредитного портфелю, письмово не повідомив про зміну кредитора у зобов'язанні, а також не направляв на адресу боржника та поручителя письмової вимоги щодо дострокового припинення дії кредитних договорів. Крім того, вказувала на те, що позивач звернувся з вимогою про стягнення суми пені з відповідачів з порушенням строку спеціальної позовної давності, оскільки останній платіж було здійснено у 2010 році. На підставі викладеного просила в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази кожний окремо та у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічної позовної заяви, виходячи з наступного. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 21 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №МL-702/877/2008. Згідно п. 1.1 ч.2 Кредитного договору, в порядку передбаченому цим договором Банк надає позичальнику кредит в розмірі та валюті, визначених у частині №1 цього договору, а позичальник зобов'язується прийняти кредит, належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі зобов'язання, як вони визначені в договорі. Відповідно до Частини №1 кредитного договору банк надає позичальнику кредит у розмірі 53 500,00 доларів США на споживчі цілі, строком до 21.04.2023 року. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 зазначеної вище статті, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як вбачається з Кредитної заявки від 21.04.2008 року, трансакція щодо перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника була підтверджена банком. Відтак, банк взяті на себе зобов'язання виконав в повному обсязі. Відповідно до умов кредитного договору за користування кредитними коштами Відповідач зобов'язався щомісяця сплачувати плаваючу процентну ставку у вигляді фіксованого відсотку + FIDR, де фіксований відсоток становить 5,99% річних, а FIDR - може змінюватися в залежності від вартості кредитних ресурсів Банку, інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті банку. Пунктом 1.4.1.5.1. Договору передбачено, що у випадку порушення Позичальником своїх зобов'язань, встановлених будь-яким з п.п. 2.3.6, 2.3.7, 2.3.7.1 цього Договору, Фіксована процентна ставка чи Фіксований відсоток підвищується на 4% річних, в порядку, передбаченому Договором, що не потребує укладення будь-якого додаткового договору чи Графіку Погашення у новій редакції та Сторони згодні з таким підвищенням по відношенню до всієї неповернутої суми Кредиту, при цьому, процентна ставка по Кредиту підлягає підвищенню в перший Банківський день місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено порушення Договору. Після підвищення процентної ставки, в порядку, передбаченому п.1.4.1.5.1. цього Договору, та подальшого належного виконання Позичальником своїх зобов'язань, встановлених п.п. 2.3.6, 2.3.7, 2.3.7.1 цього Договору, Фіксована процентна ставка та Фіксований відсоток зменшується на 4% річних, в порядку, передбаченому цим Договором, що не потребує укладення будь-якого додаткового договору чи Графіку Погашення у новій редакції. Додатковим договором №1 від 23.03.2009 року викладено Графік Платежів в новій редакції та встановлено, що повернення відповідної частини Кредиту та сплата процентів буде здійснюватись шляхом сплати Позичальником Ануїтетних Платежів у розмірі, строки та з періодичністю, що визначені у Графіку Платежів, який є невід'ємною частиною цього Додаткового договору. При цьому застережено, що зазначений в Графіку Платежів розмір процентів може змінюватись у випадках, передбачених цим Додатковим договором, а також умовами Кредитного договору. Також у п.2.1.3.1 Додаткового договору передбачено право банка вимагати дострокового виконання Боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Третіми особами своїх боргових зобов'язань та/чи інших умов Кредитного договору. При цьому зобов'язання Позичальника щодо повного дострокового виконання Боргових зобов'язань настає з дати відправлення Банком на адресу Позичальника відповідної Вимоги та повинно бути проведено Позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної Вимоги. Додатковим договором №2 від 21.10.2009 року відсоткову ставку було змінено, та було встановлено, що з 21.10.2009 року по 22.03.2010 року для розрахунку процентів за користуванням кредитом використовується фіксована відсоткова ставка у розмірі 6,50% річних, а з 22.03.2010 року - плаваюча у розмірі 7,34% річних + FIDR. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до п. 1.5.1 кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку, або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Графік платежів, який є додатком до кредитного договору, змінювався Додатковим договором №1 від 23.03.2009 року, та Додатковим договором №2 від 21.10.2009 року. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору №ML-702/877/2008, 21 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») та [PERSON] було укладено Договір поруки №SR-702/877/2008. Згідно п. 1.1 договору поруки, поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його зобов'язань перед кредитором за кредитним договором №ML-702/877/2008, в повному обсязі таких зобов'язань. Згідно п. 1.2 договору поруки, поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Додатковим договором №1 від 23.03.2009 року до договору поруки від 21.04.2008 року було встановлено, що під терміном «Кредитний договір» розуміється кредитний договір №ML-702/877/2008 від 21.04.2008 року, укладений між Кредитором та Боржником, з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками. Умовами договору у пункті 2.2.1 встановлено, що в разі зміни розміру Боргових Зобов'язань після укладення цього Договору, такі Боргові Зобов'язання забезпечуються в їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорів до цього Договору. Також додатковим договором №2 від 21.10.2009 року до договору поруки від 21.04.2008 року передбачено, що в разі зміни розміру Боргових Зобов'язань після укладення цього Договору, такі Боргові Зобов'язання забезпечуються в їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорів до цього Договору. Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Внаслідок неналежного виконання [PERSON] умов вказаного вище кредитного договору станом на 25.03.2014 року за ним виникла заборгованість по тілу кредиту у розмірі 50 824,93 дол.США, що за офіційним курсом НБУ складає 527 054,52 грн.; заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам складає 4 857,47 дол.США (еквівалент 50 371,96 грн.). У суду немає підстав вважати, що розрахунок заборгованості наданий позивачем, є невірним, або не відповідає вимогам договору чи закону, а тому приймає його до уваги, як належний доказ. При цьому суд не приймає до уваги розрахунок заборгованості, наданий відповідачем по справі, оскільки він не відповідає умовам підписаного ним договору. Згідно п.3.1.1 ст.3 частини 2 Кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань за Кредитним договором, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання, за кожен день прострочки, пеня сплачується додатково до прострочених сум. Згідно розрахунку, наданим позивачем, за несвоєчасне повернення кредиту відповідачу [PERSON] нарахована пеня в розмірі 2 108 866,77 грн. Крім того, судом встановлено, що 15 вересня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №МL-702/1147/2008. Згідно п. 1.1 ч.2 Кредитного договору, в порядку передбаченому цим договором Банк надає позичальнику кредит в розмірі та валюті, визначених у частині №1 цього договору, а позичальник зобов'язується прийняти кредит, належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі зобов'язання, як вони визначені в договорі. Відповідно до Частини №1 кредитного договору банк надає позичальнику кредит у розмірі 32 640,00 доларів США на споживчі цілі, строком до 15.09.2023 року. Факт отримання відповідачем [PERSON] обумовленої у договорі суми кредиту його представником у судовому засіданні не оспорювався, а тому в силу ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відтак, банк взяті на себе зобов'язання виконав в повному обсязі. Відповідно до умов кредитного договору за користування кредитними коштами відповідач зобов'язався щомісяця сплачувати плаваючу процентну ставку у вигляді фіксованого відсотку + FIDR, де фіксований відсоток становить 5,99% річних, а FIDR - може змінюватися в залежності від вартості кредитних ресурсів Банку, інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті банку. Пунктом 1.4.1.5.1. Договору передбачено, що у випадку порушення Позичальником своїх зобов'язань, встановлених будь-яким з п.п. 2.3.6, 2.3.7 цього Договору, Фіксована процентна ставка чи Фіксований відсоток підвищується на 4% річних, в порядку, передбаченому Договором, що не потребує укладення будь-якого додаткового договору чи Графіку Погашення у новій редакції та Сторони згодні з таким підвищенням по відношенню до всієї неповернутої суми Кредиту, при цьому, процентна ставка по Кредиту підлягає підвищенню в перший Банківський день місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено порушення Договору. Після підвищення процентної ставки, в порядку, передбаченому п.1.4.1.5.1. цього Договору, та подальшого належного виконання Позичальником своїх зобов'язань, встановлених п.п. 2.3.6, 2.3.7 цього Договору, Фіксована процентна ставка та Фіксований відсоток зменшується на 4% річних, в порядку, передбаченому цим Договором, що не потребує укладення будь-якого додаткового договору чи Графіку Погашення у новій редакції. Додатковим договором №1 від 23.03.2009 року викладено Графік Платежів в новій редакції та встановлено, що повернення відповідної частини Кредиту та сплата процентів буде здійснюватись шляхом сплати Позичальником Ануїтетних Платежів у розмірі, строки та з періодичністю, що визначені у Графіку Платежів, який є невід'ємною частиною цього Додаткового договору. При цьому застережено, що зазначений в Графіку Платежів розмір процентів може змінюватись у випадках, передбачених цим Додатковим договором, а також умовами Кредитного договору. Також у п.2.1.3.1 Додаткового договору передбачено право банка вимагати дострокового виконання Боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Третіми особами своїх боргових зобов'язань та/чи інших умов Кредитного договору. При цьому зобов'язання Позичальника щодо повного дострокового виконання Боргових зобов'язань настає з дати відправлення Банком на адресу Позичальника відповідної Вимоги та повинно бути проведено Позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної Вимоги. Додатковим договором №2 від 21.10.2009 року відсоткову ставку було змінено, та було встановлено, що з 21.10.2009 року по 22.03.2010 року для розрахунку процентів за користуванням кредитом використовується фіксована відсоткова ставка у розмірі 7,78% річних, а з 22.03.2010 року - плаваюча у розмірі 7,45% річних + FIDR. Відповідно до п. 1.5.1 кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку, або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Графік платежів, який є додатком до кредитного договору, змінювався Додатковим договором №1 від 23.03.2009 року, та Додатковим договором №2 від 21.10.2009 року. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору №ML-702/1147/2008, 15 вересня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») та [PERSON] було укладено Договір поруки №SR-702/1147/2008. Згідно п. 1.1 договору поруки, поручитель зобов'язуються відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його зобов'язань перед кредитором за кредитним договором №ML-702/1147/2008, в повному обсязі таких зобов'язань. Згідно п. 1.2 договорів поруки, поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Додатковим договором №1 від 23.03.2009 року до договору поруки від 15.09.2008 року було встановлено, що під терміном «Кредитний договір» розуміється кредитний договір №ML-702/1147/2008 від 15.09.2008 року, укладений між Кредитором та Боржником, з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками. Умовами договору у пункті 2.2.1 встановлено, що в разі зміни розміру Боргових Зобов'язань після укладення цього Договору, такі Боргові Зобов'язання забезпечуються і їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорів до цього Договору. Також додатковим договором №2 від 21.10.2009 року до договору поруки від 15.09.2008 року передбачено, що в разі зміни розміру Боргових Зобов'язань після укладення цього Договору, такі Боргові Зобов'язання забезпечуються і їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорів до цього Договору (п 2.2.1). Внаслідок неналежного виконання [PERSON] умов вказаного вище кредитного договору станом на 25.03.2014 року за ним виникла заборгованість по тілу кредиту у розмірі 31 914,64 дол.США, що за офіційним курсом НБУ складає 330 954,81 грн.; заборгованість по нарахованим та не сплаченим відсоткам складає 1 980,01 дол.США (еквівалент 20 532,70 грн.). У суду немає підстав вважати, що розрахунок заборгованості наданий позивачем, є невірним, або не відповідає вимогам договору чи закону, а тому приймає його до уваги, як належний доказ. При цьому суд не приймає до уваги розрахунок заборгованості, наданий відповідачем по справі, оскільки він не відповідає умовам підписаного ним договору. Згідно п.3.1.1 ст.3 частини 2 Кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань за Кредитним договором, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання, за кожен день прострочки, пеня сплачується додатково до прострочених сум. Згідно розрахунку позивача, за несвоєчасне повернення кредиту відповідачу [PERSON] нарахована пеня в розмірі 1 283 696,46 грн. Нормами цивільного законодавства передбачено, що Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений строк. Згідно із статтею 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1,3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Так, судом встановлено, що згідно умов кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також у Договорі встановлена відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу. Відтак початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту виникнення права вимоги у кредитора. Отже, щодо стягнення пені за прострочення позичальником зобов'язання з погашення Кредитів суд зазначає, що правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Згідно матеріалів справи черговий платіж за договором кредиту [PERSON] було сплачено банку ще у 2010 році, а тому і з цього часу й слід відраховувати початок перебігу строку позовної давності. З вимогою про стягнення заборгованості за кредитом (у тому числі й пені) банк звернувся до суду 21.07.2014 року. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 267 ЦК України та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач не довів наявність поважних причин, з яких пропущено строк звернення до суду з позовом щодо стягнення суми пені з відповідача. Відтак, враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення пені за договором кредиту №ML-702/877/2008 від 21.04.2008 року у розмірі 2 108 866,77 грн. та договором кредиту №МL-702/1147/2008 від 15.09.2008 року у розмірі 1 283 696,46 грн. підлягають задоволенню в межах річного строку позовної давності, а саме з 21.07.2013 року по 21.07.2014 року, оскільки відповідач звернувся із відповідною заявою про застування строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки. Крім того, відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому законодавець не наводить переліку обставин, які мають істотне значення. Це питання вирішується із врахуванням конкретної ситуації. Такими обставинами можуть бути традиційний розмір неустойки, який зустрічається в практиці ділового обороту; форма і ступінь вини боржника, рівень виконання зобов'язання боржником перед кредитором; ступінь поширеності такого порушення в діловому обігу; рівень інфляції протягом часу, коли зобов'язання повинно було бути виконано, і до його фактичного виконання чи до моменту прийняття судового рішення; середня банківська ставка за користування кредитами; відповідність допущеного відповідачем порушення розміру неустойки. Застосоване у нормі ч.3 ст.551 ЦК України поняття «значно» є оціночним і має конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання про можливість зменшення розміру неустойки (пені), суд враховує ступінь вини боржника у порушенні зобов'язання. Також серед обставин, які в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України є підставою для зменшення судом розміру нарахованої відповідачеві неустойки (пені) суд виділяє поширеність в діловому обігу неповернення і несвоєчасного повернення боржниками позичених коштів, а також не співмірність неустойки розміру основного боргу, а тому вважає розраховану позивачем належну до стягнення з відповідача на його користь суму пені завищеною і такою, що з урахуванням принципів розумності та справедливості, може бути зменшена судом. Частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини 4 статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. З урахуванням викладеного, враховуючи, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки до суми 50 000 грн. по кожному кредитному договору. Також в судовому засіданні було встановлено, що 29 червня 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю. Відповідно до умов даного договору продавець продає (переуступає) покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у додатку №1 до цього договору), а покупець приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь продавця винагороду. Відповідно до ст.. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно витягу з Додатку №1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29.06.2010 року, до позивача по справі перейшло право вимоги за кредитним договором №МL-702/877/2008 від 21.04.2008 року, боржником за яким є [PERSON], та за договором поруки №SR-702/877/2008 від 21.04.2008 року, поручителем за яким є [PERSON] та право вимоги за кредитним договором №МL-702/1147/2008 від 15.09.2008 року, боржником за яким є [PERSON], та за договором поруки №SR-702/1147/2008 від 15.09.2008 року, поручителем за яким є [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Заперечення представника відповідача [PERSON] щодо переходу права вимоги до позивача у справі суд не приймає до уваги, оскільки судом було встановлено, що сторонами Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29.06.2010 року були дотримані положення цього договору та норми чинного законодавства, під час його виконання. Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №МL-702/877/2008 від 21.04.2008 року та №МL-702/1147/2008 від 15.09.2008 року, та щодо права вимоги до поручителя [PERSON] за відповідними договорами поруки. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №МL-702/877/2008 від 21.04.2008 року, яка складається із заборгованості за кредитом та відсотками у розмірі 577 426,48 грн. та суми пені у розмірі 50 000 грн.; суму заборгованості за кредитним договором №МL-702/1147/2008 від 15.09.2008 року, яка складається із заборгованості за кредитом та відсотками у розмірі 351 487,51 грн. та суми пені у розмірі 50 000 грн. Відмовляючи в задоволенні вимог за зустрічним позовом [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідач [PERSON] заперечуючи проти позову та обґрунтовуючи зустрічний позов, посилалася на те, що з моменту укладання між [PERSON] та банком змін до кредитного договору, збільшився обсяг її відповідальності як поручителя, що є підставою для визнання поруки такою, що припинена. Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст. 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 559 України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного договору. Зміна договору - це трансформація будь-якої або декількох умов, які складають зміст договору. Згідно зі ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Згода поручителя може бути висловлена у будь якій формі, зокрема письмового повідомлення, додаткової угоди тощо. Умовами Додаткових договорів №2 від 21.10.2009 року до відповідних договорів поруки від 21.04.2008 року та 15.09.2008 року передбачено, що в разі зміни розміру Боргових Зобов'язань після укладення цього Договору, такі Боргові Зобов'язання забезпечуються у їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорів до цього Договору. Таким чином, погодження поручителя зі змінами до кредитного договору, які визначають конкретні умови, порядок та обсяг збільшення відповідальності боржника, висловлене шляхом підписання додаткової угоди до договорів поруки, не потребує додаткової згоди поручителя на збільшення відповідальності. На підставі викладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог [PERSON] за зустрічним позовом у повному обсязі. Також, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3654,00 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 256, 258, 261, 514, 516, 517, 525-527, 530, 549, 551, 553, 559, 610, 611, 625, 626, 628, 629, 1048-1050,1054 ЦК України, та

Outcome: partial