Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою, яку уточнив та в обґрунтування уточнених позовних вимог зазначив, що за життя [PERSON] належало право на користування квартирою [ADDRESS] , що підтверджується ордером № 68, виданим на підставі рішення адміністрації і профкому ГП ОХ «Червоний Шахтар» Криворізького району Дніпропетровської області від 10.11.1984 року. Квартира не приватизована. [INFO] батько позивача [PERSON] помер. [PERSON] по день своєї смерті проживав та був зареєстрований у зазначеній квартирі, разом з ним були зареєстровані: його дружина [PERSON] , донька [PERSON] та онук [PERSON] , [INFO] . [INFO] померла мати позивача [PERSON] 10 січня 2020 року позивач звернулася до Вільненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, правонаступником якої є відповідач, з заявою, в якій просила не здійснювати прописку чи інші дії щодо квартири, бажаючи визнання її наймачем, на що отримала відповідь з вимогою передати ключі до виконкому сільської ради та звільнити квартиру. Не погоджуючись з вимогою Вільненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області вказує, що родина позивача володіла та проживала у квартирі [ADDRESS] з 1984 року. Позивач постійно проживає у зазначеній квартирі по сьогоднішній день. Позивач була зареєстрована за вказаною адресою до 18 липня 2019 року, але вимушено знялась з реєстраційного обліку та зареєструвалась за іншою адресою через труднощі, які виникали з оплати комунальних послуг у її матері. Як стало відомо позивачу Вільненська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, знаючи про подані позивачем заяви щодо визнання її наймачем приміщення після смерті її батька, згодом видав ордер на житлове приміщення № 3 на підставі рішення Вільненської сільської ради від 20.02.2020 року за № 543-XXXIII/VII сторонній особі - відповідачу [PERSON] , який зареєстрував там власне місце проживання. Вважає, що вказаний ордер є недійсним, так як порушує права позивача на зазначене в ордері житлове приміщення, враховуючи, що позивач набула права після смерті батька на визнання її наймачем. Тому, просить суд визнати ордер на житлове приміщення №3, видний [PERSON] на підставі рішення Вільненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 20.02.2020 за № 543-ХХХІІІ/VІІ недійсним, скасувати рішення Вільненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 20.02.2020 за № 543-ХХХІІІ/VІІ «Про надання квартири із житлового фонду комунальної власності територіальної громади» та визнати позивача наймачем квартири [ADDRESS] . Ухвалою судді від 04 березня 2020 року позовна заява прийнята судом до розгляду та призначене підготовче засідання (а.с. 20). Ухвалою суду від 15 липня 2020 року прийнята уточнена позовна заява [PERSON] до Вільненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, [PERSON] про визнання недійсним ордера та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання наймачем житлового приміщення (а.с. 72). 04 листопада 2020 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.155). Ухвалою суду від 17 березня 2021 року замінено відповідача Вільненську сільську раду Криворізького району Дніпропетровської області на його правонаступника Лозуватську сільську раду Криворізького району Дніпропетровської області (а.с. 192). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Юрко М.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] померла мати позивача [PERSON] .. На час смерті матері позивача у спірній квартирі зареєстрований ніхто не був. Позивач разом зі своїм малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , з 18.07.2019 року були зняті з реєстрації у спірній квартирі та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Отже, 18.07.2019 року позивач перестала бути наймачем спірного житлового приміщення, оскільки відповідно до ст. 107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Таким чином, вважає, що позивач втратила право на користування спірним житловим приміщенням, а тому не може бути визнана наймачем цього приміщення. Крім того, вказує, що позивачем не надано будь якого доказу про те, що за життя її батьки, які померли, або вона сама скористалися своїм правом на приватизацію квартири та звернулися з відповідною заявою до сільської ради. Також, вказує, що ордер на житлове приміщення № 3 виданий [PERSON] на склад сім`ї із трьох осіб, рішенням Вільненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 20.02.2020 за № 543-ХХХІІІ/VІІ «Про надання квартири із житлового фонду комунальної власності територіальної громади» не може бути визнаний недійсним, оскільки позивач втратила право на користування спірним житловим приміщенням з 18.07.2019 року, а отже вказане рішення є законним. У задоволені позовних вимог просив відмовити, про що також зазначив у відзиві на позовну заяву (а.с. 108-110). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні також заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що 01.11.2011 року [PERSON] у відповідності до розпорядження голови Криворізької районної державної адміністрації № Р-695/0/1-11 надано статус дитини-сироти. 20.02.2020 року у відповідності до рішення Вільненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області за № 543-ХХХІІІ/VІІ «Про надання квартири із житлового фонду комунальної власності територіальної громади» [PERSON] черговику Вільненської сільської ради з 2013 року у списку осіб, які мають право на позачергове отримання житла (склад сім`ї три особи) надано в користування квартиру [ADDRESS] . Після чого йому надали ордер на житлове приміщення на спірну квартиру, в якому зазнаний склад його сім`ї, він як квартиронаймач, його дружина та дитина. 03.03.2020 року [PERSON] разом з членами своєї сім`ї, вирішили вселитися у вказану квартиру, однак з`ясувалося, що в квартирі проживає позивач та двоє її малолітніх дітей, при спілкуванні з якою остання зазначила, що перебуває у квартирі на законних підставах. Після чого він звернувся до Вільненської сільської ради, де йому повідомили, що сільська рада звернулася до [PERSON] із проханням звільнити приміщення спірної квартири та передати ключі до 27.02.2020 року, однак остання не звільнила квартиру. Тому 28.02.2020 року представниками Вільненської сільської ради складений акт про самовільне вселення в спірну квартиру [PERSON] разом з двома дітьми, без будь-яких підстав. 04.03.2020 [PERSON] , а 06.03.2020 року його дружина та дитина були зареєстровані у спірній квартирі. Також, зазначив, що [PERSON] з Вільненським житлово-комунальним підприємством 04.03.2020 уклав договір найму житлового приміщення спірної квартири. Крім того вказує, що оскільки позивач 18.07.2019 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , то вона з цього часу перестала бути наймачем спірної квартири та втратила право на її користування, тому ордер на житлове приміщення на спірну квартиру виданий на ім`я [PERSON] не може бути визнаний недійсним, а рішення Вільненської сільської ради від 20.02.2020 року є законним. У задоволені позовних вимог просив відмовити, про що також зазначав у відзиві на позовну заяву(а.с. 83-86). Суд, вислухавши думку присутніх в судовому засіданні представників сторін, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача (а.с. 5) та не оспорювалося сторонами. На підставі рішення адміністрації і профкому ГП ОХ «Червоний Шахтар» Криворізького району Дніпропетровської області від 10.11.1984 року [PERSON] видано ордер [NUMBER] на заняття разом з членами сім`ї: дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] квартири [ADDRESS] (а.с. 13). [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 7). З довідки Вільненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 110-9/2.09 від 21.02.2020 вбачається, що [PERSON] був зареєстрований до дня смерті [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , разом з дружиною [PERSON] , дочкою [PERSON] - позивачем по справі, та онуком [PERSON] , [INFO] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9). Згідно довідки Вільненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 109-9/2.09 від 21.02.2020 вбачається, що [PERSON] була зареєстрований до дня смерті [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , одна (а.с. 12). 10 січня 2020 року позивач звернулася до Вільненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області з заявою, в якій просила не здійснювати прописку чи інші дії щодо квартири [ADDRESS] , бажаючи визнання її наймачем (а.с. 15). На вказану заяву 17.02.2020 року Вільненська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області надала їй відповідь з вимогою звільнити приміщення квартири [ADDRESS] та передати ключі від неї до 27.02.2020 року у виконком сільської ради (а.с.16). Як вказувала в позові позивач у вказаній квартирі вона постійно проживала з народження разом з батьками та продовжує проживати у зазначеній квартирі по сьогоднішній день разом зі своїми дітьми. Вказує, що вона була зареєстрована за вказаною адресою до 18 липня 2019 року, але вимушено знялась з реєстраційного обліку та зареєструвалась за іншою адресою через труднощі, які виникали з оплати комунальних послуг у її матері. Факт реєстрації позивача за вказаною адресою з 03 грудня 2003 року по 18 липня 2019 року, також підтверджується даними її паспорта (а.с. 4). 28 лютого 2020 року комісією у складі спеціаліста з юридичних питань Вільненської сільської ради Юрка М.І., спеціаліста із земельних питань Вільненської сільської ради Гущіної Н.В. та депутата Вільненської сільської ради Нечипоренко Н.П. складено акт про самовільне вселення в житлове приміщення, згідно якого [PERSON] , яка зареєстрована за адресою [ADDRESS] , самоправно зайняла жиле приміщення, а саме квартиру [ADDRESS] та вселилася до неї разом із своїми дітьми самовільно без будь-яких підстав, а саме: без відповідного рішення про надання їй цього приміщення та відповідного ордера на житлове приміщення (а.с. 46). Вказаний акт спростовується поясненням допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які пояснили, що позивач постійно з самого народження разом зі своїми батьками до дня їх смерті проживала в спірній квартирі, в якій продовжує постійно проживати з двома малолітніми дітьми, що підтверджує факт постійного проживання та користування позивачем спірною квартирою. 20 лютого 2020 року рішенням Вільненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області за № 543-ХХХІІІ/VІІ «Про надання квартири із житлового фонду комунальної власності територіальної громади» вирішено надати [PERSON] , черговику Вільненської сільської ради з 2013 року у списку осіб, які мають право на позачергове отримання житла (склад сім`ї три особи) квартиру [ADDRESS] (а.с. 42). На підставі вказаного рішення [PERSON] , як квартиронаймачу та членам його сім`ї дружині [PERSON] та сину [PERSON] видано ордер на житлове приміщення [NUMBER] на вселення в квартиру [ADDRESS] (а.с. 43). З довідки Вільненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 12.05.2020 року вбачається, що за адресою [ADDRESS] з 04.03.2020 року зареєстрований [PERSON] - відповідач по справі, його дружина [PERSON] та син [PERSON] зареєстровані з 06.03.2020 року (а.с. 44). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною третьою статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок (частина перша статті 63 ЖК УРСР). Відповідно до частин першої та другої статті 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно частини першої статті 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК УРСР). Згідно положень частин першої, другої статті 106 ЖК УРСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Пунктом 1 статті 8 Конвенції гарантовано кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Частиною четвертою статті 311 ЦК України передбачено, що фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини втручання держави в право на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. У пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування. У своїй діяльності Європейський суд з прав людини керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії» від 18 листопада 2004 року, заява № 58255/00). У пункті 36 вказаного рішення Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (справа «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 463/5520/16-ц. Отже, оскільки позивач фактично не проживала за адресою своєї реєстрації по [ADDRESS] , де зареєстрована з 18.07.2019 року, а у спірній квартирі [ADDRESS] де були зареєстровані її батьки, позивач як член сім`ї наймача постійно проживала, що підтверджено в судовому засіданні, а тому вона набула право користування житловим приміщенням та її необхідно визнати наймачем квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 59 ЖК УРСР, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Оскільки, видавши [PERSON] ордер на житлове приміщення №3 на вселення в квартиру [ADDRESS] , на підставі рішення Вільненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 20.02.2020 за № 543-ХХХІІІ/VІІ «Про надання квартири із житлового фонду комунальної власності територіальної громади», Вільненською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області, правонаступником якої є Лозуватська сільська рада, порушено право [PERSON] на користування спірним житловим приміщенням, як наймача квартири, тому вказаний ордер є недійсним та підлягає скасуванню, як і рішення на підставі якого видано вказаний ордер.

Outcome: approved