Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Представник позивача 02.07.2020 звернувся до суду із зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № SM-00014305 від 10.04.2018 в розмірі 43245,55 грн. та понесені судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що 10.04.2018 між ТОВ «СІМПЛ МАНІ» та відповідачем було укладено кредитний договір № SM-00014305. 29.05.2019 між позивачем та ТОВ «СІМПЛ МАНІ» укладено договір факторингу № 20190529, відповідно до якого ТОВ «СІМПЛ МАНІ» відступило ТОВ « Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ТОВ «ФК «ЄАПБ») право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників. Так позивач, у тому числі, набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № SM-00014305 від 10.04.2018 в розмірі 43245,55 грн. В зв`язку з тим, що відповідач своїх зобов`язань за кредитними договорами не виконав, має непогашену заборгованість за кредитним договором № SM-00014305 від 10.04.2018 в розмірі 43245,55 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 22.10.2020, до початку розгляду справи по суті, подала через канцелярію суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Ч.3 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 10.04.2018 відповідач подала до ТОВ «СІМПЛ МАНІ» заяву на отримання кредиту, яка разом з Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «СІМПЛ МАНІ» відповідно становлять кредитний договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту № SM-00014305. Так, за кредитним договором № SM-00014305 від 10.04.2018 відповідач отримала в кредит в сумі 23000,00 грн. Згідно п. 2.7 Умов надання кредиту від ТОВ «СІМПЛ МАНІ» річний процент (річна відсоткова ставка) становить - 0,001% річних, обчислюється від залишку заборгованості по кредиту, починаючи з дати видачі кредиту за Договором та встановлюється у розмірі, що відповідає періоду часу в один рік, але нараховується щомісячно. За умовами п.п. 2.9 Умов надання кредиту щомісячний процент - 3,99% обчислюється від загальної суми наданого кредиту за Договором та нараховується щомісячно. Кредитодавець перераховує кредит на рахунок, вказаний позичальником у заяві-дорученні, у строк, зазначений п.3.2 цього Договору. Витрати за переказ коштів позичальнику входять входять до складу плати за оформлення Договору (а.с.4). ТОВ «СІМПЛ МАНІ» умови договору виконало, надавши відповідачу кредит в зазначеному розмірі (а.с. 7). В зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № SM-00014305 від 10.04.2018 між позивачем та ТОВ «СІМПЛ МАНІ» 29.05.2019 укладено договір факторингу № 20190529, відповідно до якого ТОВ «СІМПЛ МАНІ» відступило шляхом продажу позивачу право вимоги, в тому числі, і до відповідача як боржника за вищезазначеним кредитним договором, згідно витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 20190529 від 29.05.2019 (а.с.20). Тобто відбулася заміна кредитора. Дане узгоджується із ч.1 ст.1077 ЦК України, яка передбачає, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Позивач надсилав відповідачу повідомлення про відступлення за вих. №003359510 та № 003359510-1 від 07.06.2019 за кредитним договором № SM-00014305 від 10.04.2018 (а.с. 15-16), в яких зазначив банківський рахунок з відповідними реквізитами для сплати заборгованості за кредитними договорами, виконавши, таким чином, умови ст. 1082 ЦК України, щодо зобов`язання боржником здійснити платіж вже позивачу (факторові). Проте, відповідач свої зобов`язання перед новим кредитором не виконав і заборгованість не погасив. Загальна сума заборгованості за кредитними договорами, право грошової вимоги за якими перейшло до позивача, згідно з Реєстру Боржників до договору відступлення прав вимоги №20190529 від 29.05.2019 складає - 43245,55 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 26672,55 грн, заборгованість за відсотками - 0,14 грн, заборгованість за щомісячними відсотками - 8472,86 грн, заборгованість за пенею - 8100,00 грн (а.с. 20). Оскільки відповідач ухиляється від належного виконання взятих на себе зобов`язань, встановлених договором, позивач, до якого перейшло право вимоги виконання зобов`язання відповідачем, звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до приписів статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно із частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Так, кредитний договір № SM-00014305 від 10.04.2018 є письмовим правочином, який відповідає формі, передбаченій ст.ст. 207, 208, 1046, 1047, 1055 ЦК України. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність іншій стороні кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму позики. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей. Згідно ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною 1ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Ч. 1 ст 1082 ЦК України визначає, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. З огляду на викладене, доводиться обов`язок відповідача виконати умови договору позики та повернути залишок суми позики, заборгованість за процентами та пеню за прострочення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору, у розмірі 1051,00 грн. Решту сплаченого судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved