Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником житлової квартири за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою зареєстровані також його рідний брат [PERSON] , [INFO] , братова колишня дружина [PERSON] , [INFO] , їхні неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , однак в квартирі не проживають більше п`яти років, вибули до іншого постійного місця проживання, з реєстрації не знялися. [PERSON] та [PERSON] розлучилися, [PERSON] вибув на постійне проживання в с.Вербівка Борщівського району Тернопільської області, а відповідач [PERSON] забрала свої речі та меблі з квартири і разом з дітьми вибула з квартири та оселилася за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи те, що відповідачі в добровільному порядку не знімаються з реєстрації із спірної квартири, участі у витратах на утримання квартири не приймають, їх реєстрація за вказаною адресою створює позивачу перешкоду як власнику квартири в користуванні та розпорядженні нерухомим майном, а також зобов`язує нести тягар утримання квартири, і за осіб, які фактично в ньому не проживають, просить суд позов задовольнити. Ухвалою судді від 19.09.2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 11.02.2020 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява\~\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Яворівська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування в якій просить суд вселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у кімнату в квартирі за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування зустрічної позовної заяви, зазначає, що 01.03.2003 року між\~\~ [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Після одруження у встановленому законом порядку зі згоди всіхспіввласників спірної квартири, а саме [PERSON] , який приходився їй свекром, [PERSON] (рідний брат чоловіка) та чоловіка [PERSON] , вселилася в дану квартиру та була в ній зареєстрована. На час її вселення та подальшого проживання позивач в спірній квартирі не проживав і не проживає по даний час.За час перебування в шлюбі з [PERSON] у них народилися донька [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . [PERSON] та її неповнолітні діти мають інтерес до цієї квартири, як до свого місця проживання, даним житлом цікавляться. Іншого житла\~\~ [PERSON] не має, тому вимушена орендувати житло за адресою [ADDRESS] , вона\~\~не за своєю волею не проживає в квартирі, вимушена це робити, не проживає в спірній квартирі саме через протиправну поведінку її колишнього чоловіка та фактичне зайняття позивачем квартири, \~він\~не дає їй вселитися з дітьми, іншим житлом ні вона, ні її діти не запезпечені, тому вона вимушена звернутися до суду з зустрічною позовною заявою. Ухвалою суду від 15.05.2020 року у справі прийнято зустрічний позов та закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити з підстав заявлених у позовній заяві. Додатково пояснив, що в спірній квартирі проживає позивач з дружиною, відповідачі тривалий час не проживають в зазначенійквартирі, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймають, особистих речей в будинку не має та взагалі квартирою вони не цікавляться. Вважає, що відповідачі втратили право користування квартирою у зв`язку з тим, що вони без поважної причини відсутні тривалий час за місцем своєї реєстрації, з позивачем їх не пов`язують жодні родинні відносини. [PERSON] з дітьми добровільно покинула квартиру, ніхто її не виганяв, відповідач [PERSON] після розірвання шлюбу у 2016 році виїхав жити у Тернопільську область у село Вербівка і весь час там проживає. Коли він приїхав із [PERSON] до спірної квартири, у ній вже не було відповідачки [PERSON] , не було дітей, не було їх жодних речей. У 2017-2018 у квартирі проживав двоюрідний брат позивача. [PERSON] не живе у квартирі 5 років, за цей час вона не робила жодної спроби вселитися, не інтересувалася квартирою, не зверталася з заявами про чинення їй перешкод, відповідач [PERSON] у спірній квартирі теж не проживав з 2016 року. На даний час квартира одноособово належить позивачу брату відповідача [PERSON] і відповідач [PERSON] і її діти не є членами сім`ї власника. Жодних домовленостей стосовно користування квартирою між позивачем та відповідачами не було. В задоволенні зустрічної позовної заяви просив відмовити за безпідставністю. Представник відповідача [PERSON] адвокат Дзидз А.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував щодо їх задоволення. Додатково пояснив, що відповідач [PERSON] не може добровільно знятися з реєстрації у зв`язку з важким захворюванням. [PERSON] 24.03.2016 забрала свої речі і переїхала жити до свого співмешканця. 21.08.2020 рішенням Яворівського суду з актового запису про народження [PERSON] виключено відомості про батька [PERSON] , тобто у [PERSON] та у [PERSON] є двоє дітей, а [PERSON] [INFO] не є сином [PERSON] . Після розірвання шлюбу [PERSON] виїхав до с. Вербівки Тернопільської області, а [PERSON] ще деякий час проживала, а потім зібрала свої речі і пішла до свого співмешканця, добровільно, ніхто її не виганяв. Відповідач мав частку власності у квартирі, однак мав заборгованість перед позивачем і на підставі рішення суду, яким затверджена мирова угода, частка перейшла до позивача. Протягом 5 років відповідачка не робила жодної спроби вселення, ніхто їй перешкод не чинив, відповідач [PERSON] проживав у Тернопільській області і не міг чинити перешкоди [PERSON] , і ніхто інший теж не чинив, [PERSON] жодного разу не з`являлася і не зверталася ні з якими заявами, а подала свій позов лише після того як отримала позов з суду про визнання втратившими права користування житлом, використавши такий спосіб захисту від первісного позову. Представник відповідачів за первісним позовом, позивачів за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги зустрічної позовної заяви підтримав, надав пояснення відповідно до змісту зустрічної позовної заяви. В задоволенні первісної позовної заяви просив відмовити. Додатково пояснив, що відповідач [PERSON] віддав свою частку у квартирі позивачу з метою зняття з реєстрації відповідачки та дітей. Відповідач [PERSON] був засуджений за домашнє насильство, 18.03.2016 знову вчинив скандал і погрози і з метою збереження життя і здоров`я дітей відповідачка змушена була покинути квартиру і переселитися. Колишній чоловік проживав у спірній квартирі до кінця 2017 року. За деякий час вона повернулася, однак в квартирі були змінені замки і проживав там двоюрідний брат її колишнього чоловіка та позивача [PERSON] . Через деякий час знову хотіла заселитися однак дізналася, що чоловік вже втратив право власності. Це не було добровільне виселення, іншого житла вона з дітьми не має. З 2017 по 2020 з заявами з приводу вселення чи чинення їй перешкод не зверталася. Просив задовольнити зустрічний позов про вселення, оскільки відповідачка не втратила інтересу до квартири. Представник органу опіки та піклування Яворівської районної державної адміністрації Львівської області в судове засідання не з`явилася, на адресу суду скерувала заяву в якій просить розгляд справи проводити у їх відсутності, просила врахувати висновок органу опіки та піклування від 31.03.2021 року. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 29.12.1995 року квартира за адресою: [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.01.2017 р., право власності на 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі ухвали Яворівського районного суду Львівської області про затвердження мирової угоди (справа № 460/3463/16-ц). Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.05.2017 р., право власності на 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі ухвали Яворівського районного суду Львівської області про затвердження мирової угоди (справа № 460/1021/17). Виходячи з наведеного вище, на час звернення з позовом позивач [PERSON] є одноосібним власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 328 від 07.02.2018 року, виданої виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно із актами обстеження від 14.06.2016 р. та 18.08.2019 р. комісії Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області Дзвіняцька Марія Романівна дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] з 24.03.2016 року по час складення актів. Згідно із рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 12.01.2015\~ року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 01 березня 2003 року Великосушицькою сільською радою Старосамбірського району Львівської області, актовий запис №01 розірвано. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.07.2004 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.10.2010 року, (виданого повторно) [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.10.2011 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Яворівського районного суду Львівської області від 21.08.2020 з актового запису № 356 від 11.10.2011 року про народження [PERSON] , [INFO] , виключено відомості про батька [PERSON] [INFO] . Згідно із постановою Яворівського районного суду Львівської області від 14.06.2019 року [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КпАП України, у якій місце проживання зазначено за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вироку Яворівського районного суду Львівської області від 10.03.2015 року [PERSON] визнано винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України відносно потерпілої [PERSON] . Згідно із постановою Яворівського районного суду Львівської області від 30.06.2016 року у діях [PERSON] встановлено склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст 173-2 КУпАП, за подією вчинення сварки із своєю колишньою дружиною, однак провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Відповідно до\~висновку органу\~опіки та піклування Яворівської районної державної адміністрації Львівської області від 31.03.2021 за № 1111/15 встановлено недоцільним визнання неповнолітньої [PERSON] , малолітніх [PERSON] та [PERSON] , такими що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , приймаючи до уваги той факт, що на сьогоднішній день малолітні та неповнолітня не мають іншого житла, яке належить їм на праві користування або власності. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною 1\~статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач [PERSON] позов визнав, про що надав пояснення у судовому засіданні його представник. Таким чином,\~\~суд дійшов висновку, що в судовому засіданні доведено непроживання [PERSON] у спірній квартирі більше п`яти років у зв`язку із вибуттям до іншого постійного місця проживання, а тому позовна вимога про визнання його втратившим права користування квартирою за адресою: [ADDRESS] підлягає до задоволення. Згідно зі\~статтею 156 ЖК України\~члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.\~Аналогічну норму містить також\~стаття 405 ЦК України. Згідно із частиною 4\~статті 156 ЖК України\~до членів сім`ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині 2\~статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Зазначена висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 та у постанові Верховного Суду України від 29січня 2018 року у справі № 766/1955/16-ц. Отже, права і обов`язки членів сім`ї власника будинку (квартири) регулюються статтями\~156,\~157 ЖК України, а права і обов`язки наймачів -\~статтями 158 - 170 ЖК України, а також\~главою 59 ЦК України. Судом встановлено, що відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було зареєстровано у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] як членів сім`ї співвласника квартири [PERSON] за згодою інших співвласників у тому числі позивача [PERSON] . На підставі ухвали Яворівського районного суду Львівської області про затвердження мирової угоди від 22.07.2016 (справа № 460/3463/16-ц) та ухвали Яворівського районного суду Львівської області про затвердження мирової угоди від 20.03.2017 (справа № 460/1021/17) позивач [PERSON] став одноосібним власником спірної квартири. Суд вважає доводи представника відповідачів за первісним позовом стосовно того, що позивач [PERSON] , не втратила інтересу до спірної квартири, оскільки факт її непроживання в спірній квартирі весь період її відсутності зумовлений протиправною поведінкою позивача неспроможними, виходячи з наступного. Судом встановлено, що протиправна поведінка відповідача колишнього співвласника квартири [PERSON] мала місце стосовно відповідачки [PERSON] , та вироком Яворівського районного суду Львівської області від 10.03.2015 року [PERSON] визнано винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України відносно потерпілої [PERSON] , також постановою Яворівського районного суду Львівської області від 30.06.2016 року у діях [PERSON] встановлено склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст 173-2 КУпАП, за подією вчинення сварки із своєю колишньою дружиною, однак провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. У зв`язку з протиправною поведінкою колишнього чоловіка [PERSON] відповідачка змушена була покинути з дітьми спірну квартиру та вибула проживати в орендовану квартиру. Однак з 2017 року спірну квартиру покинув і відповідач [PERSON] та вибув проживати у Тернопільську область. Відповідач [PERSON] , у період з 2016 по лютий 2020 з жодними заявами про чинення їй перешкод спірною квартирою не зверталася, також не зверталася про надання їй можливості користуватися спірною квартирою до її власника. З досліджених доказів в їх сукупності, судом не встановлено чинення перепон [PERSON] та її неповнолітнім дітям у проживанні в зазначеній квартирі. Також суд критично оцінює висновок органу опіки і піклування про недоцільність визнання неповнолітньої [PERSON] , малолітніх [PERSON] та [PERSON] , такими що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] з наступних мотивів. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником квартири (будинку), ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст. 18 ЗаконуУкраїни «Про охорону дитинства» діти члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Таким чином, неповнолітня [PERSON] , малолітні [PERSON] та [PERSON] втратили право на користування спірною квартирою з моменту її повного відчуження їх батьком [PERSON] на користь [PERSON] . Враховуючи вищевказані обставини, та те що між сторонами по справі договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладались, суд дійшов висновку про те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , залишаючись зареєстрованими у квартирі за адресою: [ADDRESS] , власником якого є позивач є сторонніми для нього особами, які перешкоджають позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушують його права, як власника, а тому позовна вимога про визнання їх втратившими права користування квартирою за адресою: [ADDRESS] підлягає до задоволення. Щодо зустрічного позову [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Яворівська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування про вселення, суд дійшов наступного висновку. \~ \~ \~ \~У відповідності до вимог статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~ Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Обґрунтовуючи підстави зустрічної позовної заяви, позивач посилається на те, що з 2018 року і по даний час в квартирі проживають інші особи і не впускають її до квартири. Позивач має інтерес до житла та іншого житла не має, тому вимушена була орендувати житло. Однак позивачем за зустрічним позовом не надано суду будь-яких доказів, які б підтверджували чинення їй та неповнолітнім дітям перепон у проживанні в спірній квартирі, доказів її недопущення до спірного житла. Відповідно до вимог\~ЖК Української РСР, вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, а членом сім`ї наймача може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. Згідно із частиною 4\~статті 156 ЖК України\~до членів сім`ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині 2\~статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що між сторонами по справі договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладались, домовленостей про користування спірною квартирою не було, позивачі за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є сторонніми для власника [PERSON] особами і ніколи не були членами його сім`ї, відтак відсутні правові підстави для їх вселення. Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які покликається позивач за зустрічним позовом, як на підставу своїх вимог, а відповідач за зустрічним позовом як на підставу своїх заперечень, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. Оскільки суд ухвалив рішення про задоволення первісного позову, з кожного з повнолітніх відповідачів слід стягнути витрати із сплати судового збору в розмірі 384,20 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved