Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтував тим, що з метою захисту комунальної власності проведено комісійне обстеження кв.№10, житлового будинку №17 по вул.Суворова щодо безпідставного та протиправного використання нерухомості, що належить Херсонській міській раді. Відповідно до акту від 20.10.2016 року щодо проведення обстеження зазначеної квартири на предмет проживання невідомих осіб встановлено, що за даними бухгалтерського обліку ПП «Жилтранс» квартира №10, в житловому будинку №17 по вул.Суворова, не приватизована, знаходиться в комунальній власності. Станом на 20.10.2016 року ніхто не має законних підстав для використання житла. [PERSON], особа яка 20.06.2014 року отримала ордер на вселення, помер у жовтні 2014 року. Після смерті [PERSON] іншим особам на вказане житло ордер не видавався. Після смерті [PERSON] його син [PERSON] звернувся до суду із позовом до Виконавчого комітету Херсонської міської ради про визнання за ним права користування жилим приміщенням. У ході розгляду справи №68/10600/15-ц було зясовано, що вселити померлого до квартири не вдалося, оскільки на момент вселення квартира була зачинена, родичів померлого попереднього квартиронаймача віддати ключі відмовилися. В подальшому, син померлого [PERSON] звернувся із позовом до суду, що призупинило можливість виконавчого комітету Херсонської міської ради стосовно розпорядження житлом, до набрання сили рішення суду. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24.11.2016 року, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 16.03.2017 року, було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до виконавчого комітету Херсонської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням. Тобто, після смерті [PERSON], ніхто не має права використовувати квартиру [ADDRESS]. Однак, на час обстеження (20.10.2016) встановлено, що в квартирі мешкає [PERSON] з сімєю, який поселився в квартирі самовільно. Надати документи, що підтверджують право власності або право користування на зазначену квартиру, відповідач відмовився. Звільнити помешкання квартири добровільно також відмовився. У звязку з викладеним, представник позивача просив усунути Херсонській міській раді перешкоди у користуванні кв. №10 в житловому будинку №17 по вул.Суворова у м.Херсоні шляхом виселення відповідача [PERSON] без надання іншого житла, стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.10.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.08.2018 року розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.11.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Відзиву від відповідача на позовну заяву не надходило. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за адресою місця реєстрації відповідача, яка повернулася до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч.1, 3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно розпорядження Фонду комунального майна м.Херсона Херсонської міської ради від 12.08.2003 року №3-с скасовано приватизацію [PERSON] кв.№10 по вул.Суворова, буд.17 у м.Херсоні, розпорядження Фонду комунального майна м.Херсона №14191-ж від 03.07.2003 року вважати таким, що втратило чинність. Свідоцтво про право власності на житло від 03.07.03 (САА №050588), видане згідно з розпорядженням Фонду комунального майна м.Херсона від 03.07.2003 року №14191-ж вважати таким, що втратило чинність. Згідно листа Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні ГУЮ у Херсонській області від 12.07.2015 року №06/03-12/521, 02.07.2013 року у Реєстрі прав власності на нерухоме майно погашено запис про право власності [PERSON] на квартиру№10 по вул.Суворова, буд. 17 у м.Херсоні на підставі розпорядження голови Фонду комунального майна м.Херсона від 12.08.2003 №3-С. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 14.11.2014 року у задоволенні позову [PERSON] до Херсонської міської ради, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], Управління комунальної власності Херсонської міської ради, про визнання права власності на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 26.02.2015 року рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 14.11.2014 року залишено без змін. Відповідно до акту від 20.10.2016 року щодо проведення обстеження зазначеної квартири на предмет проживання невідомих осіб встановлено, що за даними бухгалтерського обліку ПП «Жилтранс» квартира №10, в житловому будинку №17 по вул.Суворова, не приватизована, знаходиться в комунальній власності. Станом на 20.10.2016 року за вказаною адресою ніхто не зареєстрований, попередній квартиронаймач [PERSON] помер в жовтні 2014 року. На теперішній час квартира вільна. На час обстеження встановлено, що в квартирі мешкає [PERSON] зі своєю сімєю, який поселився в квартирі самовільно. Надати документи, що підтверджують право власності на зазначену квартиру, [PERSON] відмовився. Звільнити помешкання квартири добровільно відмовляється. Згідно свідоцтва №3888 про право власності на житло від 27.05.1999 року, Фонд комунального майна м.Херсона посвідчує, що квартира №51, яка знаходиться за адресою: м.Херсон, вул.Патона, буд.21/15 дійсно належить на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сімї [PERSON], [PERSON] Є,В., [PERSON] Відповідно до\~акту від\~15.02.2017\~року проведено\~обстеження кв.№10,\~в житловому\~будинку №17\~по вул.Суворова\~на предмет\~встановлення осіб,\~які зі\~слів сусідів,\~ проживають\~в зазначеній\~квартирі.\~На час\~обстеження встановлено,\~що в\~квартирі мешкає\~[PERSON]\~зі своєю\~сімєю,\~який поселився\~в квартирі\~самовільно. Надати документи, що підтверджують право власності на зазначену квартиру, [PERSON] відмовився. Звільнити помешкання квартири добровільно відмовляється. За даними бухгалтерського обліку ПП «Жилтранс» кв.№10, в житловому будинку №17 по вул.Суворова, не приватизована, знаходиться в комунальні власності. Станом на 15.02.2017 року за даною адресою ніхто не зареєстрований, попередній квартиронаймач [PERSON] помер 29.10.2014 року. На теперішній час квартира вільна. Згідно акту від 17.03.2017 року проведено обстеження кв.№10, в житловому будинку №17 по вул.Суворова у м.Херсоні, у вказаній квартирі проживає [PERSON], який заселився самоуправно. Будь-які документи, що надавали б йому дозвіл на заселення відсутні. Звільнити приміщення відмовляється. Наймач квартири [PERSON]Я помер 29.10.2014 року і знятий з реєстраційного обліку. Квартира не приватизована, належить міській територіальній громаді. Ордер на заселення до квартири управлінням обліку після смерті [PERSON] нікому не видавався. Відповідно до акту від 31.05.2017 року, складеного комісією у складі заступника управління обліку, розподілу та приватизації житла [PERSON], головного спеціаліста юридичного відділу [PERSON], директора ПП «Жилтранс» [PERSON], встановлено, що комісія вийшла на місце для звільнення самовільно зайнятої кв.№10 в житловому будинку №17 по вул.Суворова в м.Херсоні. Зайняв квартиру [PERSON] Під час виселення визвано патрульну службу. Патрульні відмовилися виселяти [PERSON] та виконувати свої обовязки мотивуючи тим, що необхідно визвати дільничного інспектора Суворовського району. Виселення не здійснено. Згідно довідки №417 виданої [PERSON] (помер 29.10.2014 року) вбачається, що станом на 17.05.2017 року кв. №10 житлового будинку №17 по вул.Суворова у м.Херсоні ніхто не зареєстрований. Згідно акту обстеження [ADDRESS] від 27.08.2018 року складеного комісією у складі: в.о. заступника начальника управління обліку, розподілу та приватизації житла [PERSON], головного спеціаліста управління обліку, розподілу та приватизації житла [PERSON], головного спеціаліста юридичного відділу [PERSON] обстежено кварти ру №10 по вул.Суворова, 17. На момент обстеження в квартирі знаходився [PERSON] Є,В., який за вказаною адресою не зареєстрований. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, або уповноважена ним особа, має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом виселення, однак виселення є категорією житлового законодавства, а тому при розгляді справи предметом доказування є втрата житлового права або взагалі його відсутність. Згідно з ст.398 ЦК України Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Відповідно до ст.58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської [PERSON] народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Відповідач всупереч вимогам ст.81 ЦПК України не надав суду жодних доказів, які б підтверджували правомірність вселення у спірну кімнату. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку, що позивачем у даній справі доведено факт неправомірності вселення відповідача у спірну квартиру, а відтак і факт відсутності у відповідача права користування таким майном. Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Згідно з ч.3 ст.116 ЖК Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Оскільки позивачем доведено факт неправомірності вселення відповідача у квартиру [ADDRESS], тоді як відповідачем не надано суду жодних доказів які б спростовували дану обставину, суд доходить висновку про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог. За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved