Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з регламентною виплатою, в якому просить стягнути з відповідача суму коштів у розмірі 8 983,36 гривні, перераховану потерплому, та витрати в сумі 200 гривень, пов'язані зі збором документів по справі для встановлення розміру збитку. Представник позивача в позові, відповідно до ст. 88 ЦПК України просить стягнути судовий збір у розмірі 229,40 гривень та витрати на правову допомогу у сумі 1500 гривень, а всього 10 912,76 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначають, що 11 листопада 2009 року у місті Одесі по вулиці Гайдара-Філатова відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були: автомобіль «Деу», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіль марки «Ауді», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Винним у ДТП визнано [PERSON], який на дату скоєння цієї пригоди не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В результаті зіткнення автомобіль марки «Ауді», державний номер [NUMBER], який належить [PERSON] отримав механічні пошкодження, вартість виправлення яких складає 10780,03гривень, що підтверджується звітом № 11/003/09 про встановлення вартості матеріальної шкоди від 16.11.2009 року. Оскільки зазначена шкода особисто відповідачем не була відшкодована, [PERSON] звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, в порядку статті 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». МТСБУ задовольнило заяву потерпілого і виплатило йому відшкодування у розмірі 8 983,36 гривень, і крім того, зазнало витрат у сумі 200 гривень, пов'язаних зі збором документів по справі для встановлення розміру збитку. Оскільки листом від 20.05.2010 року МТСБУ запропонувало відповідачу добровільно відшкодувати понесені ними витрати, однак до цього часу ця претензія не задоволена, представник позивача вимушений звернутися з наступним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила суду, що дійсно з вини її довірителя [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль марки «Ауді», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] отримав механічні пошкодження. Представником відповідача не оспорюється, що позивачем перераховані потерпілому грошові кошти у сумі - 8983,36 гривень, однак не визнається звіт № 11/003/09 оцінщика [PERSON], згідно з яким сума матеріальної шкоди встановлена як - 10780,03 гривні. Представник відповідача вважає, що сума шкоди експертом завищена, тому що автомобіль потерпілого мав механічні пошкодження ще до дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 11.11.2009 року, однак експертом це враховано не було. Що стосується позовної вимоги, представника позивача про стягнення 200 гривень - грошей перерахованих ФОП [PERSON] за послуги аварійних комісарів, вона стороною відповідача не визнається, тому що вказана грошова сума виплачена 25 березня 2010 року, а позов пред'явлений 10.04.2013 року, тобто до цієї вимоги слід застосувати позовну давність за правилами статті 267 ЦК України. Що стосується стягнення судових витрат, представник відповідача вважає, що витрати на правову допомогу не включаються до судових витрат, а крім цього слід врахувати, що МТСБУ за надання юридичних послуг була перерахована грошова сума у розмірі - 750 гривень, а не 1500 гривень, тому позивач не обґрунтовано просить стягнути з її довірителя витрати пов'язані з наданням юридичної допомоги у сумі більшій, ніж сплачено фактично. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 11.11.2009 року о 18 годині 00 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем «ДЕУ», державний номерний знак [NUMBER], в м. Одесі на перехресті вулиць Гайдара - Ак. Філатова, не врахував дорожню обстановку, не витримавши безпечну дистанцію скоїв зіткнення з автомобілем «Ауді», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], в результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси, справа №3-9915/09 від 23 грудня 2009 року, накладено на [PERSON] адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень. З даної постанови також вбачається, що [PERSON] вину у скоєні правопорушення визнав. Відповідно до ст. 61 ЦПК України постанова по справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Пунктом 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що суд, розглядаючи позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Згідно звіту оцінювача, про визначення величини матеріального збитку, заподіяної [PERSON] - власнику автомобіля AUDI 80, реєстраційний номер [NUMBER], 1987 р.в., внаслідок пошкодження при ДТП, станом на 16 листопада 2009 року №11/003/09 складеного ФОП [PERSON] Л.І.17.11.2009 року, розмір матеріальної шкоди, завданої власнику автомобілю AUDI 80, 1987 р.в., реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок пошкодження при ДТП складає 10780,03 гривень. Вказаний звіт досліджувався в судовому засіданні з врахуванням заперечень представника відповідача про його незаконність. Суд не враховує пояснення представника відповідача в тієї частині що звіт оцінювача, про визначення величини матеріального збитку, внаслідок пошкодження при ДТП, станом на 16 листопада 2009 року №11/003/09 складеного ФОП [PERSON] Л.І.17.11.2009 року, яким розмір матеріальної шкоди, завданої власнику автомобілю AUDI 80, 1987 р.в., реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок пошкодження при ДТП визначений в сумі 10780,03 гривень, не може бути належним доказом по справі, тому що з дослідницької частини висновку, вбачається, що для проведення дослідження оцінщику був представлений автомобіль AUDI 80, 1987 р.в.,р/н 17757. Огляд автомобілю відбувався 16.11.2009 року в присутності представника власника автомобілю -[PERSON], другий учасник ДТП - [PERSON] не був присутній при огляді. Разом з тим в матеріалах справи містяться дані проте, що [PERSON] для огляду пошкодженого транспортного засобу запрошувався, про що свідчить телеграма, залучена до даного висновку. Оскільки відповідачем та його представником не представлено суду доказів, що вартість матеріальної шкоди, завданої даному автомобілю внаслідок ДПТ, інша ніж та, що вказана у висновку № 11/003/09, наданого представником позивача, а про призначення в суді авто-товарознавчої експертизи клопотання не заявлялися, суд приймає вказаний документ, як належний доказ, що підтверджує розмір завданої шкоди власнику автомобілю AUDI 80, 1987 р.в., реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок пошкодження при ДТП, яке мало місце 11.11.2009 року та сталося з вини відповідача [PERSON]. Відповідно наказу МТСБУ про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих №1030 від 20.04.2010 року, з якого вбачається, що фінансовому управлінню наказано сплатити на рахунок [PERSON] - 8983,36 гривні. На дату скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Ауді», державний номер [NUMBER], [PERSON], була застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №ВВ/8731616терміном дії з 02.12.2008 року до 01.12.2009 року). Власник пошкодженого автомобіля «Ауді», державний номер [NUMBER], [PERSON], з метою отримання страхового відшкодування, звернувся 05.03.2010 року до МТСБУ з відповідною заявою. Зазначена шкода, особисто винуватцем ДТП відповідачем [PERSON] не була відшкодована потерпілій особі. В момент скоєння ДТП відповідач [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Нормами ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У зв'язку з настанням події, передбаченої пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ 20.04.2010 року здійснило виплату належного [PERSON] страхового відшкодування на його розрахунковий рахунок в розмірі 8983,36 гривень, що підтверджується копією платіжного доручення №1766 від 20.04.2010 року. Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє, зокрема, транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В судовому засіданні також встановлено, що позивачем були понесені витрати у розмірі 200 гривень за послуги аварійних комісарів для встановлення розміру завданої шкоди, що підтверджується копією платіжного доручення №1298 від 25.03.2010 року. У поданій представником відповідача - [PERSON] заяві, міститься посилання на сплив позовної давності, отже зазначена заява є підтвердженням того, що представник відповідача - [PERSON] зробила заяву про застосування позовної давності до даної вимоги. Стороною позивача не заявлялося вимог стосовно визнання поважними причин пропущення позовної давності по даній позовній вимозі. За ст.267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно до ч.3 ст.267 ЦК України до винесення судом рішення відповідачем заявлено про застосування судом позовної давності щодо даної вимоги, тому на підставі ст. 267 ЦК України, суд вважає необхідним відмовити в частині позову про відшкодування витрат у сумі 200 гривень, пов'язаних зі збором документів по справі для встановлення розміру збитку, в зв'язку з пропуском позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 229,40 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №27466 від 25.02.2013 року, наявним в матеріалах справи, у зв'язкуз чим він підлягає стягненню з відповідача. Що стосується вимог позивача про відшкодування понесених ним витрат на оплату правової допомоги на суму 1500 гривень, то вони підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. 19.12.2012 року між МТСБУ та ТзОВ «ВМ» було складено контракт про надання правової допомоги № 80, за умовами якого ТзОВ «ВМ» зобов'язалось здійснити заходи для забезпечення стягнення заборгованості на користь МТСБУ у судовому порядку. Заходи ТзОВ «ВМ» по забезпеченню такого стягнення за умовами контракту включають підготовку, подачу цивільного позову та представництво МТСБУ в судах України. Згідно наявного в матеріалах справи платіжного доручення №735 від 12.02.2013 року, МТСБУ фактично сплатило на користь ТзОВ «ВМ» 750 гривень за надання правової допомоги. За правилами ч.1ст. 88 ЦПК України стороні, присуджується документально підтверджені судові витрати. Суд враховує, що МТСБУ фактично були сплачені 750 гривень, тому понесені позивачем витрати на оплату правової допомоги підлягають відшкодуванню у розмірі 750 гривень, тому що саме ця сума підтверджена документально. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Outcome: partial