Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Романченко О.М. звернувся до суду з позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківської області про скасування постанови про арешт предмета іпотеки. Позовна заява обґрунтована тим, що з 24.01.2019 року [PERSON] є іпотеко держателем квартири [ADDRESS] , на яку накладено арешт постановою Ленінського ВДВС ХМУЮ (правонаступником якого є відповідач по справі) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 38243725 від 03.09.2014 року (запис про обтяження № 6893059 від 04.09.2014 року). Позивач зазначає, що квартира перебувала в іпотеці у правопопередника позивача - Кредитної спілки «Західноєвропейська кредитна спілка» (запис про іпотеку № 1855522 від 26.07.2013 року). Позивач вважає, щ відповідно до положень закону України «Про іпотеку» має вищий пріоритет вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки., але реалізувати своє право звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб не має можливості через наявність зареєстрованого обтяження відповідача. Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 20.05.2019 року було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 14.06.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Відповідач вважає, що розгляд питання про скасування постанови державного виконавця повинно відбуватися в порядку, встановленому розділом 7 ЦПК України, а е в позовному провадженні. В судовому засідання представника позивача Грайворонський І.В. позовну заяву підтримав, просив задовольнити, з урахуванням поданих письмових пояснень. В судовому засідання представник відповідача Ступін В .В. у задоволенні позовної заяви просив відмовити, посилаючись на обставини, що викладені у відзиві та наголосив, що розгляд питання скасування акту індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень (постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) є компетенцією адміністративних судів. Представник відповідача в судовому засідання також пояснив, що скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно боржника, призведе до порушення прав стягувачів у виконавчому провадженні, адже боржник, крім іпотечної квартири, має також інше майно, яке зможе перереєструвати після скасування відповідної постанови, що призведе до неможливості виконати виконавчі документи шляхом звернення стягнення на нерухоме майно боржника. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення сторін, приходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного: постановою державного виконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 38243725 від 03.09.2014 року (запис про обтяження № 6893059 від 04.09.2014 року) накладено арешт на все майно в межах суми боргу, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, що належить боржнику - [PERSON] під час примусового виконання вимоги від 17.05.2013 № ф 423, що видана УПФУ в Ленінському районі міста Харкова про стягнення з [PERSON] на користь УПФУ в Ленінському р-ні м. Харкова заборгованості у розмірі 5766,45 грн. Вказаний виконавчий документ на сьогодні є невиконаним та перебуває на примусовому виконанні в Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківської області, за яким 21.06.2016 року повторно відкрито виконавче провадження № 49921866. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів». Позивач звернувся до суду з позовною вимогою про скасування постанови державного виконавця, на задоволенні якої наполягав в судовому засіданні. Постанова, яку просить скасувати позивач, прийнята державним виконавцем Ленінського ВДВС ХМУЮ, прийнята під час примусового виконання не судового рішення, а рішення іншого органу (УПФУ в Ленінському районі міста Харкова), тому оскарження такої постанови повинно відбуватися шляхом звернення до відповідного суду зі скаргою. Згідно ч. 2 ст. 74 закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Згідно ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХIV «Про виконавче провадження» (чинного на час прийняття державним виконавцем постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 60 зазначеного Закону). Особа звернулась з позовною заявою саме про скасування постанови державного виконавця, що є, на думку суду, неналежним способом захисту свої прав. З позовною заявою про зняття арешту з майна (виключення майна з-під арешту), яке є предметом іпотеки, що є належним способом захисту права іпотекодержателя в даному випадку, який не призводить до порушення прав інших осіб, позивач не звертався. Таким чином, суд вважає, що позовна заява задоволенні не підлягає оскільки подана до неналежного відповідача. Належними відповідачами повинні бути притягнуті ті на вимогу кого було накладено арешт. Зазначене кореспондується з правовою позицією визначеною в постанові Верховного Суду № 338/1118/16 від 16.05.2018 року згідно до якої виконавча служба повинна бути притягнута до участі в справі лише в якості 3-ї особи. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed