Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з уточненою позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 07 липня 2007 року Жовтневим районним судом м. Луганська було прийнято рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини доньки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. 11 вересня 2013 року позивач [PERSON] одружився з [PERSON], від даного шлюбу у позивача народилося двоє дітей, а саме: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Матеріальний стан позивача на даний час не дає йому можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом тому що змінився його сімейний стан. У звязку з чим, позивач просить суд зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], шляхом зміни способу присудження аліментів, встановлених рішенням Жовтневого районного суду м. Луганськ від 07 липня 2006 року з розміру ? частини його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на тверду (фіксовану) грошову суму в розмірі 1200,00 (одна тисяча двісті гривен) з відповідною індексацією щомісячно. 08 червня 2017 року ухвалою Троїцького районного суду Луганської області була передана на розгляд цивільна справа № 433/681/17 за підсудністю до Сватівського районного суду Луганської області. (т.1 а.с. 139) Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи визначено суддю Сватівського районного суду Луганської області Осіпенко Л.М. (т.1. а.с. 146) Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 14.06.2017 року цивільну справу було призначено до розгляду. (т.1. а.с. 147) 12.10.2017 року представник відповідача [PERSON] звернувся до Сватівського районного суду Луганської області з клопотанням про витребування доказів в порядку ст. 137 ЦПК України. (т.1 а.с. 199) 19 жовтня 2017 року ухвалою Сватівського районного суду Луганської області клопотання представника відповідача про витребування доказів було задоволено. (т.1 а.с. 225) Позивач [PERSON] звертався до суду із двома позовними вимогами, а саме: про зменшення розміру аліментів на утримання дитини та про надання розстрочення виконання рішення суду по виплаті заборгованості аліментів, яка утворилася за період з 01.09.2015 року по 02.2017 року. Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 14 березня 2018 року, відповідно до вимог ст. 188 ЦПК України, суд з власної ініціативи розєднав дві позовні вимоги, виділив в самостійне провадження вимогу [PERSON] про надання розстрочення виконання рішення суду по виплаті заборгованості аліментів, яка утворилася за період з 01.09.2015 року по 02.2017 року та спрямувавши заяву з доданими доказами в цій частині до Троїцького районного суду Луганської області. (т.2. а.с. 101) Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на те, що у позивача змінився матеріальний та сімейний стан, тому він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі раніше визначеному за рішенням суду, просив суд задовольнити позовної вимоги про зменшення розміру аліментів в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги, викладені у заяві, підтримав в повному обсязі, вважає, що дана заява відповідає нормам чинного законодавства та є всі підстави для її задоволення. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає, що позивач [PERSON] не надав суду доказів про те, що у нього змінився матеріальний стан у звязку з чим він не може сплачувати аліменти в раніше визначеному рішенням суду розмірі. Також позивач не надав суду доказів і того, що він є на даний час інвалідом ІІ групи загального захворювання та наявність у нього додаткових витрат на його лікування та на лікування двох малолітніх дітей від другого шлюбу. Крім того, вважає, що наявність малолітніх дітей не є підставою для зменшення розміру аліментів. Відповідач [PERSON] на даний час ніде не працює, єдине джерело існування для неї та її доньки це аліменти,які стягуються з позивача, тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши думку представників позивача [PERSON], [PERSON] та представника відповідача [PERSON], дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: 07 липня 2006 року Жовтневим районним судом м. Луганська було прийнято рішення про стягнення з [PERSON], який народився 22 листопада 1979 року в м. Київ, на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини дочки [PERSON], яка народилась 7 грудня 2002 року в розмірі ? частини його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 24 червня 2005 року. (т. 1 а. с. 5) 11.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, актовий запис № 1872, про що свідчить відмітка у паспорті [PERSON] (т.1 а.с.11) Від зазначеного шлюбу у позивача [PERSON] народилося двоє дітей, а саме: син [PERSON], [INFO] (т.1. а.с. 15) та син [PERSON], [INFO].(т. 1 а.с. 16) Згідно відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб платників податків станом на 10.11.2017 року, дохід позивача [PERSON] станом на перше півріччя 2017 року складає 91\~918,13 грн., утриманий податок 16\~545,28 грн. (т. 2 а. с. 4-7). Виходячи із вищезазначеного, дохід позивача з відрахуванням утриманого податку за перше півріччя 2017 року складає 75\~372,85 грн., тобто за один місяць заробітна плата позивача [PERSON] складає 12\~562 грн. Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Луганська від 07 липня 2006 року, аліменти на дитину [PERSON] стягуються у розмірі ? частина його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину, виходячи із заробітної плати [PERSON] це складає 3140,50 грн. щомісяця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У\~статті 180 СК України\~визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан\~здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки) Така правова позиція зазначена і у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» де вказано, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Під зміною сімейного стану слід розуміти зявлення у сімї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобовязані надавати утримання і які фактично знаходяться на їх утриманні. З огляду на вищезазначені положення законодавства, виходячи з характеру спору, з урахуванням всіх обставин справи, а також того, що відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності, згідно вимог ст. 12 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років станом з 01 січня по 30 червня 2018 року прожитковий мінімум складає 1860 грн., а також обовязку обох батьків утримувати свою дитину, враховуючи зміну сімейного стану позивача [PERSON], беручи до уваги той факт, що на його утриманні перебуває ще двоє малолітніх дітей, а тому дохід [PERSON] має розподілятися на нього і трьох утриманців, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково, а саме змінити спосіб та розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду у розмірі ? частини заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину, визначивши аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини доньки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. Крім того, посилання позивача на те, що він є інвалідом ІІ групи загального захворювання та йому потрібні додаткові кошти на лікування, суд до уваги не приймає, оскільки доказів в обґрунтування цієї обставини ним не надано. На підставі ст. 180,182,184,192 СК України,

Outcome: partial