Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Представник позивача 11 лютого 2016 року звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого посилався на те, що між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», найменування якого було змінено на ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] 29 травня 2008 року був укладений договір кредиту № 32.2-13/19-8, за умовами якого позивач надав, а відповідач прийняв грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у розмірі 54 900,00 грн. зі сплатою 8,88% річних та кінцевим терміном повернення заборгованості до 28 травня 2015 року. У звязку з неналежним виконанням зобовязань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за його використання за вказаним договором у [PERSON] утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 25 листопада 2015 року складає 14\~873,29 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача, а також покласти на відповідача судові витрати, понесені позивачем по даній цивільній справі (а. с. 4-6). Представник позивача надав суду заяву з проханням розглядати дану цивільну справу за його відсутності, у заяві вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а. с. 34). Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином за адресою його місця реєстрації, про причини не явки у судове засідання не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку. Приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідачів та в матеріалах справи достатньо доказів для ухвалення по справі заочного рішення, суд на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів за правилами постановлення заочного рішення. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, судом були встановлені наступні факти: Між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», найменування якого було змінено на ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] 29 травня 2008 року був укладений договір кредиту № 32.2-13/19-8, за умовами якого позивач надав, а відповідач прийняв грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у розмірі 54 900,00 грн. зі сплатою 8,88% річних та кінцевим терміном повернення заборгованості до 28 травня 2015 року (а. с. 9-11, 12, 13). Факт отримання [PERSON] грошових коштів на виконання вказаного кредитного договору підтверджується меморіальним ордером № авт/750762 від 29 травня 2008 року (а. с. 14). Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором кредиту № 32.2-13/19-8 від 29 травня 2008 року, наданим представником позивача, у відповідача станом на 25 листопада 2015 року утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 14\~873,28 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом у розмірі 7\~830,00 грн., суми заборгованості за відсотками у розмірі 383,81 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 3\~493,38 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 281,77 грн., інфляційних втрат за кредитом у розмірі 2\~645,86 грн., інфляційних втрат за відсотками у розмірі 238,46 грн. (а. с. 7-8). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладених між сторонами договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Пунктом 4.1 укладеного між сторонами договору визначено, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів в порядку визначеному п.п. 2.4 цього договору, термінів сплати комісій передбачених умовами цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п1.1 цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення. Оцінюючі всі докази досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду справи в їх сукупності, та приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] свої зобовязання за договором кредиту №32.2-13/19-8 від 29 травня 2008 року, укладеним між ним та позивачем, не виконав належним чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 25 листопада 2015 року у розмірі 14\~873,28 грн., частково задовольнивши таким чином позовні вимоги позивача в повному обсязі. Роблячи такий висновок суд виходить з того, що сума складових заборгованості за договором кредиту становить 14\~873,28 грн. (7830,00 грн. + 383,81 грн. + 3493,38 грн. + 281,77 грн. + 2645,86 грн. + 238,46 грн.), при цьому позивач просив суд стягнути заборгованість за даним договором у розмірі 14\~873,29 грн. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з даною позовною заявою у сумі 1218,00 грн. (а. с. 3). На підставі викладеного,

Outcome: approved