Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що наказом ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка № 607-34 від 22.10.2013 відповідача [PERSON] було зараховано до аспірантури факультету кібернетики університету на навчання з відривом від виробництва за державним замовленням за спеціальністю 01.05.01 «Теоретичні основи інформатики та кібернетики» з 01 листопада 2013р. 01.11.2013 між сторонами було укладено Угоду № 22 про підготовку аспіранта, який навчається в аспірантурі з відривом від виробництва за рахунок державного замовлення. Наказом ректора № 775-34 від 10.11.2015р. відповідача було відраховано з 31.10.2015р. зі складу аспірантів факультету кібернетики у зв`язку з невиконанням індивідуального плану роботи аспіранта без поважних причин. На підготовку [PERSON] в аспірантурі університетом були витрачені бюджетні кошти в розмірі 129 248,30 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, який не виконав взяті на себе зобов`язання як аспірант університету та судовий збір. В судовому засіданні представник позивача зменшив позовні вимоги, просив стягнути суму майнової шкоди в розмірі 82 509,66 грн., яка була з`ясована при проведенні додаткових розрахунків суми заборгованості відповідача. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що позивачем на власний розсуд включено до угоди № 22 від 01.11.2013р. зобов'язання аспіранта щодо відшкодування на користь позивача вартості навчання, що є порушенням законодавства. П. 22 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів та іншими нормативно-правовими актами передбачено обов`язок випускника відшкодувати витрати на навчання до державного бюджету, тому позивач безпідставно просить стягнути витрати на його користь, оскільки він не є замовником, а є виконавцем державного замовлення. Крім того, порядок визначення та відшкодування вартості навчання у разі відрахування аспіранта за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин на час розгляду справи не розроблений та не затверджений, що унеможливлює здійснення точного, об`єктивного та законного розрахунку витрат на утримання аспіранта. Вважає будь-які матеріальні претензії до випускника вищого навчального закладу, підготовка якого здійснювалась за державним замовленням, неправомірними, а тому в задоволенні позову просить відмовити. Суд, заслухавши сторін, вивчивши та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно витягу з наказу № 607-34 від 22.10.2013р. ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка [PERSON] зараховано до аспірантури Київського національного університету імені Тараса Шевченка з відривом від виробництва з 01 листопада 2013р. та призначено наукових керівників. 01.11.2013р. між Київським національним університетом імені Тараса Шевченка в особі проректора та [PERSON] була укладена угода про підготовку аспіранта, який навчається в аспірантурі з відривом від виробництва, за рахунок державного замовлення. Згідно витягу з протоколу № 3 засідання Вченої ради факультету кібернетики від 12.10.2015р. ухвалено відрахувати аспіранта ІІ року навчання з відривом від виробництва [PERSON] за невиконання індивідуального плану роботи аспіранта з 31.10.2015р. Наказом в.о. проректора з наукової роботи Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 10.11.2015р. за № 774-34 [PERSON] відраховано 31.10.2015р. зі складу аспірантів факультету кібернетики за невиконання індивідуального плану роботи аспіранта без поважних причин. Припинено виплату стипендії з 01.11.2015р. Постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 1999 року №309 затверджено «Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів», яке регламентує діяльність у галузі підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів і є обов'язковим для всіх вищих навчальних закладів та наукових установ України незалежно від їх підпорядкованості та форми власності. Відповідно до пункту 22 цього Положення: Аспірант або докторант може бути відрахований з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього Положення. Аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В обґрунтування вартості навчання позивачем надано до суду розрахунок оплати праці наукового керівника відповідача та довідку про доходи відповідача з нарахованою стипендією за період з листопада 2013р. по жовтень 2015р., однак це не є належними доказами, які б підтверджували розмір витрат на навчання та реально отриманої відповідачем стипендії саме у зазначеному позивачем розмірі. Позовна заява та додані до неї матеріали не містять належних та допустимих доказів стосовно оплати наукового керівника та навчальних витрат. Цивільно-процесуальних кодексом України саме на позивача покладається обов`язок доведення факту нарахування та отримання стипендії у конкретному розмірі та розміру інших витрат. Відповідно до ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, а тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed