Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Представник позивача адвокат Шамов О.А., в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , у якій просить суд визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,5886 га з кадастровим номером 7124982000:01:002:0429, розташованої за межами с. Вергуни Черкаського району Черкаської області, у порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] . Заявлені позовні\~вимоги обґрунтовано\~тим,\~що [INFO] у\~зв`язку зі\~смертю [PERSON] \~відкрилася спадщина,\~до складу\~якої увійшла\~земельна ділянка\~для ведення\~товарного сільськогосподарського\~виробництва площею\~1,5886\~га з\~кадастровим номером\~7124982000:01:002:0248,\~розташована за\~межами с.\~Вергуни Черкаського\~району Черкаської\~області.\~Спадкодавець [PERSON] \~був товаришем\~сім`ї позивача\~і в\~останні роки\~його життя\~сім`я [PERSON] \~допомагала покійному.\~При цьому,\~ [PERSON] \~не повідомляв\~про те,\~що склав\~заповіт \~на \~ім`я позивача.\~Про наявність\~вказаного документу\~ [PERSON] \~дізнався 02\~квітня 2019\~року під\~час ознайомлення\~матеріалами цивільної\~справи №\~707/2664/18.Заповіт складено\~на все\~майно спадкодавця.\~Водночас,\~спадкоємцем першої\~черги,\~яка у\~зв`язку з\~інвалідністю має\~право на\~обов`язкову частку\~у спадщині,\~є дочка\~спадкодавця \~відповідач у\~справі [PERSON] .У зв`язку\~з відсутністю\~оригіналу державного\~акта на\~земельну ділянку,\~відповідач у\~свій час\~отримала відмову\~нотаріуса і\~звернулася до\~суду з\~позовом про\~визнання права\~власності у\~порядку спадкування\~на Ѕ\~частину спірної\~земельної ділянки.\~ [PERSON] \~вона зазначила\~співвідповідачем,\~як спадкоємця\~за заповітом.\~Рішенням Черкаського\~районного суду\~Черкаської області\~від 17\~січня 2020\~року у\~справі №\~707/2664/18\~за [PERSON] \~визнано право\~власності на\~Ѕ частину\~вказаної вище\~земельної ділянки.\~Разом з\~тим,\~представник позивача\~зауважує,\~що з\~відомостей публічної\~кадастрової карти\~України та\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно вбачається,\~що спірна\~земельна ділянка\~площею 1,5886\~га спочатку\~мала кадастровий\~номер 7124982000:01:002:0248,\~який тепер\~відображається як\~архівний.\~Натомість,\~на даний\~час,\~ця ж\~земельна ділянка\~має кадастровий\~номер 7124982000:01:002:0429.\~На те,\~що це\~одна і\~та ж\~ділянка,\~на переконання\~представника позивача,\~вказує її\~розміщення на\~публічній кадастровій\~карті України.\~Також,\~дані обставини\~підтверджують відомості\~у відповідному\~розділі публічної\~кадастрової карти\~(зліва\~внизу).\~Крім того,\~в обґрунтування\~своєї позиції,\~представник позивача\~повідомляє,\~що відповідно\~до інформаційної\~ довідки\~ з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно №\~263272208\~від 25\~червня 2021\~року,\~право власності\~на Ѕ\~частину земельної\~ділянки з\~кадастровим номером\~7124982000:01:002:0429\~зареєстровано за\~відповідачем [PERSON] \~на підставі\~рішення Черкаського\~районного суду\~Черкаської області\~від 17\~січня 2020\~року у\~справі №\~707/2664/18.\~З огляду\~на вищевикладене,\~представник позивача\~стверджує,\~що об`єкт\~спадкування \~земельна ділянка\~площею 1,5886\~га \~залишився незмінним,\~при цьому\~змінився його\~кадастровий номер\~з 7124982000:01:002:0248\~на 7124982000:01:002:0429.\~У зв`язку\~з пропуском\~позивачем строку\~для прийняття\~спадщини з\~поважних причин,\~рішенням Соснівського\~районного суду\~м.\~Черкаси від\~30\~вересня 2019\~року даний\~ строк\~ [PERSON] \~було поновлено.\~У визначений\~судом строк\~позивач звернувся\~до Черкаської\~районної державної\~нотаріальної контори\~із заявою\~про прийняття\~спадщини,\~однак у\~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~йому було\~відмовлено у\~зв`язку з\~ відсутністю\~оригіналу правовстановлюючого\~документу на\~спірну земельну\~ділянку.За вказаних обставин позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 22 липня 2021 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 12 жовтня 2021 року, запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову /а.с. 31-33/. 12 жовтня 2021 року у зв`язку з неявкою учасників справи проведення підготовчого розгляду справи було відкладено до 10 листопада 2021 року. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 16 грудня 2021 року, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі /а.с. 85-86/. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Шамов О.А. подав до суду заяву про проведення розгляду справи за його відсутності та за відсутності його довірителя, у якій заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] ,будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, причини неявки суд не повідомила. Із заявами, клопотаннями, у тому числі про відкладення судового засідання, не зверталася. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористалася. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що \~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом частини 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідач, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилася у судове засідання та не подала відзив, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно з вимогами частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 6 статті 81 ЦПК України закріплено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що [INFO] помер [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 24 вересня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Черкаського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 43 /а.с. 6/. Згідно довідки,\~виданої виконавчим\~комітетом Вергунівської\~сільської ради\~Черкаського району\~ Черкаської\~ області,\~№ 2105\~від 10\~листопада 2017\~року,\~ [PERSON] ,\~1929\~року народження,\~на момент\~смерті був\~зареєстрований та\~проживав за\~адресою:\~ [ADDRESS] . Інших осіб не проживало та не було зареєстровано /а.с. 50/. Відповідач у справі [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 21 липня 2004 року, виданого повторно, а також даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18 червня 2009 року, відповідно до якого [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » /а.с. 55, 56/. Позивач у справі [PERSON] родичем [PERSON] не являється. Спадкодавець був товаришем сім`ї позивача і протягом останніх років його життя сім`я [PERSON] допомагала покійному. Після смерті [PERSON] відповідно до положень ст. 1220 Цивільного кодексу України, відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка, розташована на території Вергунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7124982000:01:002:0248, яка належала спадкодавцю на праві приватної власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 078503 від 27 серпня 2004 року /а.с. 9/. За життя, 18 березня 2008 року, [PERSON] склав заповіт, яким усе своє майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і на яке за законом він буде мати право, заповів [PERSON] , 1980 року народження /а.с. 7/. 21 травня 2019 року позивач звернувся до Черкаської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини /а.с. 68/. У відповідь на вказану заяву Черкаська районна державна нотаріальна контора надала лист № 1213/02-14 від 21 травня 2019 року, у якому зазначила, що позивачем пропущено визначений законом строк для прийняття спадщини, а тому останній являється таким, що не прийняв її, та для визначення додаткового строку для прийняття спадщини може звернутися до суду /а.с. 69-70/. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 вересня 2019 року, яке набрало законної сили 11 листопада 2019 року, [PERSON] визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] /а.с 10-12/. 17 грудня 2019 року [PERSON] повторно звернувся до Черкаської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини /а.с. 57/, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не зміг у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно /а.с. 66/. Згідно з відомостями, які надійшли на запит суду від Черкаської районної державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , заведено спадкову справу № 1001/2008. Із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися: 17 жовтня 2008 року [PERSON] ; [INFO] [PERSON] та [INFO] [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. У матеріалах спадкової справи наявна копія заповіту від імені [PERSON] , посвідченого Вергунівською сільською радою Черкаського району Черкаської області, № 179 від 18 березня 2008 року. Спадкоємицею, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, є дочка померлого [PERSON] , як непрацездатна за віком на день смерті батька /а.с. 47/. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17 січня 2020 року, яке набрало законної сили 18 лютого 2020 року, за [PERSON] , як особою з інвалідністю 3 групи, тобто як за повнолітньою непрацездатною донькою спадкодавця, визнано в порядку спадкування обов`язкової частки за законом право власності на Ѕ частину земельної ділянки, яка розташована на території Вергунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7124982000:01:002:0248, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 078503 від 27 серпня 2004 року, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] /а.с. 13-18/. Водночас, з відомостей публічної кадастрової карти України вбачається, що спірна земельна ділянка площею 1,5886 га спочатку мала кадастровий номер 7124982000:01:002:0248, який тепер відображається як архівний. Натомість, на даний час, ця ж земельна ділянка має кадастровий номер 7124982000:01:002:0429. На те, що це одна і та ж ділянка, вказує її розміщення на публічній кадастровій карті України. Також про це прямо зазначено у відповідному розділі публічної кадастрової карти /а.с. 21-24/. З листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 29-23-0.2-4196/2-21 від 05 липня 2021 року встановлено, що земельні ділянки площами 1,5886 га з кадастровими номерами 7124982000:01:002:0248 та 7124982000:01:002:0429 ідентичні, тобто, на місцевості це одна й та ж земельна ділянка /а.с. 43/. Крім того, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 263272208 від 25 червня 2021 року, право власності на Ѕ частину земельної ділянки з кадастровим номером 7124982000:01:002:0429 зареєстровано за відповідачем у справі [PERSON] на підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 січня 2020 року у справі № 707/2664/18 /а.с. 20/. Відтак, суд вважає доведеним, що об`єкт спадкування земельна ділянка площею 1,5886 га залишився незмінним, при цьому змінився його кадастровий номер з 7124982000:01:002:0248 на 7124982000:01:002:0429. За вказаних обставин позивач не може реалізувати свої спадкові права. Відповідно до частини першої статті 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. За змістом статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. В силу вимог статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частинами другої та третьої статті 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. За приписами статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Офіційне тлумачення положення частини першої статті 1241 щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині здійснено у рішенні Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року № 1-рп/2014. Так, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності. Розкриття змісту поняття „повнолітні непрацездатні діти, що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов`язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії „непрацездатні інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття „непрацездатний. Так, згідно з частиною четвертою статті 1 Закону України „Про прожитковий мінімум від 15 липня 1999 року № 966ХIV (далі Закон № 966), абзацом сімнадцятим частини першої статті 1 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058IV з наступними змінами (далі Закон № 1058) до непрацездатних належать, зокрема, особи, які визнані інвалідами в установленому законом порядку. Згідно з вимогами частин першої та другої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). В силу вимог частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Отже, судом установлено, що єдиним спадкоємцем [PERSON] за заповітом, який прийняв спадщину, є позивач у справі [PERSON] . При цьому, суд констатує, що право на обов`язкову частку, розмір якої становить половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом, у спадщині після смерті [PERSON] , незалежно від змісту заповіту, має його донька відповідач у справі [PERSON] , як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця. Як уже зазначалося, рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17 січня 2020 року, яке набрало законної сили 18 лютого 2020 року, за [PERSON] , як особою з інвалідністю 3 групи, тобто як за повнолітньою непрацездатною донькою спадкодавця, визнано у порядку спадкування обов`язкової частки за законом право власності на Ѕ частину земельної ділянки, яка розташована на території Вергунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7124982000:01:002:0248, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 078503 від 27 серпня 2004 року, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] /а.с. 13-18/. За вказаних обставин, позивач спадкує Ѕ частину спадкового майна. Разом з тим, оформити свої спадкові права на спірну земельну ділянку позивач не має змоги через відсутність правовстановлюючого документу на вищевказане спадкове майно, виданого на ім`я спадкодавця. При цьому, суд виходить з того, що відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку не є перешкодою для реалізації позивачем права на прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. За приписами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, тобто, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Відтак, визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим виникає цивільно-правовій спір. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки судом установлено, що позивач не в змозі отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказане спадкове майно, іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у нього немає, а тому суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Оцінюючи надані суду докази на підставі повного, всебічного, об`єктивного їх дослідження в судовому засіданні, беручи до уваги той факт, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку після смерті [PERSON] , зважаючи на відсутність заперечень з боку відповідача, суд дійшов висновку, що позивач має право успадкувати право власності на спірне спадкове майно як спадкоємець за заповітом, за винятком обов`язкової частки у спадщині. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на те, що позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, та на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 908 грн 00 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: approved