Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 65886,42 грн. матеріальної шкоди, 997,92грн. витрат на оплату експертних послуг, 20000 грн. моральної шкоди та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 20.04.2016 року в Стрийському районі на 637 км автодороги Київ-Чоп М-06 мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний позивачу автомобіль марки «Ford Focus», номер державної реєстрації [NUMBER]. Даний факт підтверджується постановою від 16.06.2016 року Косівського районного суду Івано-Франківської області по справі №347/931/16, відповідно до якої винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON], водія автомобіля марки «Renault Rangoo», номер державної реєстрації [NUMBER]. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля «Ford Focus», реєстраційний номер [NUMBER], визначений звітом №430/16, складеним ТзОВ Український експертний центр ДП «Експерт Сервіс Авто» міста Львова, складає 115886,42 грн. Від страхової компанії ПрАТ «СК «ПРОВІДНА», де відповідач застрахував свою цивільну відповідальність, позивач отримав 50000 грн. Ця сума є значно меншою, ніж розмір нанесеної йому матеріальної шкоди. Відповідно до ст.1194 ЦК України відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачеві 65886,42 грн. (115886,42грн. (вартість відновлювального ремонту) - 50000,00 грн. (страхова виплата)). Також відшкодуванню підлягають витрати на оплату експертних послуг, які склали 997,92грн. Після ДТП, скоєного відповідачем, позивач, його дружина та дочка зазнали сильних душевних страждань, оскільки до сих пір з жахом згадують, що через протиправні дії відповідача могла загинути малолітня дитина. Позивач разом з дружиною і малолітньою дочкою приїхав в Україну у відпустку до своєї мами, яку не бачив 6 років. Після скоєння відповідачем ДТП відпустка була незворотно зіпсована, так як увесь час, який він міг присвятити перебуванню з мамою, яка після недавньої смерті батька залишилась сама, він змушений був витрачати на подолання наслідків ДТП. Протягом усього часу після пошкодження автомобіля і неотримання відшкодування завданої шкоди в повному обсязі позивач не може вночі спокійно спати. Для покриття витрат, пов'язаних з ДТП, йому довелося урізати і до того часу суворий сімейний бюджет за рахунок обмеження витрат на дружину і малолітню дочку. Все це спричинило виникнення пригніченого стану в позивача, призвело до напруження у сімейних стосунках. Кожні вихідні позивач із сім'єю виїжджав з міста на дачу для відпочинку від тяжкого робочого тижня, після ДТП змога на їхній законний відпочинок і оздоровлення дочки позивача на свіжому повітрі зникла, оскільки добиратись до їхньої дачі на громадському транспорті, а ще й з малолітньою дитиною вкрай складно, а, точніше, майже неможливо. Крім того, після ДТП позивачу та його дружині довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності в пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що пов'язані з використанням транспортного засобу, позивачу довелося відкласти, а від деяких з них він взагалі змушений був відмовитись. Через втрату автомобіля, позивач не зміг виконувати деякі доручення керівництва, що були пов'язані з поїздкою на автомобілі, що спричинило зменшення заробітної плати. Розмір, заподіяної моральної шкоди, на його думку, має компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести позивачу і його родині, та витрати, пов'язані з відновленням їх психічного і емоційного стану. Розмір душевних страждань з урахуванням порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров'я, а також моральних страждань, пов'язаних з дорожньо-транспортною пригодою, оцінюється позивачем в 20000 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, на виклик суду не з'явився, про причину неявки не повідомив, тому суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Судом встановлено, що згідно з постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16.06.2016 року [PERSON] 20.04.2016 року близько 18 год. на 637 км автодороги Київ-Чоп М-06, рухаючись в сторону м. Стрия, порушив правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а саме: керуючи автомобілем марки «Renault Rangoo», номер державної реєстрації [NUMBER], не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Ford Focus», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження автомобілів, чим порушив п.п.12.1, 13.1 ПДР. Даною постановою [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. /а.с. 5/ Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вартість відновлювального ремонту без урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ складає 360696,14 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля «Ford Focus», реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП, приймається рівним дійсним (ринковій) вартості автомобіля на момент дослідження без врахування аварійних пошкоджень і становить 115886,42 грн. Ринкова вартість автомобіля «Ford Focus», реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], складає 115886,42 грн., що підтверджується звітом № 430/16 про оцінку автомобіля «Ford Focus», реєстраційний номер [NUMBER], складеним 31.05.2016 року ТзОВ Український експертний центр ДП «Експерт Сервіс Авто» в м. Львові /а.с. 6-32/. Згідно з повідомленням про виплату № 17-05/12206 від 06.10.2016 року ПрАТ «СК «Провідна», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON], виплатила позивачу страхову виплату за Договором страхування №АЕ/4314736/0902/15 від 07.07.2015 року в сумі 50000,00 грн. по дорожньо-транспортній події від 20.04.2016 року, під час якої пошкоджено автомобіль «Ford Focus», реєстраційний номер [NUMBER] /а.с. 57/. Відповідно до ст. 55 Конституції України та положень ст.ст. 3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами в розумінні ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Захист прав у порядку цивільного судочинства - це передбачені законом способи охорони цивільних, житлових, земельних, сімейних чи трудових прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування; збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Як зазначено у ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 1188 ЦК встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно із ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 26 жовтня 2016 року Верховний Суд України зробив правовий висновок в справі №6-954цс16, відповідно до якого потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. При розгляді справи №6-2808цс15 Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно із ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної безпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, судом встановлено, що постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16.06.2016 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в тому, що [PERSON] 20.04.2016 року близько 18 год. на 637 км автодороги Київ-Чоп М-06, рухаючись в сторону м. Стрия, порушив правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а саме: керуючи автомобілем марки «Renault Rangoo», номер державної реєстрації [NUMBER], не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Ford Focus», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження автомобілів, чим порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР. Дана постанова в силу ст. 61 ЦПК України має преюдиціальне значення з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до звіту ТзОВ Український експертний центр ДП «Експерт Сервіс Авто» в м. Львові від 31.05.2016 року вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу через пошкодження його автомобіля «Ford Focus», реєстраційний номер [NUMBER], у ДТП складає 360696,14 грн., вартість пошкодженого автомобіля на дату ДТП 115886,42 грн. Згідно з п. 8.2(3) розділу 3.5 даного звіту, оскільки вартість відновлювального ремонту (Свр=360696,14 грн.) перевищує дійсну (ринкову) вартість автомобіля (С=115886,42 грн.), відповідно проводити відновлювальні ремонтні роботи автомобіля економічно недоцільно, то вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових приймається рівним дійсним (ринковій) вартості автомобіля на момент дослідження без врахування аварійних пошкоджень і становить 115886,42 грн. /а.с. 8/. ПрАТ «СК «Провідна», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON], виплатила позивачу страхову виплату за Договором страхування №АЕ/4314736/0902/15 від 07.07.2015 року в сумі 50000,00 грн. Отже, [PERSON], вчинивши 20.04.2016 року ДТП, заподіяв [PERSON] матеріальну шкоду джерелом підвищеної небезпеки в розмірі 115886,42 грн., однак враховуючи те, що страхова компанія виплатила позивачу майнову шкоду в розмірі 50000,00 грн., а тому відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу матеріальну шкоду в розмірі 65886,42 грн. (115886,42-50000,00=65886,42). Згідно із ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З пояснень представника позивача судом встановлено, що після ДТП, скоєного відповідачем, позивач зазнав сильних душевних страждань, які полягали в усвідомленні того, що через протиправні дії відповідача могла загинути його малолітня дитина. Після скоєння відповідачем ДТП відпустка позивача була незворотно зіпсована, так як увесь час, який він міг присвятити перебуванню з мамою, яку приїхав провідати, змушений був витрачати на подолання наслідків ДТП. Для покриття витрат, пов'язаних з ДТП, йому прийшлось урізати сімейний бюджет за рахунок обмеження витрат на дружину і малолітню дочку. Все це спричинило виникнення у позивача пригніченого стану та призвело до напруження у сімейних стосунках. Кожні вихідні позивач із сім'єю виїжджав з міста на дачу для відпочинку, однак після ДТП втратив таку можливість, оскільки добиратись до їхньої дачі на громадському транспорті з малолітньою дитиною практично неможливо. Крім того, після ДТП позивачу та його дружині довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що пов'язані з використанням автотранспорту, позивачу довелося відкласти, а від деяких з них - взагалі відмовитись. Через втрату автомобіля позивач не зміг виконувати деякі доручення керівництва, пов'язані з його використанням, що спричинило зменшення заробітної плати. Таким чином, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості та з урахуванням стану здоров'я позивача, який втратив сон, перебуває в пригніченому стані, що призвело до напруження в сімейних стосунках, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, які полягають у неможливості організувати відпочинок і оздоровлення його сім'ї, зменшення заробітної плати через втрату автомобіля, оскільки позивач не зміг виконувати деякі доручення керівництва, що були пов'язані з його використанням, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 20000,00 грн., що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на корись позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 868,85 грн., витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 997,92 грн. та витрати за подання оголошення в газету в розмірі 430,00 грн., а всього 2296,77 грн.

Outcome: approved