Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

Представник позивача - адвокат Бурлай Д.В. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] 2400 доларів США основного боргу та 3% річних. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19.07.2018 року [PERSON] у присутності свідків позичив відповідачу 2000 доларів США, а 27.03.2017 року ще 400 доларів США, про що останній власноруч написав боргову розписку, гроші він зобов`язався повернути до 01.06.2018 року. Незважаючи на ту обставину, що строк повернення позики сплив, відповідач умов договору позики не виконав, повну суму позики позивачеві не повернув, звернення позивача, щодо повернення боргу - ігнорує. Оскільки у добровільному порядку відповідач повертати борг за договором позики не бажає, позивач, з посиланням на норми ст.ст. 625, 1046, 1047,1049 ЦК України, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь суму боргу. У відзиві відповідач заперечив проти задоволення позову, зазначив, що у 2017-2018 році виконував для позивача підрядні будівельні роботи. Вказані кошти не позичав, а брав їх в рахунок придбання матеріалів для позивача та за виконані для нього роботи. Саме авансові внески позивача оформлювали у виді надання розписок. Написаний борговий документ не передбачає повернення коштів. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав зазначених у позовній заяві і просять його задовольнити. Позивач повідомив суду, що дійсно приблизно у 2017 році у нього виконувалися будівельні роботи, проте хто саме їх виконував він не пам`ятає. Гроші відповідач у нього позичав, а не розрахувався за роботи чи матеріали. На підтвердження своїх слів просив допитати у судовому засіданні двох свідків [PERSON] і [PERSON] . В судовому засіданні відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві. Також просили допитати у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до наступного. Згідно боргового документу 19.07.2017 року [PERSON] взяв позику у розмірі 2000 доларів США у [PERSON] до 01.06.2018 року в присутності двох свідків [PERSON] і [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що був свідком передачі коштів у доларах та написання розписки [PERSON] . Точної суми не знає. Подія відбулася вдень близько 3-4 років тому. Крім позивача і відповідача були присутні він та [PERSON] . Розписку про отримання коштів підписував відповідач [PERSON] . У зв`язку з чим передавалися кошти [PERSON] не знає. Запропонував йому бути присутнім при цій події позивач [PERSON] . Чи виконував якусь роботу відповідач для позивача стверджувати не може. Також не знає чи виконував якусь роботу [PERSON] Бачив лише як вони спілкувалися. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що був присутній при передачі позивачем коштів відповідачу. Кошти не бачив, їх не рахував. Про суму знає з тексту розписки, яку бачив коли писали. Позивач запросив його, щоб він був присутній при передачі коштів. Коли відбувалася подія не пам`ятає. Претензій відповідач не висловлював, тиск під час написання розписки не здійснювався. Був свідком і при написанні розписки і при передачі коштів у доларах. Номінал купюр не пам`ятає. Був присутній два рази, який пройшов проміжок часу між цими подіями - не пам`ятає. Відповідача на подвір`ї позивача раніше не бачив. Запросили свідком саме його, так як в цей час працював на своєму городі. На які потреби передавалися кошти не знає. Також не знає чи виконувались якісь роботи відповідачем для позивача. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Статтею 1047 ЦК України передбачено обов`язкову письмову форму договору позики у випадку перевищення суми позики не менш як у десять разів встановленого законом розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. При цьому на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, що засвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до змісту ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримання виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. У ч. 1 ст. 76, ч. 1, 2 ст.77, ст.ст.79, 80, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що відповідач [PERSON] до теперішнього часу зобов`язання не виконав, грошові кошти позивачу не повернув, тому слід стягнути з нього на користь позивача 2000 доларів США. Обґрунтованість заявлених позовних вимог підтверджується і положеннями постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 18 грудня 2018 року ( справа №686/21857/16-ц ) за якими відсутність у розписці запису про зобов`язання повернути отримане ним у борг не є підставою для відмови в позові, оскільки, складаючи вказану розписку і підписуючи її, відповідач тим самим взяв на себе зобов`язання повернути кошти. Такий висновок випливає з реальності укладеного між сторонами договору та положень вищенаведеної статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника повернути позикодавцеві передану йому позику. Доводи відзиву про те, що розписка не підтверджує укладення договору позики за відсутністю зобов`язання про повернення грошових коштів, яка написана на підтвердження виконання апелянтом зобов`язання з повернення раніше позичених позивачем у неї коштів відповідно до положень ст. 545 ЦК України, з точки зору суду не спростовує, в силу викладеного, висновки з приводу заявлених вимог. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних від простроченої суми складають: 2000 доларів США х 3% річних х 990 (кількість днів користування коштами)/ 365 = 162,7 доларів США. Щодо стягнення суми коштів у доларах США, суд зазначає, що заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України (позиція Великої Палати ВС у Постанові від 23.10.2019 року у справі № 723/304/16-ц). Суд відмовляє у позові в частині стягненні з відповідача на користь позивача 400 доларів США, оскільки в тексті боргового документу не мається інформації про саме позику відповідачем у позивача ще 400 доларів США. Відсутні посилання на те, що це саме позика, умови її отримання і повернення. Наявність в кінці боргового документу тексту «+ 400 $ США», не є свідченням укладення, доповнення чи зміни умов договору позики між сторонами від 19.07.2017 року. Тим більше сам відповідач зазначає, що це сума за роботи і матеріали, які ним виконані і придбані для позивача. Суд також не приймає до уваги позицію відповідача про те, що він не позичав у відповідача 2000 доларів США, а брав їх в рахунок придбання у 2017-2018 роках матеріалів для позивача та за виконані для нього роботи. Цей факт так і не був підтверджений у судовому засіданні належними і допустимими доказами. Так, допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що із відповідачем [PERSON] працював у с.Біляївка приблизно у 2017-2018 роках на будівництві літньої кухні та альтанки для позивача [PERSON] .. Про виконання будівельних робіт та оплату праці домовлявся із відповідачем. Позивач іноді був присутній на об`єктах. Про кошти і написання розписки знає зі слів відповідача. Вважає, що кошти були взяті у позивача для оплати виконаної роботи, яка тривала близько чотирьох місяців. На той час відносини між відповідачем та позивачем були дружніми. Особисто не бачив, як позивач передавав кошти відповідачу. Допитаний свідок [PERSON] пояснив, що є рідним братом відповідача. Зазначив, що у 2017 році разом з відповідачем працювали у позивача [PERSON] , виконували будівельні роботи упродовж двох місяців. За виконану роботу розраховувався відповідач, а кошти начебто брав у позивача. Про розписки знає зі слів відповідача, але конкретної суми коштів не знає. Відповідач брав кошти декілька разів. Яку суму коштів отримав не пам`ятає. Допитаний свідок [PERSON] зазначив, що з 01.06.2017 р. по 15.11.2017 р. будували спортивний комплекс за місцем проживання позивача [PERSON] у [ADDRESS] . Будівельні роботи здійснював разом із свідком [PERSON] . Пояснив, що його брат [PERSON] брав кошти у позивача для закупівлі будівельних матеріалів та оплати праці працівників, а також писав відповідну розписку, яку свідок сам особисто не бачив. За виконану роботу розраховувався з ним відповідач [PERSON] , він же і закуповував будматеріали. Особисто позивач кошти працівникам не давав. Про зміст розписки, суму коштів та дату їх повернення нічого не знає. Про те, що кошти надавалися для закупівлі будівельних матеріалів та на оплату праці знає зі слів брата [PERSON] . Вважає, що кошти були отримані у гривнях. Отже, допитані у судовому засіданні свідки з боку відповідача не підтвердили отримання відповідачем коштів від позивача в рахунок придбання матеріалів та виконання робіт у виді написання ним розписок та не були свідками передачі коштів та написання боргового документу. Покази цих свідків ґрунтуються виключно на розмовах із самим відповідачем. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 6000 грн. в рахунок отримання правничої допомоги. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Частиною 2, 3 та 4 ст 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З урахуванням викладеного, суд вважає обґрунтованим розмір витрат на правову допомогу у розмірі 2000грн. Також у відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Outcome: partial