Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», 3-тя особа на стороні відповідача - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. У листопаді 2017 року на ім'я [PERSON] надійшла постанова державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бойченко Світлани Валеріївни про арешт майна у виконавчому провадженні ВП № 54945760 від 23.10.2017 року. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження ВП № 54945760. 13.12.2017 року, Позивач виявив, що вищевказане виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису від 12.07.2017 року, засвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Романом Олеговичем, зареєстрованим в реєстрі за №8167. На підставі зазначеного Виконавчого напису, приватний нотаріус Швець Р.О. пропонує стягнути заборгованість на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з [PERSON], не сплачену в строк за кредитним договором №б/н від 14.04.2008 року, який укладений між Банком і Позивачем. Сума, що підлягає стягненню, за вимогою Банку, складає 90614,68 гривень, за 3334 дні з 14.04.2008 року по 31.01.2017 року, з урахуванням: ?Заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6507,58 грн.; ?Заборгованість за відсотками у розмірі 79215,92 грн.; ?Заборгованість з комісії та пені у розмірі 100,00 грн.; ?Заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500.00 грн.; ?Заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 4291,18 грн. Оригінал виконавчого напису знаходиться в Деснянському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Оригінал розрахунку на підставі якого вчинявся виконавчий напис, (засвідчена виписка з особового рахунку) подавалась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Романа Олеговича та подавалась до матеріалів виконавчого провадження. Позивач заборгованість не визнає в повному обсязі, оскільки такої не існує та дії Банку щодо її стягнення є незаконними. Позивач зазначає, що Банк неодноразово подавав позовні заяви про стягнення заборгованості. Однак вказані позови були залишені без розгляду, а саме: 12.12.2011 року Деснянський районний суд міста Києва своєю ухвалою по справі №2-5056 позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. № б/н від 09.04.2008 року - залишив без розгляду позов, оскільки Банк як Позивач, належним чином повідомлений, повторно не з'явився у судове засідання. 06.11.2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 09.04.2008 року в розмірі 27912 грн. 68 коп. та судових витрат. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.04.2008 року в сумі 17.593 грн. 41 коп., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 229 грн.40 коп., всього - 17.822 грн. 81 коп. В подальшому, за заявою відповідача [PERSON] від 17.06.2014 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.08.2014 року було скасовано заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2013 року та призначено справу до розгляду на 19.09.2014 року. 17.10.2014 року Деснянський районний суд м. Києва в складі судді Смирнової Є.П. виніс ухвалу по справі № 754/19322/13-ц, якою позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, № б/н від 09.04.2008 року - залишив без розгляду у зв'язку з повторною неявкою представників Банку. Таким чином, з урахуванням викладеного вище, ПАТ КБ «Приватбанк» декілька разів безпідставно бажав стягнути з [PERSON] неіснуючу заборгованість, представники Банку подавали до суду необґрунтовані позови, які потім не підтримують у зв'язку з відсутністю підстав для стягнення та, зважаючи на рішення судів. Позивач вважав питання з його неіснуючою заборгованістю вирішеним. Звертаю увагу суду, що подання позовних заяв, які залишені без розгляду, не переривають позовну давність. Однак, не стягнувши з Позивача кошти в судовому порядку Банк вчинив виконавчий напис до Заяви, яка підписана представниками сторін, однак у якій відсутня відмітка про отримання картки та підпис клієнта в графі про його отримання. Позивач зазначає, що підписав заяву 0806120400056720538 від 14.04.2008 року, однак не отримував картки на підтвердження чого відсутній підпис клієнта в графі відмітки про отримання такої картки. Також, під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ВП № 54945760 і співставлення виписки з рахунку діючої картки Позивач виявив, що з його рахунку [NUMBER] (угода №SAMDNWFC00015098044 від 20.02.2015 р.) Банком здійснено автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по карті 88**39, було здійснено автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по карті [NUMBER]; було здійснено автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по карті 41**32; було здійснено автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по орті 88**87 - на загальну суму 6671,15 грн. Списання коштів Банком без погодження з Позивачем теж не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності та не є визнанням [PERSON]. [PERSON] не отримував у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитних карток, за якими з його карткового рахунку [NUMBER] здійснюється безпідставне автоматичне списання грошей для погашення неіснуючої простроченої заборгованості у загальній сумі 6671,15 грн. На заяву Позивача від 26.12.2017 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Романа Олеговича на початку 2018 року ним отримано копії документів на вимогу Позивача, а це копія виконавчого напису, копія заяви банку від 29.06.2017 року, копія заяви (яку банк називає кредитним договором) від 14.04.2008 року та вимога про усунення порушень. Позивач, зазначає, що відповідно до заяви Банку від 29.06.2017 року, яка надавалась нотаріусу (без проставлення дати в копії, яка надана нотаріусом) додано тільки докази відправлення вказаної вимоги про усунення порушень без доказів її отримання (яку Позивач не отримував), у зв'язку з чим останній був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим та оспорити вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», що також підтверджує, що сума, пред'явлена до стягнення, не була безспірною. Банком не надано первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса також з цих причин були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості Позивача перед Відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Таким чином, нотаріусом не перевірено безспірність заборгованості, у Позивача відсутня заборгованість перед Відповідачем та дії Банку та дії щодо її стягнення є незаконними, як і незаконними є дії щодо списання з Позивача коштів на погашення заборгованості. Як вбачається з вище викладеного, заборгованості Позивача перед Відповідачем не є безспірною та її не існує, між тим навіть у випадку її існування заявлена Банком заборгованість була за строк більш ніж З (три) роки, про що зазначено у виконавчому написі (як 3334 дні з 14.04.2008 року по 31.01.2017 року - тобто близько за 9 років). Окрім того, як вбачається з наданих нотаріусу Банком документів не вбачається надання доказів отримання вимоги про усунення порушень. Можливість поновлення нотаріусом строку на пред'явлення стягувачем грошової вимоги до боржника не передбачено ні Законом України «Про нотаріат», ні Порядом вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Нотаріус вчинив виконавчий напис з порушенням статті 88 Закону України «Про нотаріат», а саме: не враховано факту відсутності будь якої заборгованості, не враховано вимог закону щодо позовної давності та те, що право на стягнення заборгованості виникло у відповідача, як зазначає сам відповідач, виникло 14.04.2008 року, окрім того, в частині вимог про стягнення пені та штрафу застосовується позовна давність в 1 рік, чого нотаріусом теж не враховано. Як вбачається з обставин справи, Відповідач, звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису не підтвердивши ані факту наявності заборгованості, як і її безспірності, отримання боржником відповідної вимоги та звернення поза межами встановленого законом трирічного строку з дня виникнення права вимоги. З огляду на викладене, виконавчий напис, вчинений від 12.07.2017 року, засвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швеиь Романом Олеговичем, зареєстрованим в реєстрі за №8167 не можна визнати таким, що вчинений із дотриманням вимог закону та він підлягає визнанню судом таким, що не підлягає виконанню. Кошти Позивача, списані з його рахунку [NUMBER]. Було здійснено автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по карті [NUMBER],13 грн.; 769,27 грн.; 05.04.17 автоматичне списання 11,55 грн.: 19.12.16 автоматичне списання 50,00 грн.; було здійснено автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по карті [NUMBER]: 500,00 грн.; 1 203,75 грн.; 17.11.2016 автоматичне списання 50,00 грн.; було здійснено автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по карті [NUMBER] автоматичне списання 2 488,45 грн.; 10.04.2017 автоматичне списання 100,00 грн.; 21.04.2017 автоматичне списання 600,00 грн.; 04.05.2017 автоматичне списання 100,00 грн.; було здійснено автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по карті [NUMBER] 14.08.2017 автоматичне списання 100,00 грн.; 13.10.2017 автоматичне списання 325,00 грн. Таким чином, списані кошти у загальній сумі 6671,15 грн. На підставі викладеного просить суд, визнати виконавчий напис нотаріуса, вчинений 12.07.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Романом Олеговичем, зареєстрованим в реєстрі за №8167 про стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 90614,68 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», таким, що не підлягає виконанню повністю; стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] кошти в сумі 6671,15 грн.; витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, як справа незначної складності, враховуючи, що ціна позову в цій справі не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26.06.2018 року відкрито провадження в справі. Розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.34). Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, не заперечував щодо заочного порядку розгляду справи. Відповідач не з'явився в судове засідання. У відповідності до ст. 128 ЦПК України про розгляд справи повідомлений належним чином. Поштова кореспонденція, надіслана відповідачу в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - «за закінченням встановленого строку зберігання». Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачем подано не було. Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович не з'явився в судове засідання. У відповідності до ст. 128 ЦПК України про розгляд справи повідомлений належним чином. Подано заяву про можливість розгляду справи у його відсутності (а.а.39). Враховуючи те, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, суд, у відповідності до ст. 280 ч.1 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі ст. ст. 280 284 ЦПК України, з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 12.07.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, вчинено виконавчий напис (реєстраційний № 8167) щодо стягнення з позивача грошових коштів за кредитним договором №б/н від 14.04.2008 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] (а.с.25). Строк, за який проводиться стягнення - 3334 днів, а саме з 14.04.2008 року по 31.01.2017 року. Сума, що підлягає стягненню, складає - 90614,68 грн., з урахуванням: ?заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 6507,58 грн.; ?заборгованість за відсотками у розмірі - 79215,92 грн.; ?заборгованість з комісії та пені у розмірі - 100,00 грн.; ?заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі - 500 грн.; ?заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі - 4291,18 грн. За заявою відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» Деснянським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ\~Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження ВП №54945760 по виконанню згаданого вище виконавчого напису. Крім того, головним державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бойченко С.В. винесено постанову від 23.10.2017 року про арешт майна боржника [PERSON], у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 92414,68 грн. (а.с.11). Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Главою 14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Відповідно до п.2 Переліку документів для одержання виконавчого напису, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису за кредитним договором додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до пп.3.2. та пп.3.5. п. 3 глави 16 розділу II Інструкції безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Отже, основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред'явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Розрахунок боргу, здійснений банком щодо наявності грошового зобов'язання позивача по кредиту, процентах, річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису керувався тільки розрахунком заборгованості, підготовленим працівниками банку, що не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Отже, необхідно встановити, чи банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-158цс15 від 20 травня 2015 року. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувана (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку), стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Слід зазначити, що представником відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» під час здійснення нипису, було додано письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором, однак в матеріалах справи відсутні будь-які відомості на підтвердження того, що вказаний лист з вимогою про усунення порушень за кредитним договором [PERSON] отримував,у зв'язку з чим останній був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред'явленої до стягнення. Таким чином, [PERSON] не отримував вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Також нотаріус не з'ясував, чи не пропущено банком строк позовної давності, не встановив коли було здійснено останню оплату по кредиту. Відповідно до ст. 257 ЦПК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За договором, яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст . 257 ЦК України ) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст . 261 ЦК України ). Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіку погашення) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Отже, з виконавчого напису вбачається спір про право, оскільки строк, за який видається виконавчий напис, суттєво перевищує строк позовної давності, а сума кредитної заборгованості утворилася поза межами строку позовної давності. У даному випадку не можна говорити про безспірність стягнення на користь ПАТ КБ «Приватбанк» із позивача грошової суми, адже наведена у виконавчому написі нотаріуса грошова сума кредитної заборгованості утворилася по за межами строку позовної давності. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат». З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису та чи не минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги. Дані обставини підтверджують те, що заборгованість не можна вважати безспірною. Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з'ясовано, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, чи не минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги. Крім цього, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання вимоги про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку. Згідно роз'яснень , викладених у п.6 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні» справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Інакше кажучи, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Рішення у таких справах фактично жодним чином не впливають на нотаріусів. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню слід задовольнити. В частині стягнення 6671,15 грн. відмовити, виходячи з положень ст.81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial