Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою, якою просять суд ухвалити рішення, яким визначити [PERSON], [INFO], додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її батька - [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликаються на те, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, до якої входить ? житлового будинку в с. Лівчиці Жидачівського району Львівської області. На випадок своєї смерті, померлий не розпорядився вказаним майном, тому спадкування відбувалось за законом. Позивачка, як дочка померлого, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька не зверталась, оскільки проживала окремо та не заперечувала проти видачі вказаного свідоцтва на користь її матері та відповідно дружини померлого - [PERSON]. Проте, остання померла [INFO]. Після її смерті позивачка звернулась до нотаріуса та встановила, що належну її батьку частку житлового будинку в с. Лівчиці мати не прийняла. Така по день звернення до суду залишається не прийнятою. Відтак, позивачка як єдиний спадкоємець за законом першої черги, звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті батька - [PERSON], проте отримала відмову у видачі такого, у зв'язку з тим, що пропустила піврічний термін передбачений цивільним законодавством для подання заяви. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Представник позавача - адвокат [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його з довірителькою відсутності, позовні вимоги підтримують, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просять їх задовольнити. Представник відповідача Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області - Оліяр І.І. подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності їх представника, оскільки вони не заперечують проти задоволення позовних вимог. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO], у віці 63 років, в с. Лівчиці Жидачівського району Львівської області, помер [PERSON], про що 23 березня 1994 року зроблено відповідний запис №28 та Жидачівською міською радою, від 23 березня 1994 року, видано свідоцтво про смерть [NUMBER] /а.с. 8/. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Спадщина відкрилася в цей же день, [INFO], у відповідності до вимог статті 525 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин). Судом встановлено, що спадщина померлого складається із ? житлового будинку в с. Лівчиці Жидачівського району Львівської області, що належала померлому на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 14 березня 1989 року /а.с. 10/. Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складав, що стверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Гніздичівскої селищної ради Жидачівського району Львівської області від 06 грудня 2017 року за вих. №555 /а.с. 11/. Також дослідженим в судовому засіданні копіями свідоцтва про народження [NUMBER] від 29 липня 2000 року, встановлено, що батьками позивачки по справі - [PERSON] зазначено: [PERSON] - батька, [PERSON] - мати. Відтак, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], були [PERSON](дочка) та [PERSON] (дружина) /а.с. 6/. Дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи встановлено, що [PERSON] після смерті батька із заявою про прийняття спадщини одразу не зверталась, оскільки не заперечувала проти визнання вказаного права за своєю матір'ю. Проте, коли остання померла [INFO], то [PERSON] встановила, що належну її батьку частку житлового будинку в с. Лівчиці мати не прийняла. Така по день звернення до суду залишається не прийнятою. Вказаний факт додатково підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №50076912 від 29 листопада 2017 року /а.с. 7/. Також в судовому засіданні встановлено, що позивач на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем. Так, із долученої довідки №555 виданої виконавчим комітетом Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 06 грудня 2017 року, вбачається, що спадкодавець був постійно зареєстрована та проживала до дня своєї смерті за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємець за законом же проживала(на час відкриття спадщини) за адресою: [ADDRESS], що підтверджується долученими нею паспортними даними /а.с. 4,5,11/. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу [PERSON] №68/01-14 від 06 грудня 2017 року, встановлено факт звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що вона пропустила піврічний термін, передбачений цивільним законодавством для подання заяви. Шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця сплив [INFO] /а.с. 12/. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 4 листопада 2015 року № 6-1486цс15, від 26 вересня 2012 року № 6-497цс17. Так, вищенаведеними обставинами встановлено, що [PERSON], який помер [INFO], на випадок своєї смерті не розпорядився належним майном. Позивач по справі є єдиним спадкоємцем за законом першої черги, яка до дня смерті та на день смерті із батьком не проживала. Проте, остання в силу територіальної віддаленості між місцем відкриття спадщини та її проживанням, незнання про наявність вказаного неприйнятого спадкового майна - пропустила законодавчо визначений строк для прийняття спадщини, але від неї не відмовлялась та бажає прийняти. Проте, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини, отримала відмову, з причин пропуску піврічного строку. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що причини пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними, пов'язаними з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення цих дій. Таким чином, враховуючи відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину з причин пропуску піврічного строку, яка позбавляє позивача можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, суд приходить до висновку, що [PERSON] слід визначити додатковий строк, тривалістю три місяці, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], оскільки такий нею пропущений з поважних причин.

Outcome: approved