Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] в інтересах позивача звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2015 року, належить на праві приватної власності квартира №20, яка знаходиться за адресою: просп.Комуністичний, 7 у м.Кіровограді. За цією ж адресою зареєстрована, але не фактично проживає понад 12 років відповідач [PERSON] Крім того, відповідач не є членом сімї позивача, правових підстав на користування належним позивачу майном відповідач не має, реєстрація відповідача за вказаною вище адресою порушує права позивача як власника квартири, зокрема, у здійсненні прав користування та розпорядження майном. З огляду на зазначене та з посиланням на ст. ст. 317, 321, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», представник позивача в інтересах позивача просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №20 по просп. Комуністичному, 7 у м. Кіровограді. Представник позивача в судове засідання не зявилася, повідомлена належним чином, надала заяву від 08.04.2016 року за вх. № 10199 про розгляд справи без її участі, позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, судом повідомлялася про дату, час та місце судового розгляду справи шляхом направлення судової повістки про виклик на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання відсутні. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у справі доказами та в порядку ч. 1 ст. 225 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, про що в адресованій на адресу суду заяві представник позивача не заперечувала. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №709, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира № 20, розташована за адресою: м. Кіровоград, просп. Комуністичний, будинок №7. Судом також встановлено, що відповідно до довідки, виданої КП «ЖЕО №2 Кіровоградської міської ради» від 16.11.2015 року №5417 [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]. Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 03.03.2016 року місце проживання [PERSON], [INFO], з 05.07.2006 року зареєстровано за адресою: [INFO]. Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В свою чергу, ст.47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство ( ч.2 ст.64 ЖК України). Таким чином, ч. 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. З огляду на зазначене, судом відзначається, що відповідач [PERSON] не належить до членів сім'ї нового власника квартири позивача [PERSON] в розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК України, у зв'язку з чим з моменту припинення права власності на зазначену квартиру попереднього власника, враховуючи відсутність встановленого житлового сервітуту на користування зазначеним майном з новим власником квартири, відповідач [PERSON] втратила право користування зазначеним майном. З огляду на викладене вище, судом відзначається, що позивач [PERSON] як власник квартири №20, що знаходиться в будинку №7 по просп.Комуністичному у м.Кіровограді має право вимагати усунення перешкод у користуванні власністю, у тому числі, шляхом звернення до суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеною квартирою. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника, інших осіб, які з дозволу попереднього власника набули права користування житлом у випадку зміни власника майна. Таким чином, встановивши під час судового розгляду справи, що з припиненням права власності попереднього власника на спірну квартиру, відповідач [PERSON] також втратила право користування квартирою, новим власником квартири з 04.08.2015 року є позивач [PERSON] і відповідач не належить до членів її сім'ї, а так само, не набула самостійного права на користування квартирою з інших правових підстав, суд дійшов до висновку про обгрунтованість та доведеність позивачем позовних вимог про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №20 в будинку №7 по просп.Комуністичному у м.Кіровограді та їх задоволення. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі залишити по фактично понесеним позивачем. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.ст.15, 16, 321, 391 ЦК України, ст.150 ЖК України,

Outcome: approved