Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся в суд з позовом в інтересах [PERSON] до Юстинівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області, [PERSON]; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: відділ Держгеокадастру у Підгаєцькому районі Тернопільської області про визнання недійсним, скасування державного акта на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на спадкове майно, вказуючи, що після смерті його рідної сестри [PERSON], залишилось спадкове майно, у вигляді земельної ділянки площею 2,27 га., що розташована на території Юстинівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області, яка на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №001223 від 04 вересня 2006 року, належала останній. В судове засідання позивач та його представник не зявились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Крім цього, підтримання представником позивача позову та прохання про розгляд справи у його відсутності викладено у адресованій суду письмовій заяві, яка приєднана до матеріалів справи, що не суперечить вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. Відповідач [PERSON] та представник відповідача Юстинівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Крім цього, визнання ними позову та прохання про розгляд справи у їх відсутності, викладено у адресованих суду письмових заявах, які долучені до матеріалів справи, що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - відділу Держгеокадастру у Підгаєцькому районі Тернопільської області в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи №605/259/16-ц, прийшов до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності із ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В силу ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Положенням ч.ч.1, 3 ст.1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У відповідності із ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Частиною 1 ст.155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч.9 ст.24 Закону України Про земельний кадастр передбачено, що при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер. У відповідності із ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Судом встановлено, що 27 грудня 2005 року після смерті [PERSON], яка померла 03 листопада 2004 року на імя її сестри [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з права на земельну частку (пай) розміром 2,61 в умовних кадастрових гектарах, яке належало померлій [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ТР №0141873 виданого Підгаєцькою РДА 08 липня 1997 року. Під час проведеного жеребкування земельних ділянок, що передавалися громадянам-власникам земельних часток (паїв), [PERSON] отримала ділянку під номером 151 площею 2,58 га. На підставі розпорядження голови Підгаєцької РДА від 25 квітня 2006 року №186 [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №001223 від 04 вересня 2006 року на зворотній стороні якого Підгаєцьким районним відділом Тернопільської регіональної філії ДП Центр ДЗК помилково надруковано земельну ділянку під №90 згідно схеми паювання площею 2,27 га. на яку вже було видано державний акт від 17 березня 2005 року серії ЯА №192680, замість ділянки під номером 151 площею 2,58 га. Встановлено, що в Державному земельному кадастрі під кадастровим номером 6124888600010010152 міститься проектна земельна ділянка площею 2,5822 га. у відомостях про яку зазначено власника [PERSON] з паспортом серії МС №480999 та реєстраційни номером облікової картки платника податків [NUMBER]. Дана земельна ділянка не зареєстрована в Державному земельному кадастрі і відповідає номеру 151 земельної ділянки площею 2,58 га. згідно схеми паювання земельних часток паїв колишньої селянської спілки Юстинівська на території Юстинівської сільської ради. Як вбачається із письмового пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в додатку до акта на право колективної власності на землю, виданому селянській спілці Юстинівська під номером 192 міститься прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] 09 травня 1987 року одружився із [PERSON], у звязку з чим остання змінила прізвище із дошлюбного на прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ИД №419154 від 09 травня 1987 року, виданого Новосілківською сільською радою Бережанського (на даний час Підгаєцького) району Тернопільської області. Незважаючи на те, що спадкодавець змінила прізвище із дошлюбного на прізвище чоловіка [PERSON], при видачі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №001223 від 04 вересня 2006 року, в даному документі помилково було вказано її дошлюбне прізвище. Той факт, що на момент видачі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №001223 від 04 вересня 2006 року, прізвище спадкодавця було [PERSON], а не [PERSON] чи [PERSON], підтверджується вказаним свідоцтвом про укладення шлюбу, а також рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 13 січня 2017 року, яке не оскаржувалось та набрало законної сили. Із довідки виданої виконкомом Юстинівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області за № 236 від 11 листопада 2016 року, вбачається, що на території Юстинівської сільської ради, інших осіб з прізвищем [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], чи [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], окрім [PERSON], яка померла 11 липня 2015 року, не було і немає, що теж підтверджує той факт, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №001223 від 04 вересня 2006 року, виданий на імя [PERSON], належав рідній сестрі позивача [PERSON] та дружині відповідача [PERSON] [PERSON]. Із копій свідоцтва про укладення шлюбу від 09 травня 1987 року та паспорта виданого Підгаєцьким РВ УМВС України в Тернопільській області від 04 грудня 2009 року на імя [PERSON], вбачається, що остання народилась 03 червня 1947 року, а з копії свідоцтва про смерть від 13 липня 2015 року серії І-ИД №190517, видно, що [PERSON] померла 11 липня 2015 року у віці 68 років, що є підтвердженням того, що державний акт на право власності на земельну ділянку ЯГ №001223 від 04 вересня 2006 року, було видано на дошлюбне прізвище спадкодавця, а не на її прізвище після укладення шлюбу [PERSON]. [PERSON] 17 квітня 2015 року було складено заповіт, посвідчений секретарем Юстинівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області [PERSON], яким вона вищевказане майно заповіла позивачу [PERSON], а все інше належне їй майно відповідачу [PERSON] [PERSON] 11 липня 2015 року померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №190517 від 13 липня 2015 року, виданим виконавчим комітетом Юстинівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області. Позивач звертався в нотаріальну контору із питанням видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте йому в цьому було відмовлено, у звязку із невідповідністю у правовстановлюючих документах та було запропоновано звернутись із відповідним позовом до суду, що вбачається із відмови в.о. державного нотаріуса Підгаєцької державної нотаріальної контори від 14 квітня 2016 року за №336/01-16. Позивач [PERSON], а також відповідач [PERSON] прийняли спадщину після смерті відповідно рідної сестри та дружини - [PERSON], що також підтверджується довідкою виданою виконкомом Юстинівської сільської ради за №286 від 21 грудня 2015 року та інформацією в.о. державного нотаріуса Підгаєцької державної нотаріальної контори за вих.№468/01-16 від 20 травня 2016 року. Виходячи із положень ч.1 ст.1241 ЦК України відповідач [PERSON], [INFO], який на даний час є непрацездатним, вдівцем, незалежно від змісту заповіту має право на половину частки у спадковому майні, що залишилось після смерті його дружини [PERSON], яка належало б йому у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). За наведених вище обставин, суд прийшов до висновку, що позов представника позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] підлягає до часткового задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: partial