Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Представник відповідача - в.о. директора ДП «РМТП» Володін Д.М. позовні вимоги (уточнені) про стягнення середньої заробітку за час затримки розрахунку визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив про розгляд справи без його участі. Позивач в ході підготовчого судового засідання уточнив свої позовні вимоги, а саме підтвердивши суму стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку - 6 566,14 грн. (за підрахунком, наданим представником відповідача), на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу у його відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В ході розгляду справи були досліджені наступні докази: листи Ренійського районного ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 06.04.2020 р.; копії постанов про закінчення виконавчого провадження Ренійського районного ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 06.04.2020 р.; довідка-розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку станом на 12.02.2020 р.; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 12.02.2020 р.; довідка-розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 13.02.2020 р. по 06.04.2020 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач працював у Державному підприємстві «Ренійський морський торговельний порт» на посаді старшого електрика - моториста 1 класу. Звільнився з роботи 02.12.2019 р. за власним бажанням. За період роботи позивача у ДП «РМТП» заробітна плата виплачувалась нерегулярно, у зв`язку із чим станом на 02.12.2019 р. у відповідача перед позивачем склалася заборгованість по заробітній платі за період з квітня 2019 р. по листопад 2019 р. включно в розмірі 53 584,91 грн. Тому, позивач звернувся до суду із позовом до ДП «Ренійський морський торговельний порт» про стягнення належних працівнику сум (заробітної плати) та середньої заробітної плати за час затримки виплати. На підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 12.02.2020 р. за № 510/2412/19 р., було стягнуто з відповідача суму заборгованості з заробітної плати за період з квітня 2019 року по грудень 2019 року (включно) - в розмірі 48 257 грн. 58 коп. з відрахуванням усіх належних платежів та податків та суму середнього заробітку за час затримки розрахунку станом на 11.02.2020 р. - в розмірі 9 484 грн. 43 грн. та відповідно видано виконавчі листи. Однак, фактично із позивачем було проведено повний розрахунок лише 06.04.2020 р., про свідчать постанови про закінчення виконавчого провадження Ренійського районного ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 06.04.2020 р. Таким чином, перед позивачем створилась заборгованість по виплаті середнього заробітку час затримки розрахунку за період з 12.02.2020 р. по 06.04.2020 р. у сумі 6 566 грн. 14 коп., що підтверджується довідкою-розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 13.02.2020 р. по 06.04.2020 р. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Як виходить з матеріалів справи, наданих суду доказів, позивач, в порядку ст.117 КЗпП України просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку із ним при звільненні, який станом на 06.04.2020 р. складає 6 566 грн. 14 коп. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно розрахунків, зроблених відповідачем, сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за період з 13.02.2020 р. по 06.04.2020 р. складає 6 566 грн. 14 коп., із розміром зазначеної суми сторони погодилися. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ( постанова у справі № 6-64 цс13 від 03.2013 року) згідно із ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Отже, вимоги позивача про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд приходить до наступних висновків. За змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18). Отже, при подачі позову позивач повинен був сплатити суму судового збору за вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - 840 грн. 80 коп. У зв`язку із тим, що при подачі позову за ці вимоги судовий збір не сплачувався, цей судовий збір повинен бути стягнений з позивача на користь держави. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Беручи до уваги те, що позивачем при подачі позову не був сплачений судовий збір за вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку (тобто, ця сума не надійшла в доход держави), суд вважає передчасним вирішувати питання за власною ініціативою про розподіл судових витрат між сторонами в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України і залишає можливість реалізувати право на компенсування цих витрат за позивачем у передбаченому законом порядку.

Outcome: approved