Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Представник відповідача - Ренійської міської ради позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого 07.02.2011р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої 01.04.2013р.; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.08.2004 р.; копія свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON]; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 17.05.2011 р.; копія витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян від 09.02.2011 р.; копія витягу з домової книги про реєстрацію місця проживання; копія свідоцтва про одруження між [PERSON] та [PERSON]; копія довідки від 09.06.2005 р.; копія договору купівлі-продажу від 06.08.2004 р.; копія технічного паспорту на житловий будинок по вул. Ізмаїльська, 38 в м. Рені Одеської області; копія постанови нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії від 28.07.2015р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] є донькою нині померлих [PERSON] та [PERSON] За життя [PERSON] належало: - ? частина житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями № 38 по вул. Ізмаїльська, в м. Рені Одеської області, який складається в цілому з: житлового будинку літ. А, сараїв літ. Б, Г, Д, Е, гаражу літ. В, огорожі 1-3, споруди 5,6 розташований на земельній ділянці площею 817 кв. м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 06.08.2004 р. реєстр № 2106 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.08.2004 р. За життя [PERSON] належало: -? частина житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями № 38 по вул. Ізмаїльська, в м. Рені Одеської області, який складається в цілому з: житлового будинку літ. А, сараїв літ. Б, Г, Д, Е, гаражу літ. В, огорожі 1-3, споруди 5,6 розташований на земельній ділянці площею 817 кв. м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 06.08.2004 р. реєстр № 2106 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.08.2004 р. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 07.02.2011р. - помер. На випадок смерті [PERSON] також не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, 01.04.2013р. - померла. Після смерті батьків позивачки відкрилась спадщина на вищезазначений житловий будинок. У відповідний шестимісячний строк, після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак позивачка прийняла спадщину з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На час відкриття спадщини, позивачка постійно проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується відповідною відміткою в її паспорті про реєстрацію місця проживання. Протягом шести місяців зі дня відкриття спадщини позивачка про відмову від спадщини не заявляла, а отже фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлого [PERSON], в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вступом в управління та володіння спадковим майном. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], позивачка (як спадкоємець першої черги за законом) звернулася до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За зверненням позивачки нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено, з причин відсутності правовстановлюючих документів (відсутності реєстрації в Єдиному державному Реєстрі прав власності на нерухоме майно зазначеного будинку) на вищевказаний спадковий будинок, про що 28.07.2015р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті батьків позивачки це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на вказаний житловий будинок, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачкав порядку ч. 1 ст. 1269 ЦПК України прийняла спадщину, що залишилася після померлих [PERSON] та [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, Ренійська міська рада Одеської області не заперечує, щоб позивачка оформила право власності на спадкове майно на своє ім'я. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1228 ЦК України вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємицею першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Позивачка у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вона вважається такою, що її прийняла. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, з причини відсутності правовстановлюючих документів (відсутності реєстрації в Єдиному державному Реєстрі прав власності на нерухоме майно зазначеного будинку) на вищевказаний спадковий будинок, у зв'язку із чим в даний час позивачка вимушена звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає, що позивачка є суб'єктом набуття права власності на вищевказаний житловий будинок, що становить предмет спору, з підстав прийняття спадщини за законом, однак, з незалежних від неї причин вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на спадщину, у звязку із чим була вимушена звернутися за захистом своїх порушених прав та інтересів до суду. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved