Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

представник позивача [PERSON] - адвокат Димитрієв В.В. звернувсяв інтересах позивача до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] , в якому просить стягнути зфізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] 77 102 грн. попередньої оплати; 231,31 грн. витрат від інфляції; 594,06 грн. розміру 3% процентів річних від простроченої суми; а також судові витрати у справі, в тому числі судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу адвоката. В обгрунтування доводів позовної заяви зазначає, що17.10.2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON] було досягнуто домовленості про купівлю та встановлення вікон та дверей. На підтвердження цього від відповідача надійшов рахунок на оплату № 112 від 17.10.2019 року на загальну суму 77 102 грн. У той же день позивач здійснив його передоплату в повному розмірі, а саме: 77 102 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 19223070 від 17.10.2019 року, чим виконав свій обов`язок покупця по сплаті товару. Станом на день звернення до суду відповідачем, як виконавцем (постачальником), свої зобов`язання не виконано, вікна та двері не поставлені та не встановлені. Вважає, що дії сторін щодо виставлення рахунку на оплату № 112 від 17.10.2019 року та проведення оплати цього рахунку свідчать про виникнення між ними зобов`язання, яке регулюється нормами ЦК України. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 ЦК України. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Зазначає, що позивач провів оплату в повному обсязі, натомість відповідач свої зобов`язання, як продавець (виконавець), не виконав. 01.07.2020 року на адресу відповідача було надіслано претензію з вимогою повернути попередню оплату. Однак відповідач проігнорував отримання вказаної претензії та відповідно грошові кошти не повернув. Вважає, що позивач відповідно до ч.2 ст. 693 ЦК України має право вимагати від відповідача повернення суми попередньої оплати. Крім того, позивач має право відповідно до ст. 625 ЦК України на отримання витрат від інфляції, а також 3 % процентів річних від простроченої суми. Ухвалою від 5.11.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справу, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання, яке було призначено на 1.12.2020 року, 22.12.2020 року та 19.01.2020 року, позивач та його представник не з`явилися, однак представник позивача подав до суду заяву, з якої вбачається, що він підтримує позовні вимоги, просить проводити розгляд справи у відсутності позивача та його представника, проти винесення у справі заочного рішення не заперечує. Крім того, просив стягнути з відповідача на користь позивача 7000 грн. витрат за надання правничої допомоги адвоката. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями та даними оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Також не подав до суду відзиву на позов та заяви про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення. У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із такого. Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] 20.05.2016 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем та до видів його діяльності входить: формування й оброблення листового скла; виробництво інших виробів із пластмас; виробництво будівельних виробів із пластмас; виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів; діяльність посередників у торгівлі меблями, господарськими товарами, залізними та іншими металевими виробами (а.с. 27-28). 17.10.2019 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленості про купівлю та встановлення вікон та дверей (а.с. 15-16). На підтвердження цього від ФОП [PERSON] [PERSON] було надано рахунок на оплату № 112 від 17.10.2019 року на загальну суму 77 102 грн. (а.с. 14). 17.10.2019 року [PERSON] перерахував на рахунок ФОП [PERSON] 77 102 грн., що підтверджується даними платіжного доручення № 19223070 від 17.10.2019 року, чим виконав свій обов`язок покупця по сплаті товару (а.с. 17). Загальні положення про правочин визначені у Главі 16 Розділу IV Книги Першої ЦК України. Зокрема, відповідно до частин першої та п`ятої ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Форма правочину та способи волевиявлення визначені у ст. 205 ЦК України. Відповідно до ч. 1 цієї статті, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Види правочинів, які можуть вчинятись усно, визначені у ч.1 ст. 206 ЦК України. Зокрема, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. В свою чергу, відповідно до п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Різновидом правочину є договір. Загальні положення про договір визначені у главі 52 Розділу ІІ Книги П`ятої ЦК України. Так, відповідно до положень ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору, відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст. 639 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч.1 ст. 656 ЦК України). За загальним правилом, яке передбачене у частині першій статті 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. Нормою ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Таким чином, між позивачем [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вікон та дверей шляхом пропозиції відповідача укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) позивачем. Відповідач ФОП [PERSON] надав позивачу [PERSON] рахунок на оплату № 112 від 17.10.2019 року, в якому зазначено товар, який має намір ФОП [PERSON] продати [PERSON] , а саме: вікна дерев`яні за індивідуальними розмірами на суму 30 781 грн. та двері дерев`яні за індивідуальними розмірами на суму 46 321 грн., а всього на суму 77 102 грн. Позивач перерахував відповідачу кошти в сумі 77 102 грн., надавши відповідачу платіжне доручення № 19223070, в призначенні платежу зазначено: рахунок на оплату № 112 від 17.10.2019 року. Таким чином позивач виконав умови договору,а відповідач по суті відмовився передавати товар, то відповідно до ч.2 ст. 693 Цивільного кодексу України сума здійсненої позивачем попередньої оплати в розмірі 77 102 грн. підлягає поверненню. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Щодо правомірності визначення розміру заборгованості та додаткових нарахувань, установлених у частині другій статті 625 ЦК України суд зазначає наступне. Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням. Виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. 01.07.2020 року позивачем [PERSON] на адресу відповідача ФОП [PERSON] була надіслана претензія з вимогою повернути попередню оплату, між тим, відповідач проігнорував отримання вказаної претензії та відповідно грошові кошти не повернув (а.с. 20-26). Розрахунками позивача (а.с. 11-13) підтверджені нараховані втрати від інфляції в розмірі 231,31 грн. та 3 % річних в розмірі 594,06 грн., які підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. Відповідно до ч.ч.1, 8 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст. 133 ЦПК України). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як встановлено судом, між адвокатським бюро «Дмитрієва» та [PERSON] укладено Договір про надання правничої допомоги № 19-А від 05.03.2020 року, предметом якого є надання клієнту правової допомоги у цивільній справі, у розділі 3 даного Договору сторони визначили, що розмір гонорару, вартість послуг та винагорода визначаються у додатку № 1 до цього Договору (а.с. 8-9). З Додатку № 1 до Договору № 19-А від 05.03.2020 року про надання правничої допомоги від 05.03.2020 року вбачається, що сторони дійшли згоди, що вартість робіт (послуг) з надання правничої допомоги з підготовки та розгляду справи у суді першої інстанції становить: надання юридичної консультації - 1000 грн.; підготовка претензії та надсилання її опоненту - 2000 грн.; підготовка позовної заяви та додатків - 4000 грн. (а.с. 29). Представником позивача надано суду квитанцію № 43477523 від 31.10.2020 року та заключну виписку банку від 02.11.2020 року про зарахування коштів за надання правничої допомоги за договором № 19-А від 05.03.2020 року, згідно яких загальна вартість витрат позивача на професійну правничу допомогу складає 7 000 грн. (а.с. 97-98). Суд вважає, що визначена адвокатським бюро сума гонорару є обґрунтованою, такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягу наданих послуг, у зв`язку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Частиною 9 статті 139 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Крім цього, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, який позивач поніс при поданні позовної заяви, що становить 840,80 гривень.

Outcome: approved