Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Представник відповідача позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія заповіту від 17.05.1995р., оформленого на ім'я [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON] (матері позивачки); копія свідоцтва про шлюб [PERSON] із [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO]; копія домової книги на будинок [ADDRESS]; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS], оформленого на ім'я [PERSON]; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища [PERSON]; копія договору купівлі-продажу від 20.01.1954р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.12.2018р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі є донькою [PERSON] За життя [PERSON] належав житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS]. На випадок смерті [PERSON] розпорядилася належним їй майном, 17.05.1995р. склала заповіт на ім'я позивачки - доньки [PERSON], [INFO] - померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачка не звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за заповітом. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення позивачки за прийняттям спадщини, оформити її було б неможливо у зв'язку із тим, що в неї були відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів. Крім того, перешкодою у оформленні спадщини стало також і те, що у заповіті матері позивачки від 17.05.1995р. було невірно записано прізвище [PERSON], а саме вказано заповідача, як «[PERSON]». Останні роки перед смертю [PERSON] позивачка мешкала разом із нею, доглядала за матір'ю, як донька. Відповідач у справі на спадщину не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформила позивачка. У нинішній час, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок, відсутності державної реєстрації даної нерухомості у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, про що 08.12.2018р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Необхідні нотаріусу документи позивачка надати не може у зв'язку із тим, що нині померла за життя не зверталася за реєстрацією нерухомості у встановленому порядку. Крім того, у зв'язку із тим, що у заповіті було допущено помилку у прізвищі матері позивачки, в даний час неможливо оформити спадщину за заповітом, необхідно встановити факт родинних зв'язків між матір'ю та донькою. В дійсності, [PERSON]народилася [INFO] у с.Джурджулешти Вулканештського району Молдови. З моменту народження позивачка мешкала разом із матір'ю та батьком однією родиною, як донька, завжди знаходилася поруч із ними, батьки виховували та утримували її. Потім вони переїхали мешкати до м.Рені Одеської області, у 1997р. позивачка уклала шлюб із [PERSON], прийняла його прізвище, матір позивачки - [PERSON] неодноразово виходила заміж, змінювала прізвища, всі мешкали разом однією родиною в [ADDRESS], [INFO] матір заявника померла. Після її смерті з'ясувалося, що заповіт було складено із помилкою у прізвищі заповідача, було рекомендовано звернутися до суду. Таким чином, позивачка стверджує, що заповіт було складено саме на її ім'я, її рідною матір'ю, вона прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідач на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, заслухавши пояснення свідка [PERSON], суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно із ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту у т.ч. родинних відносин між фізичними особами. Згідно ч.2 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Про те, що позивачка є рідною донькою [PERSON] свідчать викладені нею у позові обставини, паспортні дані, свідоцтво про її народження (в них зазначені дані про місце народження, а у свідоцтві про народження позивачки - і данні щодо особи матері, що збігаються між собою). Обставини мешкання [PERSON] із своєю матір'ю однією родиною підтверджуються доводами позивачки, викладеними у позові, даними про реєстрацію за місцем мешкання нині покійної ([ADDRESS]). Різний запис прізвища померлої [PERSON] виник у зв'язку із його помилковим записом у заповіті від 17.05.1995р. Свідок [PERSON] пояснив, що він є чоловіком позивачки, вони мешкають в [ADDRESS], разом із ними мешкала матір позивачки (його теща) - [PERSON] Він сприймав [PERSON], як матір його дружини, вони по близькому ставилися один до одного, відносини були, як між матір'ю та донькою. Дружина свідка доглядала за матір'ю до її смерті, йому відомо, що [PERSON] залишила на ім'я [PERSON] заповіт. Також суд зазначає, що факт, який просить встановити позивачка, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, в даному випадку - спадкове право. Таким чином, факт родинних відносин між позивачкою [PERSON] та [PERSON] ([PERSON]), як між донькою та матір'ю, суд вважає встановленим, родинні відносини виникли з утворення сім'ї та підлягають встановленню внаслідок різного запису прізвища. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємицею за заповітом. У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка не звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначила позивачка, після смерті матері у неї були відсутні правовстановлюючі документи на спадковий будинок. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка також не має можливості. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за заповітом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій правовстановлюючих (технічних) документів на будинок, мешкання у будинку, його цільове використовування тощо). Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб'єктом набуття права власності на будинок з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо встановлення факту родинних відносин та визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved