Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Представник позивача, [PERSON], на підставі довіреності, [PERSON], звернувся до суду з позовом до ВДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», - про звільнення майна з - під арешту. Обгрунтовує позовні вимоги тим, що апеляційний суд м. Києва рішенням від 01.03.2012 р., що набрало законної сили, в справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної філії до [PERSON] та [PERSON], скасував рішення Подільського районного суду м. Києва від 08.12.2011 р. про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, і постановив нове, про стягнення з позивача на користь банку заборгованості за кредитним договором у сумі 98866 грн. 24 коп.. 22.05.2013 р. Подільський районний суд м. Києва видав виконавчий лист на звернення рішення від 22.05.2013 р. до виконання, на підставі якого 27.02.2013 р. державний виконавець за заявою стягувача виніс постанову про відкриття виконавчого провадження та арешт майна боржника, і оголошеня заборони на його відчуження. У зв'язку з отриманням інформації від УДАІ м. Києва про реєстрацію за боржником транспортного засобу, 29.05.2014 р. державний виконавець виніс постанову про розшук майна боржника, зокрема: автомобіля марки Honda Accord, 2008 р. випуску, № кузова: [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], і направив для виконання до УДАІ м. Києва. 26.11.2014 р. сторони за виконавчим провадженням врегулювали питання погашення кредитної заборгованості у повному обсязі, та стягувавч надіслав до відділу ДВС відповідну заяву про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Проте, 11.06.2015 р. державним виконавцем було винесено постанову про повернення стягувачу виконавчого листа № 2-1140/11 від 22.05.2012 р. на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». 07.07.2015 р., в зв'язку з погашенням заборгованості перед банком та поверненням виконавчого листа стягувачу, позивач звернулась до відділу ДВС із заявою про зняття арешту, накладеного відповідно до постанови від 27.02.2013 р. та припинення розшуку майна, але одержала відповідь про те, що державний виконавець вчиняє виконавчі дії в рамках незавершеного виконавчого провадження, щодо питань по завершеному виконавчому провадженню в частині скасування заходів примусового виконання судового рішення необхідно звертатись до суду. Представники сторін на довіреностями подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, на підставі наявних даних і доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд установив, що апеляційний суд м. Києва рішенням від 01.03.2012 р., що набрало законної сили, в справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної філії до [PERSON] та [PERSON], скасував рішення Подільського районного суду м. Києва від 08.12.2011 р. про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, і постановив нове, про стягнення з позивача на користь банку заборгованості за кредитним договором у сумі 98866 грн. 24 коп.. 22.05.2013 р. Подільський районний суд м. Києва видав виконавчий лист на звернення рішення апеляціного суду м. Києва від 22.05.2013 р. до виконання, на підставі якого 27.02.2013 р. державний виконавець за заявою стягувача виніс постанову про відкриття виконавчого провадження та арешт майна боржника, і оголошеня заборони на його відчуження ( а.с. 5, 6) 29.05.2014 р. державний виконавець виніс постанову про розшук майна боржника, зокрема: автомобіля марки Honda Accord, 2008 р. випуску, № кузова: [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], і направив для виконання до УДАІ м. Києва ( а. с. 8). Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. 26.11.2014 р. сторони виконавчого провадженням врегулювали питання фактичного погашення кредитної заборгованості згідно з виконавчим докумнтом у повному обсязі, та стягувач надіслав до відділу ДВС заяву про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», і зняття арешту, накладеного на майно боржника. Проте, 11.06.2015 р. державний виконавець виніс постанову про повернення стягувачу виконавчого листа № 2-1140/11 від 22.05.2012 р. на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв»язку з тим, що майно боржника, розшук якого здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку, арешт, накладений на майно боржника, не зняв ( а. с. 11, 12). Відповідно до положень ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. 07.07.2015 р. позивач звернулась до відділу ДВС із заявою про зняття арешту, накладеного відповідно до постанови від 27.02.2013 р. та припинення розшуку майна, але одержала відповідь про те, що державний виконавець вчиняє виконавчі дії в рамках незавершеного виконавчого провадження, щодо питань по завершеному виконавчому провадженню в частині скасування заходів примусового виконання судового рішення необхідно звертатись до суду, що за конкретних обставин справи є порушенням законних прав та інтересів особи щодо власного майна, тому підлягає судовому захисту в порядку позовного провадження. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача про звільнення майна з - під арешту та скасування оголошення заборони на його відчуження, а також розшуку транспортного засобу доведені та підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст. ст. 15, 16, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 6, 22, 47, 49, 50, 57, 60 Закону України «Про виконавче провадження» ,

Outcome: approved