Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Представник відповідача позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивачі на задоволенні позову наполягали, просили розглянути справу без їх участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого 02.02.2011р.; копія свідоцтва про народження Н.В.Є.; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON]; копія довідки відділу Держгеокадастру у Ренійському районі про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.06.2016р.; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 308956; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 308955. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі у справі є дітьми нині померлого [PERSON] За життя йому належало: земельна ділянка площею 1,07 га, розташована на території Новосільської сільської ради Ренійського району, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 308956; земельна ділянка площею 0,12 га, розташована на території Новосільської сільської ради Ренійського району, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 308955. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Під час життя він заповідального розпорядження не склав, тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є його діти позивачі [PERSON] та [PERSON] У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті батька позивачі (як спадкоємці за законом) звернулись до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Так, за зверненням позивачів нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивачів до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їм в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове майно, про що 29.06.2016р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельні ділянки, як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачі в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняли спадщину, що залишилася після померлого батька [PERSON] і вважають, що має всі законні підстави для визнання за ними права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємці немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки їх доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачі у справі є спадкоємцями першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Вони у передбачений законом строк подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини, отже вважаються такими, що її прийняли. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України після смерті батька [PERSON] оскільки їх воля, як спадкоємців за законом, була виражена у їх діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вони не можуть оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] не встиг отримати оригінали на право власності на земельні ділянки, у звязку із чим в даний час позивачі вимушені звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачі є субєктом набуття права власності на земельні ділянки з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачами та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити їх вимоги щодо визнання за ними права власності на спадкове майно.

Outcome: approved