Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON] . 08.07.2019 року звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про виділення частки зі спільної сумісної власності подружжя та звернення на неї стягнення за борговим зобов`язанням. Обгрунтовуючи вимоги тим, що за договором позики від 27.08.2004 року, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] , позикодавець [PERSON] передав, а позичальник [PERSON] прийняв у власність 396 000 гривень та останній зобов`язався повернути зазначену суму грошей до 20.03.2006 року, помісячно сплачуючи 22 000 гривень позикодавцю. 27.12.2004 року приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис, яким стягнуто з [PERSON] 66 000 гривень згідно договору позики від 27.08.2004 р. та додатково стягнуто 700 гривень за вчинення виконавчого напису. 27.12.2004 року позивачем було пред`явлено до Святошинського відділу державної виконавчої служби виконавчий напис нотаріуса про стягнення у безспірному порядку з відповідача 66 700 гривень. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19.04.2006 року в справі № 2-1131/2006 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики - позовні вимоги було задоволено, а саме судом вирішено стягнути з [PERSON] 330 000 гривень боргу та 1700 гривень судових витрат. 19.04.2006 року [PERSON] було отримано виконавчий лист. 05.06.2006 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на все майно боржника. 03.09.2009 року виконавче провадження було закінчено, а матеріали виконавчого провадження було передано до Відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції за адресою проживання боржника: вул. Сагайдачного, 15, смт Глеваха Васильківський р-н. Київська область. Відділом державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції було відмовлено у відкритті виконавчого провадження у зв`язку з відсутністю підтверджуючого документу про перевірку майнового стану боржника за місцем проживання та про місцезнаходження майна, в якому обов`язково повинні бути поняті. 28.10.2009 року Відділом Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві було повторно відкрито виконавче провадження .На майно, зареєстроване за Боржником - [PERSON] в межах виконавчого провадження, було накладено арешт, проте рішення суду і досі не виконане. Як зазначив позивач йому стало відомо про те, що у 2013 році, перебуваючи у шлюбі подружжя [PERSON] та [PERSON] придбали автомобіль марки «ТОЙОТА», модель «Ланд Крузер», 1998 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Даний автомобіль подружжя зареєструвало на ім`я [PERSON] [INFO] . В подальшому, шлюб в 2015 році було розірвано. Як зазначив позивач поділ майна в судовому порядку подружжя не здійснювало. Таким чином, на даний час автомобіль марки «ТОЙОТА», модель «Ланд Крузер», 1998 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . продовжує перебувати у спільній сумісній власності відповідачів. Оскільки відповідач виконавчий напис нотаріуса та рішення суду не виконав, позивач просить суд визначити частку майна відповідача [PERSON] у спільній сумісній власності подружжя на автомобіль марки «ТОЙОТА», модель «Ланд Крузер», 1998 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . для звернення на неї стягнення за виконавчим написом нотаріуса та на виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19.04.2006 року. Позов просив задовольнити на підставі ст. ст. 368, 366, 371 ЦПК України. Ухвалою суду від 10.07.2019 року відкрито провадження в справі, ухвалою від 10.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (а.с.39-40, 75-76). Ухвалою суду від 15.07.2019 року вжито заходи забезпечення позову до набрання законної сили рішенням у даній справі (а.с.42-43). Всудовому засіданні представник позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, відзиву до суду не надав, при цьому зазначив, що ніяких боргових зобов`язань у нього перед [PERSON] він не має. У судове засідання відповідач [PERSON] та/або її представник не з`явились, відповідач повідомлена належним чином, причини неявки до суду не повідомила, відзиву на позов не подала. вирішено стягнути з [PERSON] , 330 000 гривень боргу та 1700 гривень судових витрат. 19.04.2006 року позивачем було отримано виконавчий лист (а.с.8). 05.06.2006 року було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на все майно боржника (а.с.9). 03.09.2009 року виконавче провадження було закінчено, а матеріали виконавчого провадження було передано до Відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції за адресою проживання боржника: вул. Сагайдачного, 15, смт Глеваха. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, судом, що і не оспорювалось учасниками процесу та в силу ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуваню, що за договором позики від 27.08.2004 року, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] , позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 396 000 гривень та зобов`язався повернути зазначену суму грошей до 20.03.2006 року, помісячно сплачуючи 22 000 гривень позикодавцю (а.с. 7). 27.12.2004 року приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис, яким стягнуто з [PERSON] 66 000 гривень згідно договору позики від 27.08.2004 р. та додатково стягнуто 700 гривень за вчинення виконавчого напису (а.с.7, зворотня сторона). 27.12.2004 року позивачем було пред`явлено до Святошинського відділу державної виконавчої служби виконавчий напис нотаріуса про стягнення у безспірному порядку з відповідача 66 700 гривень. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19.04.2006 року в справі № 2-1131/2006 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики - позовні вимоги було задоволено, а саме стягнуто з [PERSON] . 330 000 гривень боргу та 1700 гривень судових витрат. 19.04.2006. року позивачем було отримано виконавчий лист (а.с.8). 05.06.2006 року було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на все майно боржника (а.с.9). 03.09.2009 року виконавче провадження було закінчено, а матеріали виконавчого провадження було передано до Відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції за адресою проживання боржника: вул. Сагайдачного, 15, смт Глеваха Васильківський р-н. Київська область (а.с. 10). Відділом державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції було відмовлено у відкритті виконавчого провадження у зв`язку з відсутністю підтверджуючого документу про перевірку майнового стану боржника за місцем проживання та про місцезнаходження майна, в якому обов`язково повинні бути поняті (а.с.11). 28.10.2009 року Відділом Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження (а.с.12). Як встановлено, на майно, зареєстроване за боржником в межах виконавчого провадження накладено арешт (а.с. 13), проте як зазначив представник позивача рішення суду і досі не виконане. Як зазначив [PERSON] йому стало відомо про те, що у 2013 році, перебуваючи у шлюбі подружжя [PERSON] та [PERSON] придбали автомобіль марки «ТОЙОТА», модель «Ланд Крузер», 1998 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Даний автомобіль подружжя зареєструвало на ім`я [PERSON] [INFO] року (а.с.14, 15). В подальшому, а саме: 02.12.2015 року рішенням Святошинського районного суду м Києва, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано (а.с.90). Як зазначив позивач, і це не заперечувалось відповідачем [PERSON] , поділ майна в судовому порядку подружжя не здійснювало. Таким чином, на даний час автомобіль марки «ТОЙОТА», модель «Ланд Крузер», 1998 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . перебуває у спільній сумісній власності відповідачів. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.61 СКУкраїни, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до ст. 73 СК України за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 371 ЦК Ураїни кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу. Відповідно до ст. 366 ЦК України Кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними, відповідач не спростував вимоги поживача, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача. У відповідності до ст. 141 ЦПК України стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] , з кожного, сплачений судовий збір в розмірі 769,66 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial