Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Представник позивача за довіреністю звернувся до суду з даним позовом, просить суд визнати недійсним договір оренди землі б/н від 02.02.2016 року, укладений між позивачем та відповідачем; стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір. В обґрунтування позову посилається на те, що в травні 2012 року позивач підписала додаткову угоду з відповідачем до договору оренди землі від 01.10.2008 року, згідно якої строк оренди земельної ділянки площею 5,0753 га з кадастровим номером [NUMBER], що знаходиться на території Ківшоватської сільської ради Таращанського району Київської області, продовжено на п'ять років зі сплатою орендної плати в розмірі, встановленому договором. Враховуючи ту обставину, що вищезазначена додаткова угода зареєстрована в управлінні Держкомзему в Таращанському районі Київської області 29.12.2012 року, то термін дії договору має закінчитися 29.12.2017 року. В лютому 2016 року відповідач звернувся до позивача з пропозицією внести доповнення в існуючий договір оренди, при цьому запевнивши, що це необхідно зробити для того, щоб можливо було виплатити позивачу орендну плату у збільшеному розмірі. Як запевнював відповідач, будь-яких змін чи доповнень крім збільшення розміру орендної плати в запропонованому для підписання документі не передбачено, тому позивач погодився і підписав наданий йому документ. Нещодавно позивач ознайомилася з Інформаційної довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 54740977 від 09.03.2016 року. Під час ознайомлення з зазначеною Інформаційною довідкою було з'ясовано, що 06.03.2016 року приватним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області Скоробагатько В.Д. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно був зареєстрований Договір оренди б/н від 02.02.2016 року, укладений між Позивачем та ТОВ «Ківшовата Агро», строком на 7 років, термін дії якого закінчується 02.02.2023 року. З метою з'ясування істотних моментів та вивчення документу, що був підписаний сторонами в лютому 2016 року, позивачем було з'ясовано наступне. Назва документу - «Договір оренди землі», дата підписання - 02.02.2016 року. Крім цього, з'ясувалося що до вищезазначеного договору були внесені дані не тільки про збільшення розміру орендної плати, а і щодо продовження строку дії договору оренди землі (на 7 років), а також інші умови, які з позивачем не були узгоджені, зокрема щодо передачі його земельної ділянки в суборенду без згоди орендодавця. Таким чином, оспорюваний договір був укладений та зареєстрований під час дії договору від 01.10.2008 р., оскільки термін дії Додаткової угоди до договору оренди землі від 01.10.2008 року (дата підписання - 23.05.2012 р.) закінчується 29.12.2017 року, а Договір оренди землі від 02.02.2016 року зареєстрований реєстратором 09.03.2016 року, тому його слід визнати недійсним. Відповідачем не було припинено дію існуючого договору який зареєстрований згідно законодавства та закінчується 29.12.2017 року, як передбачено законодавством, а під час реєстрації у нотаріуса Скоробагатько В.Д. не було повідомлено про це реєстратора. Стаття 204 ЦПК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, вважає, що договір укладений між позивачем та відповідачем 01.10.2008 року був і є чинними. Законодавством України не передбачено порядку подвійної реєстрації договорів оренди земельних ділянок - в даному випадку подвійна реєстрація є незаконною та в цьому вбачається порушення законних прав орендодавця щодо розпорядження своїм майном на власний розсуд після закінчення договору. Відповідно ч. 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України). Відтак при укладені оспорюваного договору відповідач не дотримався вимог, встановлених приписами ст. 93 Земельного кодексу України та ЗУ «Про оренду землі» та уклав під час діючого договору оренди землі новий договір оренди, чим допустив те, що відносно одного і того ж об'єкта нерухомості діє одночасно два договори оспорюваний договір оренди та договір оренди землі від 01.10.2008 р. Отже, при укладені договору був відсутній сам предмет договору: земельна ділянка, оскільки щодо неї на момент укладення нового договору діяв договір, укладений 01.08.2008р., який був і є чинним на даний момент. Тому вважає, що даний факт є правовою підставою для визнання недійсним договору оренди землі б/н від 02.02.2016 р. укладеного між відповідачем та позивачем. Зазначає, що своєї згоди на продовження строку дії договору позивач не надавав, оскільки мав намір обміркувати необхідність продовження взаємовідносин із відповідачем після закінчення існуючого договору. Зі змісту ч. 3 ст. 203 ЦК України вбачається, що правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Ч. 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Крім цього позивач для вирішення даного питання в досудовому порядку направила повідомлення про повернення земельної ділянки після закінчення договору оренди землі від 01.10.2008 року, який закінчується 29.12.2017 року, та отримала відповідь про те що вона заключила договір оренди 02.02.2016 року, яким продовжила договірні відносини до 06.03.2023 року. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Отже, наявність вільного волевиявлення учасників правочину та його відповідність внутрішній волі при укладенні цього правочину є однією з необхідних умов визнання останнього дійсним, а відсутність вільного волевиявлення учасника правочину, є підставою для визнання такого недійсним. За вказаних обставин, вважає, що Договір оренди землі від 02.02.2016 року, підписаний між [PERSON] та ТОВ «Ківшовата Агро», є недійсним. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимог підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позовної заяви, з підстав, зазначених у запереченні. Врахувавши пояснення сторін, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення обох сторін, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки загальною площею 5,0753 га у межах згідно з планом, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована на території Ківшоватської сільської ради Таращанського району Київської області. Дана обставина підтверджується копіями Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданий Таращанського райдержадміністрацією Київської області 09.11.2014 року, Інформаційних довідок Державного реєстру речових права на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 54740977 від 09.03.2016, № 984325522 від 26.09.2017. 01.10.2008 року сторони уклали договір оренди вищезазначеної земельної ділянки №б/н, який зареєстровано Таращанським районним відділом СВП «Київський обласний реєстраційний центр» центр ДЗК від 01.10.2008 за № 04083330048. Відповідно до п. 3.1 договору від 01.10.2008, договір оренди землі укладено на 5 років. В п. 12.1 договору зазначено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємної згодою сторін. 23.05.2012 року сторони уклали додаткову угоду до договору оренди землі від 01.10.2008, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди щодо продовження терміну дії договору на підставі додаткової угоди до договору оренди землі від 01.10.2008, шляхом продовження строку дії договору на 5 років з моменту державної реєстрації додаткової угоди. Також сторони дійшли згоди щодо необхідності приведення у відповідність до норм Закону України «Про оренду землі» і інших умов договору від 01.10.2008. Додаткова угода зареєстрована в управлінні Держкомзему у Таращанському районі Київської області 29.12.2012 за №322440004005845. 02.02.2016 сторони уклали новий договір оренди землі, відповідно до п. 3.1 якого договір укладено на 7 років. Строк дії договору починається з моменту державної реєстрації права оренди за цим договором. В силу ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підтвердженням факту виникнення у відповідача прав орендаря є внесення відповідного запису приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Номер запису про інше речове право: 13602663, дата державної реєстрації: 06.03.2016. Відповідно до ч. 2 ст. 792 Цивільного кодексу України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Так, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст.1 Закону України «Про оренду землі»). Об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності (ст. 3 Закону України «Про оренду землі»). Статті 4 та 5 Закону України «Про оренду землі» встановлюють, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи, а орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється, відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. З фактичних обставин справи вбачається, що у спірних правовідносинах фігурує один і той же об'єкт оренди (земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER]), один і той же орендодавець (позивач) та один і той же орендар (відповідач). Позивач та відповідач, до закінчення строку попереднього договору оренди землі, за згодою, достроково уклали новий договір оренди землі, в якому передбачили новий строк оренди та умови оплати. Отже, дія попереднього договору оренди була припинена у зв'язку з укладанням нового договору за тим же об'єктом оренди та між тими самими сторонами, а тому не можна вважати, що для укладання нового договору, обов'язково було припиняти дію старого. Зокрема, такий висновок випливає з наступного. Стаття 24 Закону України «Про оренду землі» встановлює випадки, припинення договору оренди землі. Однією з підстав для припинення вказаного договору зазначено, що договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Частина 1, 2, 3 та 4 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» встановлюють, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Зі змісту ч. 3 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» не вбачається порядок автоматичного поновлення договору оренди земельної ділянки, а відтак, якщо договір за законом підлягає поновленню, то таке поновлення повинно здійснюватися за волевиявленням сторін. Таке волевиявлення має бути оформлено відповідно до законодавства договором оренди. Окрім того, частина 2 вказаної статті встановлює кінцевий строк повідомлення орендарем орендодавця щодо наміру укласти договір оренди на новий строк, тобто законодавець не обмежує право орендаря звернутися з пропозицією щодо поновлення договору раніше ніж за місяць. Таким чином, ТОВ «Ківшовата Агро» скористалось своїм переважним правом на поновлення договору оренди, звернувшись до [PERSON] до спливу його строку та за згодою останньої уклало його на новий строк. У даному випадку відсутня реєстрація подвійного речового права, адже всі складові права, які підлягали реєстрації були ідентичні праву, яке вже було зареєстровано до цього. Обов'язок припинити дію попереднього договору оренди землі, виникав би у [PERSON] тільки у випадку її намірів укласти такий договір оренди з іншою особою. Таким чином, твердження позивача щодо подвійної реєстрації є необґрунтованим та суперечить наведеним нормам законів. Крім того, у позовній заяві представник позивача стверджує, що договір оренди землі слід визнати недійсним у зв'язку з невідповідністю вимогам частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України. Зокрема зазначає, що укладення договору суперечить приписам статті 93 Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі», так як договір укладався під час дії договору від 01.10.2008 року (так звана подвійна реєстрація). Однак норма статті стаття 93 Земельного кодексу України не містить жодної прямої заборони, на які посилається представник позивача, а тому таке твердження є необґрунтованим. Суд звертає увагу на те, що у даному спорі відсутні порушені права позивача. Так, відповідно до засад цивільного судочинства захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання недійсним договору оренди землі можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим договором. Так, з позовної заяви [PERSON] вбачається, що у останньої є претензії до ТОВ «Ківшовата Агро» щодо строку користування земельною ділянкою. В цей же час, позивач своє волевиявлення на укладення договору оренди землі, як сторона правочину виявила у момент досягнення згоди з усіх його істотних умов, скріпивши договір своїм підписом. Доказів щодо введення її в оману або укладення такого договору в наслідок помилки, або під примусом, позивач не надала, а отже підстав для його недійсності - немає. Крім того, відповідно до правових позицій Верховний Суд України, викладених у постановах по справах: №800/206/15 від 15.12.2015 року, №800/340/16 від 11 квітня 2017 року, №800/134/15 від 01.12.2015 року, № 6-94 цс 13 від 25.12.2013 р., підлягає захисту судом саме порушене право позивача, а не формальне порушення закону. Враховуючи вищезазначене, можна зробити висновок, що права позивача не порушені, а факт підписання договору оренди землі позивачем вказує, що він на момент його укладення відповідав намірам та інтересам [PERSON]. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed