Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

Представник АТ КБ «Приватбанк» у листопаді 2019 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в обґрунтування якого зазначив, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписав Заяву № б/н від 20.01.2014 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 7000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, підтвердивши свою згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, що викладені на банківському сайті. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання виконав у повному обсязі, [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 30.09.2019 року має заборгованість в розмірі 324938 грн. 33 коп., яка складається з 7444 грн. 33 коп. заборгованості за кредитом, 311944 грн.00 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 5 550 грн. 00 коп. - заборгованості за комісією. З урахуванням того, що рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 30.04.2015 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» було стягнено 10725 грн. 35 коп., з яких 6924 грн. 33 коп. - заборгованість за кредитом, 2364 грн. 10 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 450 грн. 00 коп. - заборгованість по комісії та пені за користування кредитом, 500 грн. 00 коп. - штраф фіксована частина), 486 грн. 92 коп. - штраф (процентна складова) та посилаючись на те, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, просив стягнути з відповідача 183322 грн. 41 коп., з яких 520 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 182802 грн. 41 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 04.05.2018 року по 30.09.2019 року. Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 25.11.2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач надав до суду відзив на позов, у якому заперечував проти позову, посилаючись на те, що підписана ним 20.01.2014 року заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку, викладених на банківському сайті www.privatbank.ua, не містила жодної істотної умови: порядку та строків отримання кредитних коштів, порядку та строків їх повернення, відповідальності сторін, процентної ставки за кредитом, її збільшення або зменшення та ін. З «Умовами та правилами надання банківських послуг», Тарифами банку він не був ознайомлений та не підписував їх, в зв`язку з чим ці документи не можуть вважатися складовою частиною укладеного між ним та Позивачем кредитного договору. Посилаючись на наявність заочного рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 30.04.2015 року, яким був задоволений позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і на його користь була повністю стягнена нарахована банком заборгованість за кредитним договором від 20.01.2014 року в розмірі 10725 грн. 35 коп., з яких 6924 грн. 33 коп. становили заборгованість за тілом кредиту, вважає що з моменту ухвалення судового рішення кредитний договір припинив свою дію, а повторний позов про той самий предмет і з тих самих підстав заявлений з порушенням цивільно-процесуальних вимог, з пропуском строку позовної давності , на підставі чого в задоволенні позову просив відмовити, розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 20.01.2020 року було здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження до розгляду цивільної справи за правилами загального позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся судом завчасно та належним чином, надав суду письмове пояснення по справі, згідно яких 29.03.2015 року банк звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 20.01.2014 року. Заочним рішенням від 30.04.2015 року позовні вимоги банку були задоволені. Вважав правомірним стягнення з боржника 520 грн. 00 коп. тіла кредиту, використаного ним в період з 05.03.2015 року до 29.03.2015 року та 136 грн. 59 коп. процентів за користування кредитом в вищезазначений період, просив справу розглядати без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався судом завчасно та належним чином. Надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості в розмірі 183322 грн. 41 коп. не визнає, зобов`язань про сплату на користь банку відсотків, штрафів та пені не підписував, позовні вимоги вважає неправомірно заявленими та з пропуском строку позовної давності, просив відмовити в задоволенні позову, проводити розгляд справи у його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви відповідача б/н від 20.01.2014 року, між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач АТ КБ «Приватбанк», укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 7000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказаний кредитний договір було укладено між сторонами шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. В зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором відповідач не виконував, станом на 05.03 2015 року у нього створилася заборгованість в розмірі 10725 грн. 35 коп., з яких 6924 грн. 33 коп. складала заборгованість за тілом кредиту, з приводу стягнення яких ПАТ КБ «Приватбанк» з відповідним позовом звернулися до суду. Заочним рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 30.04.2015 року (а.с. 75-76), яке набуло законної сили, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» було стягнено 10725 грн. 35 коп., з яких 6924 грн. 33 коп. - заборгованість за кредитом, 2364 грн. 10 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 450 грн. 00 коп.- заборгованість по комісії та пені за користування кредитом, 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 486 грн. 92 коп. - штраф (процентна складова). Станом на 30.09.2019 року, у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором від 20.01.2014 року, утворилась заборгованість у сумі 324938 грн. 33 коп. (а.с. 10-12). Відповідно до приписів ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України.) За змістом ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінює порядок, умови, і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 04.07.2018 року. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що зверненням 29.03.2015 року (згідно письмових пояснень представника позивача) до суду із позовом, який був задоволений заочним рішенням Вовчанського районного суду від 30.04.2015 року, банк змінив кінцевий строк виконання зобов`язань за кредитним договором від 20.01.2014 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до положень ст. 257 та ч. 3 ст. 267 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Враховуючи наведене, суд вважає, що строк позовної давності для позивача на час звернення 16.11.2019 року до суду із вказаним позовом - сплинув (а.с. 79). Позивач не зазначив про поважність причин пропуску вказаного строку і не ставив питання про його поновлення. Встановивши наведені обставини, зважаючи на відсутність доказів поважності причин пропуску звернення до суду з позовом, суд приходить до висновку, що позов подано до суду з пропуском строку позовної давності, про що відповідач відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України зазначив в заяві від 29.01.2020 року (а.с. 98-99). Відповідно до положень ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом не підлягають задоволенню у зв`язку із спливом позовної давності. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 04.07.2018 року. Враховуючи викладене, у зв`язку із реалізацією права на дострокове повернення позики припинилося право кредитора нараховувати проценти за кредитом. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає, позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд покладає судовий збір на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed