Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» звернувсь до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 02.11.2015 року. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02.11.2015 року, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] , не виконав свої зобов`язання за договором і не здійснив повернення кредиту у встановлений строк та не сплатив проценти за користування кредитом. В зв`язку з чим, станом на 03.02.2019 року заборгованість відповідача перед АТ КБ «Приватбанк» склала 20958,20 грн. з яких: 5736,98 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5403,93 - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7324,87 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 1018,22 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 974,20 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача, до зали судового засідання не з`явився, просив суд у разі неявки в судове засідання відповідача, розглядати справу у його відсутності. Не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, до зали судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову частково за таких підстав. Відповідно до укладеного договору № б/н від 02.11.2015 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач ознайомлений та надав свою згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що підтверджується власноручним підписом у заяві (а.с. 10, 11, 12-26). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Банк свої зобов`язання за кредитним договором №б/н від 02.11.2015 року виконав належним чином, надавши [PERSON] кредит в обумовленому розмірі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, котрому відповідає передбачене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення. В свою чергу відповідач [PERSON] не виконав свої зобов`язання за договором і не здійснив повернення кредиту у встановлений строк та не сплатив проценти за користування кредитом. В зв`язку з чим, станом на 03.02.2019 року заборгованість відповідача перед АТ КБ «Приватбанк» склала 11140,91 грн. з яких: 5736,98 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5403,93 - заборгованість за простроченим тілом кредиту, що підтверджується розрахунком долученим до матеріалів справи (а.с. 5-9), з якими погоджується і суд. Щодо стягнення з відповідача пені та штрафів (фіксованої частини та процентної складової), суд вважає дані вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання. Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У частині 1 ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Конституційний Суд України в рішенні від 10.11.2011 року N 15-рп/2011 зазначає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених уст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача лише пеню та відмовити в задоволенні вимоги про стягнення штрафу. На підставі наведеного, виходячи із принципів об`єктивності, реальності і справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 19484,00 грн., яка складається з: 5736,98 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5403,93 - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7324,87 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 1018,22 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. Враховуючи положення ст.141 ЦПК України , суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 1786,53 грн. пропорційно частині задоволених вимог (93%). На підставі викладеного,

Outcome: partial