Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищенаведеним позовом, в якому просить суд: стягнути з відповідача в користь позивача 18339,03 грн. на відшкодування майнової шкоди, 649,20 грн. інфляційні витрати, 453,70 грн. три відсотка річних за період прострочення з 28.12.2018 року по 25.10.2019 року із нарахуванням 3% річних, починаючи з 26.10.2019 року до моменту повного виконання рішення, а також вирішити питання розподілу судових витрат. Свої вимоги мотивує наступним. 18.12.2018року о 08 год. 45хв. гр. [PERSON] в м. Калуші по вул. С.Бандери, керуючи транспортним засобом ВАЗ -21140, н.з. [NUMBER] при зустрічному роз`їзді не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималася безпечного бокового інтервалу та скоїла зіткнення з транспортним засобом ISUZU, н.з. [NUMBER] , який належить ТОВ «Тропік». Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.01.2019 року по справі № 345/19/19, яка набрала законної сили 18.01.2019 р., [PERSON] визнано винною у вчиненні вказаного вище ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП. Внаслідок вказаної ДТП, транспортний засіб Isuzu NQR75Р, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить потерпілій стороні, зазнав механічних пошкоджень. Згідно висновку №03 від 15.01.2019 року, підготовленого судовим експертом Романюком В.К., за наслідками експертного автотоварознавчого дослідження, вартість відновлюваного ремонту автомобіля Isuzu NQR75Р, реєстраційний номер [NUMBER] , складає 48 887,66 грн., а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 32 548,53 грн.. Відповідальність винуватця ДТП за завдану шкоду забезпечена страховим полісом АМ/3321404 ПрАТ «УСК «Княжа Вієнта Іншуранс Груп» , з розміром франшизи 2000 грн. ТОВ «Тропік» з метою отримання страхового відшкодування звернулося до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнта Іншуранс Груп» , яке врахувавши коефіцієнт зносу деталей , які підлягають заміні, а також франшизу - 2000 грн., здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 26 000,00 грн. Таким чином, залишається не відшкодованою різниця між розміром , який підлягає відшкодуванню страховою компанією (32 548,53 грн.) та вартістю відновлювального ремонту без врахування коефіцієнту зносу (48 887,66 грн.), що становить 16 339,13 грн. (48887,66 -32548,66), а також сума франшизи -2000 грн., на яку страховиком зменшено страхове відшкодування. 02.04.2019 року представником позивача скеровано на адресу відповідача претензію про відшкодування збитків, однак така залишена без реагування, а тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. 19.11.2019 року до суду надійшов відзив на позов від відповідача , де зазначено наступне. Вважає даний позов таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Що стосується «не врахування зношеності майна», то позивач покликається на п. 9 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992р., але чомусь в позові вказує не весь абзац п. 9 на який покликається, а тільки на його частину, а саме в повному обсязі даний пункт звучить наступним чином: Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Окрім цього, в даному пункті Постанови Пленуму ВСУ чітко вказано, в яких випадках особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна, а саме: якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини «іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів». Однак в долучених до позову доказах не міститься жодної інформації (доказу) того, що при визначенні вартості ремонту брались ціни на деталі, які підлягають заміні, іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів. Окрім цього, вважає, що Висновок № 03 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку не може слугувати допустимим доказом розміру шкоди, оскільки згідно ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Згідно з положенням ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди тільки у разі, якщо після своєчасного повідомлення страховика останній протягом 10 днів з дня отримання повідомлення про ДТП не направив аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Позивачем не надано жодного доказу про те, що після повідомлення Страховика про страховий випадок, останній не направив експерта (страхового комісара) для визначення розміру збитків. Представник страхової компанії провів огляд пошкодженого транспортного засобу 03.01.2019р., тобто на 6 день після ДТП (ДТВ відбулось 28.12.2018р.). Таким чином підставою для визначення вартості матеріального збитку має бути висновок експерта виготовлений на замовлення страхової компанії, а не потерпілої особи. При цьому, для відповідача незрозумілим є і те, чому позивач не оскаржує дії Страховика в частині розміру виплаченого страхового відшкодування. Адже, як зазначає позивач у своєму позові, страховик виплатив тільки 26000 грн. Із франшизою (2000 грн.) виходить, що розмір страхової виплати був визначений страховиком у розмірі 28000 грн. Позивач, покликаючись на Висновок № 03 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, зазначає, що вартість ремонту із врахуванням фізичного зносу складає 32548,53 грн. Тобто Страховик занизив розмір страхування як мінімум на 4548,53 грн. Якщо такий розмір відшкодування влаштовує позивача, отже він і погоджується із тим, що розмір матеріального збитку склав 28000 грн. Але якщо позивач ще хоче стягнути із неї 4548,53 грн. (різницю між виплаченою шкодою та вартістю ремонту), то за таких обставин обставин вважає, що в даній справі повинен бути і співвідповідач - ПрАТ «УСК «Княжа». Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Як передбачено ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. З приводу 3% річних та інфляційних витрат згідно ст. 625 ЦК України: У відповідності до абз. 2 п. 4 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). А що стосується висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.05.2018р. по справі № 686/21962/15-ц, то це була справа за позовом про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних за несвоєчасне виконання вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 червня 2009 року в частині стягнення з відповідача на користь позивача 770000 грн матеріальних збитків та 10000 грн відшкодування моральної шкоди завданої злочином, відповідальність за який передбачена ч. 4 ст. 190 КК України. Яке відношення даний висновок має до даної справи не розуміє, адже на сьогоднішній день не існує жодного судового рішення про стягнення із неї в користь ТзОВ Тропік» будь-яких коштів, а відповідно вона не ухиляється від виконання рішення суду, таким чином відсутній факт прострочення виконання грошового зобов`язання. З приводу судових витрат зазначає, що у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову. Ціна позову 19442,03 грн., а заявлена вартість витрат на правову допомогу 15284,40 грн. Що стосується витрат на усну консультацію (834,60 грн.), підготовку та надіслання претензії (1669,20 грн.), підготовка та подання до суду позовної заяви (5007,60 грн.), на що загалом було потрачено 7 год., то чому адвокат не ознайомився в цей час із Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (щоб не заявляти безпідставну вимогу про 3% річних», чому не в повному обсязі ознайомився із постановою Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992р. У позовній заяві позивачем відповідача визначено ТзОВ «Тропік». На 5 аркуші позовної заяви двічі надруковано одне і те саме , але розмір інфляційних та 3% річних різний. І за таку позовну заяву він хоче отримати гонорар . Єдиною обгрунтованою в позовній заяві була вимога про стягнення франшизи в розмірі 2000 грн. Відповідач не платила її раніше, оскільки не знала, що це за Претензія, що це за адвокат. Побоювалась того, щоб це не був якийсь шахрай, адже у претензії була сума не 2000 грн., а 18339,13грн. Тому коштів не платила. На даний час вона знає, що справа перебуває в суді, що дійсно є така юридична особа як ТзОВ «Тропік», що її страхова компанія виплатила їй 26000грн. страхового відшкодування, тому після одержання позову добровільно сплатила франшизу -2000 грн., що підтверджується квитанцією. Таким чином всі зобов`язання по відшкодуванню шкоди виконані нею в повному обсязі, а тому в позові слід відмовити в повному обсязі за безпідставністю позовних вимог. 27.11.2019 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник позивача вважає, що доводи, які викладені у відзиві не грунтуються на законі, є безпідставними і необгрунтованими, а відтак мають бути судом відхилені. Відповідач свій відзив на позовну заяву обгрунтовує, зокрема, тим, що позивач не має права на відшкодування шкоди без урахування коефіцієнта зносу вузлів, деталей, комплектуючих, що підлягають заміні. Однак, такі доводи не грунтуються на законі, оскільки виходячи з положень ч.1 ст. 1166,1187 ЦКУ майнова шкода завдана внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується в повному обсязі винуватцем ДТП. Згідно ч.1 п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є : зокрема ,втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Отже, особа, якій завдано збитки шляхом пошкодження її речі , зокрема автомобіля, має право вимагати відшкодування таких збитків винуватцем виходячи із тих витрат , які необхідні для відновлення автомобіля, у тому числі і витрат , які необхідні для придбання нових деталей чи вузлів, які потребують заміни. Також відповідач посилається на те, що наданий позивачем висновок судового експерта є неналежним доказом, та як такий , на думку позивача, отриманий з порушенням порядку , встановленого законом. Однак, такі доводи є необґрунтованими. Враховуючи те, що внаслідок ДТП , винуватцем якого є відповідач, позивачу було завдано майнових збитків, для достовірного визначення їх розміру та у подальшому належного захисту та відновлення порушених прав , позивач скористався наданим йому діючим законодавством правом на звернення до судового експерта для підготовки висновку щодо завданих збитків. За наслідками експертного автотоварознавчого дослідження проведеного судовим експертом Романюком В.К. , було підготовлено висновок № 3 від 15.01.2019 року згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 48887,66 грн. , коефіцієнт фізичного зносу - 0,46, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 32548,53 грн. З огляду на викладене , наданий позивачем висновок експерта є належним та допустимим доказом , який має бути врахований судом під час прийняття рішення. Необгрунтованими є і доводи відповідача про те, що позивачем не оскаржуються дії страховика, який на думку відповідача має виступати співвідповідачем. Такі посилання не ґрунтуються на законі , адже кожна особа самостійно та на власний розсуд реалізує своє право на звернення до суду для захисту прав чи інтересів порушених тою чи іншою особою. Незважаючи на те, що ТОВ «Торпік» на даний час не звернувся із позовом до ПрАТ « УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», це не означає, що воно не планує реалізувати таке право у майбутньому. Однак примушувати його це робити ніхто не може. При цьому той факт , що позивачем у цій справі не заявляються вимоги до ПрАТ « УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», жодним чином не порушуються права [PERSON] , оскільки позивачем ставиться питання про відшкодування різниці між сумою шкоди, яку повинна відшкодувати страхова компанія з урахуванням коефіцієнту зносу (32548,53грн.) та сумою фактично завданих збитків без урахування коефіцієнта зносу (48887,66 грн.),що становить 18339,13 ( 48887,66-32548,53). Не можуть бути прийняті до уваги доводи відповідача і щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних , оскільки за змістом норми ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі 1 «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак , приписи розділу 1 книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання , так і на не договірні (деліктні) зобов`язання. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь - якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює , зокрема окремі види зобов`язань. Необгрунтовами є і доводи відповідача про те, що витрати на правову допомогу є необґрунтованими та не співмірними з урахуванням ціни позову, оскільки сам факт невеликої ціни позову не може свідчити про те, що обсяг виконаної роботи адвокатом є незначним, а правова допомога має бути безкоштовною чи істотно занижена. Більше того, відповідач не наводить жодних належних обґрунтувань не співмірності витрат, чи невідповідності обсягу виконаної адвокатом роботи , незважаючи на те, що саме на неї такий обов`язок покладається. З огляду на те, що усі докази понесення позивачем витрат на правову допомогу (рахунки, акти, платіжні доручення) можуть бути надані лише після повного надання правової допомоги в суді першої інстанції та постановлення рішення у справі ,

Outcome: dismissed