Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Представник ПАТ КБ «Хрещатик» - Маслова Г.Е. звернулася до суду з позовом до відповідача, яким просила стягнути заборгованість за кредитним договором № 590 від 06.09.2007 року у розмірі 402 253,29 грн. та судовий збір у розмірі 3 441 грн. У судове засідання представник позивача - Лазарєв О.В., який діє на підставі довіреності, не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зокрема, підтримав заявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у позовній заяві. Одночасно, проти винесення заочного рішення суду не заперечував. Відповідач - повторно не з'явився у судове засідання, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи наявні відповідні поштові повідомлення, у зв'язку із чим суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача. На підставі ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.02.2014 року ухвалено розгляд справи у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини між сторонами: 06.09.2007 року між ВАТ КБ «Хрещатик» в особі Гордієнко В.Д. та громадянкою [PERSON] був укладений кредитний договір № 590, згідно із яким позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 303 000 грн. на споживчі потреби, строком на 130 місяців, з кінцевим терміном повернення кредиту 05.09.2017 року, а відповідач прийняв на себе зобов'язання сплачувати відсотки за користування кредитом зі сплатою 18 % річних, та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами, відповідно до п. 4.4 кредитного договору, а саме згідно графіку погашення кредиту, та відсотків за кредитом. 19.12.2007 року між ВАТ КБ «Хрещатик» в особі Голуб Н.С. та громадянкою [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 кредитного договору № 590 від 06.09.2007 року, а саме збільшено суму кредиту до 500 000 грн., та внесено відповідні зміни до п. 4.4 щодо графіку погашення кредиту. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит - це будь - яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь - яка гарантія, будь - яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь - яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше на встановлено цим параграфом і не виходить із суті кредитного договору. Свої зобов'язання позивач виконав у повному обсязі, відповідачу було надано суму кредиту у розмірі 500 000 грн., що підтверджується випискою по особовим рахункам. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. В свою чергу, згідно зі ст. 1056 1 ЦК України, якою було доповнено ЦК України згідно із Законом України від 12.12.2008 № 661-VI, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склались на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до п. 4.3 кредитного договору відсотки за користування кредитом нараховуються банком щомісячно, починаючи з дня виникнення позичкової заборгованості, за фактичний термін користування кредитом з урахуванням суми заборгованості, діючої процентної ставки та фактичної кількості календарних днів у році та сплачуються позичальником щомісячно на рахунок № 2208412011525 в грн. в банку, починаючи з 25 числа, але не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, а у разі дострокового повного погашення заборгованості - в день фактичного погашення кредиту. Відповідно до п. 5.3.1 кредитного договору використовувати кредит на цілі, зазначені в п. 1.3 цього договору та повернути його банку в строки та порядку, передбачені цим договором. Відповідно до п. 5.3.2 кредитного договору щомісячно, починаючи з першого місяця надання кредитних коштів, сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірах та в порядку, передбачених цим договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В свою чергу зобов'язання, згідно вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. В порушення умов кредитного договору щодо порядку та строків погашення кредитного зобов'язання, вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідач не виконує умови кредитного договору, не погашає кредит, не сплачує відсотки. Відповідно до п. 6.2.1 кредитного договору у випадку прострочення погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних зобов'язань за кожен день прострочення. Відповідно до п. 6.2.2 кредитного договору у разі прострочення погашення основної суми кредиту позичальник повертає банку прострочену суму з урахуванням індексу інфляції, що мав місце у період прострочення, та зі сплатою 18 % річних та пені за несвоєчасне погашення кредиту з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення повернення кредиту, сплатити прострочені відсотки за користування кредитом зі сплатою пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення повернення відсотків. Відповідно до ч. 1,2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов'язання. Так, згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Станом на 20.06.2013 року загальна заборгованість по наданому відповідачу кредиту складає 401 493,02 грн., у тому числі: прострочена сума кредиту - 88 389 грн.; строкова сума кредиту - 218 840 грн.; прострочені відсотки - 80 647,17 грн.; відсотки за користування кредитом станом на 20.06.2013 року - 3 030,20 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту - 5 719,49 грн.; пеня за прострочення сплати відсотків - 5 627,43 грн. Таким чином, [PERSON] неналежно виконувала прийняті нею зобов'язання щодо погашення кредиту та сплати процентів, передбачених умовами кредитного договору, внаслідок чого за відповідачем утворилась прострочена заборгованість за кредитом, процентами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 5.2.1 кредитного договору у випадку недотримання позичальником умов цього договору достроково розірвати кредитний договір та вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та відсотків за користування ним. 05.06.2013 року відповідачем особисто було отримано претензійні вимоги банківської установи від 05.06.2014 року за вих. № 75/610 та № 75/609 щодо дострокового погашення заборгованості за кредитним договором № 590 від 06.09.2007 року. Таким чином, приймаючи до уваги неналежне виконання позичальником договірних зобов'язань з повернення кредиту за кредитним договором № 590 від 06.09.2007 року та сплати процентів за користування кредитними коштами, скориставшись наданим п. 5.2.1 кредитного договору позивачу правом на повернення в такому разі кредиту, представник ПАТ КБ «Хрещатик» звернувся до суду з позовними вимогами про дострокове стягнення з відповідача загальної заборгованості у розмірі 401 493,02 грн., у тому числі: прострочена сума кредиту - 88 389 грн.; строкова сума кредиту - 218 840 грн.; прострочені відсотки - 80 647,17 грн.; відсотки за користування кредитом станом на 20.06.2013 року - 3 030,20 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту - 5 719,49 грн.; пеня за прострочення сплати відсотків - 5 627,43 грн. Вирішуючи питання розподілу витрат, пов'язаних з розглядом справи суд виходить з того, що відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно платіжного доручення № 54 від 26.06.2013 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 441 грн. Оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, заснованими на законі, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved