Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

Представник позивача адвокат Крицина Ю.О., яка діє в інтересах [PERSON] на підставі ордеру серії ДН №103350 звернулась до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом, у якому просила визначити її довірительці додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, тривалістю 3 (три місяці), яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обгрунтування заявлених вимог зазначила, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] . Факт споріднення підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 23.06.1999 року народження Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Харкова, актовий запис №3132. Спадщина, яка відкрилась після смерті [PERSON] складається з частки квартири [ADDRESS] та автомобіль марки та моделі УАЗ) 469, 1974 року випуску. При цьому позивач тривалий час, понад десять років, постійно проживає в Федеративній Республіці Німеччина, з батьком не перебувала у тісних дружніх стосунках. Про факт смерті батька дізналась випадково у вересні 2020 року, після спливу шести місяців з дати смерті батька, під час телефонної розмови з дідусем. 16.09.2020 року на підставі довіреності позивач уповноважила громадянку [PERSON] на оформлення від свого імені спадщини, на яку вона мала право після смерті батька. При цьому постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 11.11.2020 року №131/02-31 було відмовлено у вчиненні нотаріальні дії щодо видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на частку майна спадкодавця через неподання у встановлений законом строк та спосіб документів, які підтверджують прийняття позивачем спадщини, а саме заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька, оскільки у встановлений законом шестимісячний для подання заяви про прийняття спадщини позивач не звернулась до нотаріальної контори із відповідною заявою, оскільки їй не було відомо про смерть батька. Також сторона позивача вказує, що про поважність причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини свідчить поширення коронавірусної хвороби та пов`язані з цим обмеження, що включали заборону залізничних, авіа-та автобусних міжміських та міжобласних перевезень. У зв`язку з наведеним, зокрема територіальною віддаленістю від місця відкриття спадщини, просить суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 23.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 26.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 14.07.2021\~року від\~відповідача надійшов\~відзив на\~позовну заяву,\~зі змісту\~якого вбачається,\~що відповідач\~вважає,\~що позивач\~пропустила строк\~для прийняття\~спадщини без\~поважних причин,\~посилаючись на\~практику ВС\~у постановах\~від 27.05.2020\~року по\~справі №336/127/17,\~від 28.11.2018\~року по\~справі №489/1915/16-ц.\~Вказує,\~що позивач\~дізналась про\~смерть батька\~у лютому-березні\~2020\~року у\~телефонній розмові\~з дідусем\~ [PERSON] ,\~1937\~року народження,\~їй стало\~відомо про\~смерть батька.\~На підтвердження\~вказаного факту\~додає посвідчену\~приватним нотаріусом\~ХМНО С.В.\~Канавцем заяву\~ [PERSON] ,\~якою він\~підтвердив,\~що у\~телефонній розмові,\~яка відбулась\~приблизно в\~двадцятих числах\~березня 2020\~року,\~він підтвердив\~матері своєї\~онуки [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~яка має\~постійне місце\~проживання у\~Федеративній Республіці\~Німеччині факт\~смерті [INFO] сина\~ [PERSON] . Вказує, що у позивача не було перешкод для надсилання відповідної заяви поштою. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у позовній заяві із вказівкою на те, що до обставин, які обумовили поважність пропуску строку звернення до суду із позовною заявою входить відсутність контакту з батьком, проживання у Німечинні протягом тривалого часу, карантинні обмеження, що унеможливили приїзд в Україну для оформлення спадщини, а також той факт, що в неї на утриманні перебуває 5 малолітніх дітей. Представник відповідача адвокат Горенко Ольга Ігорівна, яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 07.07.2021 року, у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі, просивши суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Поліщук О.В. у судове засідання у судове засідання не з`явилась, за Вх.№21844 надала заяву, якою просила розглянути справу у її відсутність та вказала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, з`ясувавши обставини справи,\~безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши\~їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Судом встановлено, що постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) Міністерства юстиції України від 11.11.2020 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] та автомобіль марки та моделі УАЗ 469, 1974 року випуску зі змісту якою вбачається, що 09.09.2020 року до нотаріуса звернулась [PERSON] , яка діяла за довіреністю [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживає: [ADDRESS] , посвідченою Посольством України в ФРН , місто Берлін, 16.09.2020 року , реєстр №570/4-779-2020 і із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на вищевказане майно після померлого [INFO] у місті Харкові батька [PERSON] , інформація про заповіти якого з згідно з матеріалами спадкової справи, відкритої 21.04.2020 року за заявою доньки померлого [PERSON] , відсутня. Вказано, що [PERSON] не було подані документи, що підтверджують прийняття нею спадщини у встановлений законом строк. Відповідно до копії свідоцтва про народження батьками серії [NUMBER] , виданого 23.06.1999 року Міськким відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта для виїзду закордон № [NUMBER] від 06.04.2011 року. Вказаний документ містить візу, що надає право безстрокового перебування на території Федеративної Республіки Німеччина. Згідно з ч. 1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1, 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно з ч. 1 ст.1222 ЦК України Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.2 вказаної статті спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ст.1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК ( 435-15 ). Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК ( 435-15 ), звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Так, серед поважних причин слід зазначити, велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними (хоча з цього питання практика неоднозначна); перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України (постанова ВС від 17.03.2021 у справі № 638/17145/17). Поруч із тим суд враховує викладену у відзиві позицію сторони відповідача із посиланням на практику Верховного суду про те, що до поважних причин та об`єктивних і непереборних труднощів суди зазвичай не зараховують відсутність інформації про смерть спадкодавця (постанова ВС від 25.04.2019 у справі № 761/794/15-ц) , а також те, що проживання за кордоном не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою через досить тривалий проміжок часу про прийняття спадщини (постанова ВС від 15.02.2021 у справі № 569/12599/18. Також у постанові ВС від 11.02.2019 у справі № 460/2967/15-ц зазначено, що пунктом 3.11.3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27.12.2004 № 142/5/310, передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини. При цьому суд зазначає, що залежності від конкретних обставин справи суди можуть визнавати ті чи інші причини пропуску строку як поважними, так і такими, що не перешкоджали особі звернутися із відповідною заявою в межах визначеного законом строку. Визначальним у такому випадку є саме критерій наявності об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для спадкоємця. Оцінюючи викладені у позовній заяві обставини, які були підтвержені наданими сторонами доказами, що були досліджені у судовому засіданні та оцінку яким суд надав грунтуючись на своєму внутрішньому переконанні, суд враховує, що правовідносини, які склались з приводу спадкування у вказаній цивільній справі мали місце у період пандемії,а позивач по справі тривалий час, понад десять років, постійно проживає у Федеративній Республіці Німечинна, що не спростовується стороною відповідача. Так, суд зазначає, що при вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини на час, в який позивач повинна була звернутись із заявою про прийняття спадщини діяли, коли діяли карантинні обмеження, потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 565/1145/17 (Постанова від 26.06.2019 року). Так, Постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»; від 20.05.2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»; та від 22.07.2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 року до 31.08.2020 року в Україні запроваджено карантин. Внаслідок карантинних обмежень зупинився рух громадського транспорту, обмежувалось пересування громадян та вводилось ряд інших обмежень. Із наданих позивачем пояснень, судом встановлено, що необхідність дотримання карантинних обмежень і запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) унеможливило своєчасне подання нею заяви про вступ у спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Також суд критично ставиться до посилання відповідача на те, що позивач у справі дізнався про смерть [PERSON] саме у березні 2020 року, про що йдеться у нотаріально посвідченій заяві [PERSON] , [INFO] , оскільки з її змісту вбачається, що у телефонній розмові він підтвердив саме матері позивача у справі громадянці [PERSON] , що є колишньою дружиною померлого про смерть [PERSON] , що, відповідно не означає, що така інформація була безпосередньо передана позивачу [PERSON] . Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, поважність причин пропущення строку для прийняття спадщини та наявність правових підстав для задоволення позову. Згідно з пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 у резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини. Відтак, оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, суд вважає, що для прийняття спадщини достатнім є саме тримісячний строк з моменту набрання законної сили цим рішенням, враховуючи віддаленість перебування позивача від місця відкриття спадщини.

Outcome: approved