Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Представник позивача АТ «Альфа-Банк»звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] і просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 113 076,40 грн., з яких: строкова заборгованість - 49 661,09 грн., прострочена заборгованість - 16 911,65 грн., строкова заборгованість по нарахованим відсоткам та комісіям - 2 539,94 грн., прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам та комісіям - 35 563,72 грн., штрафи - 8 400,00 грн. та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.08.2018 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем було укладено Угоду про надання особистого кредиту № 501056179. Відповідно до умов вказаного договору позивач надав відповідачу кредит у сумі 71 050,00 грн. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 71 050,00 грн. В порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 16.03.2020 року має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 113 076,40 грн., з яких: строкова заборгованість - 49 661,09 грн., прострочена заборгованість - 16 911,65 грн., строкова заборгованість по нарахованим відсоткам та комісіям - 2 539,94 грн., прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам та комісіям - 35 563,72 грн., штрафи - 8 400,00 грн. У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28.05.2020 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, передано до Жовтневого районного суду м. Харкова, для розгляду за підсудністю. Відповідно до супровідного листаМосковського районного суду м. Харкова від 30.09.2020 року вказані вище матеріали справи направлені на адресу Жовтневого районного суду м. Харкова та отримані останнім - 01.10.2020 року. Відтак, для розгляду даної позовної заяви автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Жовтневого районного суду м. Харкова - Баркову Н.В. та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.10.2020 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Призначено судове засідання. В судове засідання учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи в його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явилася, в порушення ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.01.2021 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається зі змісту Анкети-заяви [PERSON] про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» від 16.08.2018, Оферти на укладення Угоди про надання кредиту №501056179 від 16.08.2018, Акцепту пропозиції на укладання угоди про надання кредиту № 501056179 від 16.08.2018 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір, за умовами якого банк надає відповідачу кредит в розмірі 71 050,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі 16,99% річних. Заява [PERSON] про акцепт пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення угоди про надання кредиту №501056179, Оферта на укладення Угоди про надання кредиту № 501056179 від 16.08.2018 та Акцепт пропозиція на укладання угоди про надання кредиту №501056179 від 16.08.2018 є по суті кредитним договором, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] (а.с.6-8) Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Зі змісту зазначеного кредитного договору вбачається, що [PERSON] підтвердив своїм особистим підписом, що ознайомлений і згоден з Публічною пропозицією АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб. У анкеті-заяві [PERSON] , Оферті та Акцепті визначені всі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов`язань та інші. Частиною 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Стаття 526 ЦК України регламентує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Встановлено, що позивачем належно виконано умови договору, видано відповідачу [PERSON] грошові кошти, обумовлені в договорі. Стаття 1048 ЦК України регламентує, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів. Згідно зі ст. 549 ЦК України та умов Договору, у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами Договору, Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно зі ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. У зв`язку з систематичним порушенням відповідачем своїх обов`язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та чинного Кредитного договору [PERSON] було нараховано неустойку. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] не сплачувалися сума кредиту та відсотки за користування кредитом, у зв`язку з чим станом на 16.03.2020 року утворилася заборгованість за кредитом в сумі 113 076,40 грн., з яких: строкова заборгованість - 49 661,09 грн., прострочена заборгованість - 16 911,65 грн., строкова заборгованість по нарахованим відсоткам та комісіям - 2 539,94 грн., прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам та комісіям - 35 563,72 грн., штрафи - 8 400,00 грн., що підтверджується відповідною довідкою (а.с.13). Таким чином, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Відповідно до умов Договору, у разі невиконання чи неналежного виконання Відповідачем будь-яких обов`язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, Позивач має право вимагати виконання зобов`язання з повернення Кредиту за Договором. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання, стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, заборгованості за відсотками та неустойкою. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). На підставі досліджених письмових доказів, наданих позивачем, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги АТ «Альфа-Банк»засновані на законі та умовах укладеного договору, підписаного сторонами, обґрунтовані належними доказами та підлягають задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості у розмірі 113 076, 40 грн., з яких: строкова заборгованість - 49 661,09 грн., прострочена заборгованість - 16 911,65 грн., строкова заборгованість по нарахованим відсоткам та комісіям - 2 539,94 грн., прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам та комісіям - 35 563,72 грн., штрафи - 8 400,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача, сплачений судовий збір в розмірі 2 102,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved