Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Представник відповідача позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої 13.08.2013р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого 30.07.2013р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого 24.03.2015р.; копія заяви [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON]; копія [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON]; копія [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON]; копія державного акту серії ОД № 008420 від 08.06.2005р. на право власності на земельну ділянку загальною площею 2,78 га; копії довідок відділу Держгеокадастру у Ренійському районі про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки; копії витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10.03.2016р. із кадастровими планами земельних ділянок; копія державного акту серії ОД № 008421 від 08.06.2005р. на право власності на земельну ділянку загальною площею 2,78 га; копія державного акту серії ЯК № 595256 від 30.12.2010р. на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1846 га; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.03.2016р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є онукою нині померлих [PERSON] та [PERSON] та відповідно донькою [PERSON] За життя діду позивача [PERSON] належали: земельні ділянки загальною площею 2,78 га, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ОД № 008421 та земельна ділянка площею 0,1846 га, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 595256. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 30.07.2013р. - помер. Спадкоємцями першої черги був його син позивач [PERSON] та його дружина [PERSON] У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], батько позивача [PERSON] звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За зверненням [PERSON] нотаріусом було заведено спадкову справу. Дружина спадкодавця [PERSON] ніяких дій щодо прийняття спадщини не виконала, на спадщину не претендувала, та не заперечувала щоб спадщину прийняв її син [PERSON] Таким чином, син спадкодавця [PERSON] прийняв спадщину відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлого батька, однак не встиг її юридично оформити. 13.08.2013р. померла бабуся позивача [PERSON] За життя їй належали земельні ділянки загальною площею 2,78 га, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ОД № 008420. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, заповіту не залишила. Після її смерті спадкоємцем першої черги був її син [PERSON] У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті матері, батько позивача [PERSON] звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За зверненням [PERSON] нотаріусом було заведено спадкову справу. Таким чином, син спадкодавця [PERSON] прийняв спадщину відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлої матері [PERSON], однак не встиг її юридично оформити. 24.03.2015р. помер батько позивача [PERSON] За життя йому належали: земельні ділянки загальною площею 2,78 га, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ОД № 008421, земельна ділянка площею 0,1846 га, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 595256, земельні ділянки загальною площею 2,78 га, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ОД № 008420. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилась належним йому майном, заповіту не залишив. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Позивач є єдиною спадкоємицею за законом. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті батька позивач (як спадкоємець за законом) звернулась до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За зверненням позивача нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове майно, про що 16.03.2016р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельні ділянки, як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину, що залишилася після померлого батька [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Як було встановлено судом, батько позивача [PERSON] прийняв спадщину після смерті його батьків [PERSON] та [PERSON], відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Однак, батько позивача [PERSON] за життя не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 24.03.2015р. помер батько позивача [PERSON] Позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Вона у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається такою, що її прийняла. Інших спадкоємців крім позивача немає. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України після смерті батька [PERSON], оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] не встиг отримати оригінали на право власності на земельні ділянки, у звязку із чим в даний час позивач вимушена звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на земельні ділянки з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved