Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на їх користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 21.05.2008 року в сумі 51358,13 грн., а також судові витрати по справі у розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що відповідач [PERSON] , 21.05.2008 року отримав кредит у розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік. Проте, в порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 31.12.2017 року має заборгованість у розмірі 51358 грн. 13 коп., тому ПАТ КБ «ПриватБанк» вимушений звернутися до суду для стягнення вищевказаної суми заборгованості. У судове засідання представник позивача не з`явився, але відповідно до наданої суду позовної заяви просив розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач у судове засідання надав заяву у якій заперечував проти пред`явленого позову та просив суд відмовити у їх задоволенні із застосуванням позовної давності. Вивчивши матеріали справи надані сторонами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Причиною спору між сторонами стала відмова відповідача відшкодувати ПАТ КБ «ПриватБанк» у добровільному порядку заборгованість за Кредитним договором. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються чинним Цивільним кодексом України, умовами Кредитного договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 21.05.2008 року отримав кредит у розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується пунктами Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку в будь - який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з Заяви позичальника та Умов і правил надання банківських послуг. Відповідно до таких пунктів Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Проте, як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного повернення сум кредиту та відсотків не виконував, у зв`язку з чим, станом на 31.12.2017 року має заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, суми пені, а також сум штрафів відповідно до пунктів Умов та правил надання банківських послуг. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог даного кодексу. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов`язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Відповідно до ст.ст.1049, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст.ст. 549, 551 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином, суд враховуючи суму заборгованості по тілу кредиту та відсотках, виходячи з принципу розумності та справедливості, зменшує розмір суми заборгованості по пені до 500,00 грн., вважаючи таку суму обґрунтованою та достатньою для задоволення вимог позивача у даній частині. Що стосується посилань відповідача на необхідність застосування до позовної заяви строків позовної давності, суд приймає їх до уваги виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). Разом з тим, суд звертає увагу на те, що представник позивача просить стягнути суму заборгованості станом на 31.12.2017 року за період часу починаючи з 17.06.2008 року, тому, враховуючи вищевказані норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про необхідність стягнення суми заборгованості за відсотками та поточної суми заборгованості (сальдо) саме за останні три роки, що передують моменту звернення до суду з даним позовом, тобто за період з січня 2015 року до 31 грудня 2017 року, а до попереднього період слід застосувати строки позовної давності та відмовити у їх задоволенні. Отже, відповідачем порушені наведені норми матеріального права, а тому стягненню підлягає поточна заборгованість за кредитом, розмір якої визначено судом і становить 8987,62 грн., яка складається з наступного: - 1943,22 грн. - заборгованість за кредитом; -2098,68 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; -500,00 грн. - заборгованість за пенею; -1762,00 грн. - сальдо поточної заборгованості з кредитом, а також суми штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: -250,00 грн. - фіксована частина; -2433,72 грн. - процентна складова. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сума сплаченого судового збору в розмірі 1762,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial