Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача та просить стягнути з відповідача на користь позивача 222567,67 грн., з них: суму коштів на рахунку 190000 грн., суму втрат від знецінення грошей в сумі 3% річних 1202,47 грн., індекс інфляції 31365,20 грн. Позовні вимоги представник позивача обгрунтовує тим, що 19.03.2013 між позивачем та ПАТ «Банк «Київська Русь» укладено договір банківського рахунку № 25080-44.16 в національній валюті. На виконання умов договору, позивач вніс відповідачу в національній валюті на відкритий в банку рахунок № 2620441942001 грошові кошти у розмірі 190000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 7 від 19.03.2015. Згідно з п.8 договору рахунок може бути закритий за заявою клієнта. У разі закриття рахунку залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові, або за його вказівкою перераховується на інший рахунок вказаний клієнтом. Позивач зазначає, що ним була подана заява про повернення грошових коштів, однак відповідач свої зобов'язання не виконав, кошти на вимогу вкладника не повернув. В судове засідання сторони не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи та вирішити її на підставі наявних доказів. Судом встановлено, що між позивачем та ПАТ «Банк «Київська Русь» було укладено договір банківського рахунку № 25080-44.16 від 19.03.2015, відповідно до якого банк відкрив позивачу поточний рахунок №2620441942001 в національній валюті України. Відповідно до копії платіжного доручення № 7 від 19.03.2015 та копії виписки по особовому рахунку від 08.04.2015, позивач вніс на рахунок № 2620441942001 кошти в розмірі 190000 грн. Позивач звертався до відповідача з письмовою заявою від 09.04.2015 про закриття банківського рахунку та поверенння наявних на ньому коштів, що підтверджується копіями фіскального чеку «Укрпошта» та опису вкладення у цінний лист. Разом з тим, відповідач за цією заявою не здійснив жодних дій. Згідно з п.8 зазначеного договору рахунок може бути закритий за заявою клієнта. У разі закриття рахунку залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові, або за його вказівкою перераховується на інший рахунок вказаний клієнтом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 1 ст.1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ч.1 ст.1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за зявою клієнта у будь-який час. Згідно зі ст.1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Як передбачено ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2)належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Постановою правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 190 публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 61 від 19.03.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» розпочато з 20 березня 2015 року процедуру виведення публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 20 березня 2015 року по 19 червня 2015 року включно, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» [PERSON] Відповідно до п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Згідно з п.1 ч. 5 статті 36 цього Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 зазначеного Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Згідно з ч.1 ст. 323 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не надав позивачу належної якості банківські послуги, не виконав свої зобов'язання по договору банківського рахунку, не повернув позивачу кошти, внесені ним на банківський рахунок. При цьому, оскільки з моменту звернення позивача до відповідача із вимогою про повернення грошових коштів у відповідача виникли грошові зобов`язання щодо повернення належних позивачеві коштів, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування до цих правовідносин положень ч.2 ст.625 ЦК України. На основі викладеного,

Outcome: approved