Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

Представник позивача звернувся в Канівський міськрайонний суд з позовом в [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві вказав, що [PERSON] проживає в [INFO] за адресою: [ADDRESS]. Ця квартира належить останній на праві приватної особистої власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.05.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-1731. В спірній квартирі зареєстрований її син [PERSON], [INFO], але з 2010 року він фактично не проживає за зареєстрованим місцем проживання, оскільки навчається та проживає в РФ, республіка Комі та не збирається повертатися до України. З того часу всі витрати за комунальні послуги [PERSON] несе вона одна. За останній час тарифи на комунальні послуги значно виросли і вона не має змоги їх самостійно оплачувати за двох мешканців, хоча фактично в квартирі вона проживає одна. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач [PERSON] відповідачу не чинила. Відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад 7 років без поважних причини. Просить суд визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування жилим приміщенням: квартирою № 124 в будинку № 45 по вулиці Героїв Дніпра в м. Каневі, Черкаської області. У судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, надав до суду заяву згідно якої позов підтримує повністю, просить його задовольнити, справу розглядати у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Повідомлення про причину неявки в засідання відповідача до суду не надійшло, а тому суд вважає за можливе відповідно до п.4 ст. 169 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 27.05.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-1731 (а.с.17). Відповідно до положень ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника житла, який не є його співвласником, на користування цим житлом обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у ньому. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником, або законом. В ст. 47 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 9 Житлового кодексу УРСР визначає, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом. В п. 53 Правових позицій судової колегії Верховного Суду України висловлених в зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році від 01.12.1997р. розяснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних з користуванням жилими приміщеннями в будинках і квартирах, належних громадянам на праві приватної власності (про виселення, право користування тощо), слід виходити з норм глави 6 розділу III Житлового кодексу України про користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду. Згідно зі ст. 71 Житлового кодексу України за тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. В разі, якщо наймач або члени його сім'ї з поважних причин були відсутні понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а у випадку виникнення спору - судом. Крім того, з матеріалів справи вбачається, зокрема, з виду на проживання відповідача [PERSON], [INFO], громадянина України, 82№0014926 від 12.09.2010 року (а.с.14), що останньому продовжено строк виду на проживання на території Російської Федерації по Республіці Комі по 12 вересня 2020 року та відповідно останній зареєстрований в [INFO]. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11 грудня 2003року № 1382-IV - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення прав власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Суд вважає за необхідне застосувати вимоги ст. 217 ЦПК України встановити порядок виконання цього рішення суду, зокрема, вказавши що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації за місцем мешкання. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення.

Outcome: approved