Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Представник відповідача Гарбузюк В.Б. в судовому засіданні вимоги позивача не визнав в підстав викладених у запереченнях проти позову. Просить суд відмовити в задоволенні позову. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просить суд стягнути з ТОВзП «Клобал Космед» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 2 липня 2013 року по 27 червня 2014 року в сумі 33036,90 грн. та грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 1521 грн. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Як було встановлено в судовому засіданні 01 лютого 2013 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Глобал космед» був укладений контракт з працівником, згідно якого [PERSON] була прийнята на роботу до структурного підрозділу підприємства на посаду менеджера з регіонального розвитку. Згідно умов вказаного контракту строк дії контракту з 01 лютого 2013 року по 28 лютого 2013 року. Згідно доповнень до контракту №1 від 01 березня 2013 року, №2 від 01 квітня 2013 року, №3 від 01 травня 2013 року, №4 від 01 червня 2013 року, строк дії контракту продовжувався з 01 березня по 31 березня 2013 року, з 01 квітня 2013 року по 30 квітня 2013 року, з 01 травня 2013 року по 31 травня 2013 року, з 01 червня 2013 року по 30 червня 2013 року. Згідно наказу ТОВ з іноземними інвестиціями «Глобал космед» №48/1-к від 01 липня 2013 року на підставі того, що останній день строку контракту припадає на вихідний день - неділю 30 червня 2013 року, а згідно ч.5 ст.241-1 КЗпП України днем закінчення строку вважається найближчий робочий день - понеділок. [PERSON] було звільнено з посади менеджера з питань регіонального розвитку в зв'язку із закінченням строку контракту згідно п.2 ст.36 КЗпП України з 01 липня 2013 року. Рішенням Рівненського міського суду від 24.02.2014 року в задоволенні позову [PERSON] до ТОВ з іноземними інвестиціями «Глобал космед» про стягнення заборгованості по заробітній платі, визнання контракту від 01 лютого 2013 року в частині визначення строку його дії недійсним та визнання його таким, що укладений на невизначений строк, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 16 квітня 2014 року рішення Рівненського міського суду від 24 лютого 2014 року залишено без змін. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справ, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до розрахунку відповідача компенсації за невикористану відпустку (до наказу 48/1 від 01.07.2013 р.) [PERSON] була нарахована компенсація за невикористану відпустку в липні 2013 року за період з 01.02.2013 року по 30.06.2013 року в розмірі 1521 грн. Як зазначив в судовому засіданні представник відповідача Гарбузюк В.Б. у зв'язку з відсутністю [PERSON] в офісі товариства в день її звільнення та непред'явлення нею в подальшому вимоги про розрахунок, відповідачем було перераховано на картковий рахунок останньої грошові кошти в загальному розмірі 3003,10 грн. Факт отримання вказаної суми позивачем підтверджено в поданій нею апеляційній скарзі на рішення Рівненського міського суду від 24 лютого 2014 року, де остання вказує, що 10 липня 2013 року вона отримала заробітну плату в сумі 1126,67 грн., 15 липня 2013 року отримала аванс за липень в сумі 1024,25 грн., 12 серпня 2013 року отримала заробітну плату за липень в сумі 1978,85 грн., 15 серпня 2013 року отримала аванс за серпень в розмірі 1024,25 грн. Як вбачається із наданої відповідачем картки рахунку №661 [PERSON] нараховано виплату компенсації за невикористану відпустку, а саме 15.07.2013 року нараховано грошові кошти в сумі 1024,25 грн., а 12 серпня 2013 року - 1978,85 грн. Відповідно до вимог ст.ст. 116,117 КЗпП України, п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КзпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку обчислюється виходячи з середнього заробітку за два останні календарні місяці роботи перед звільненням. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи , які беруть участь у справі, мають рівні права та щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Зважаючи на те, що на підставі рішення Рівненського міського суду від 24 лютого 2014 року контракт, який був укладений між позивачем та відповідачем не був визнаний судом, як такий, що укладений на невизначений строк, а позивачем не доведено, що після видання наказу від 01 липня 2013 року про її звільнення трудові відносини між сторонами фактично тривали, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, в судовому засіданні представником позивача не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач не отримала грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпусти, натомість представником відповідача доведено факт, що позивачу були нараховані на її картковий рахунок компенсацію за невикористані дні відпустки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed