Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Представник позивача адвокат Тодарчук Т.В. звернулася до суду із вищевказаним позовом, який мотивує наступним. Так, 17.02.2009 [PERSON] прийнятий на роботу на посаду директора КП «Водотеплосервіс» Калуської міської ради за контрактом, де працював до 16.02.2021, коли його звільнено на підставі п.2 ст.36 КЗпП України. В порушення вимог ст.ст.47,115,116 КЗпП України щодо проведення з працівником розрахунку у строки передбачені законом, остаточний розрахунок із позивачем було здійснено 16.06.2021, зокрема на банківський рахунок позивача зараховано 1\~265, 17 грн. із призначенням платежу: зарахування згідно зарплатної відомості. При цьому вказує, що починаючи з наступного дня після звільнення 17.02.2021, працівнику починає нараховуватися середній місячний заробіток і відбувається це аж до моменту повної виплати належних [PERSON] коштів - до 16.06.2021, а дізнався він про порушене право 17.06.2021. Позивачем проведено розрахунок середньої заробітної плати у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, і сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 202\~622, 00 грн. Тому, позивач змушений звернутися до суду та просить стягнути з відповідача 202\~622, 00 грн. середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, а також 2000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги та 2026, 23 грн. сплаченого судового збору. Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 23.09.2021 відкрито провадження у вказаній справі та ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представником відповідача директор КП «Водотеплосервіс» Шевчуком П.В. подано відзив на позов. Позов не визнає в повному обсязі, вважає твердження позивача надуманими та такими, що не підлягають до задоволення, а сам позов неаргументованим та поданим з пропуском строку позовної давності. Тому, просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] подала відповідь на відзив. Зокрема вказує, що невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Водночас структура заробітної плати визначена ст.2 Закону України «Про оплату праці» і включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Тому, представник позивача просить позов задоволити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] подав заперечення. Наголошує, що повний розрахунок за усіма належними позивачу при звільненні сумами був здійснений відповідачем власне 14.05.2021. Починаючи з 16.02.2021 (тобто з моменту звільнення) позивачу поводилися виплати протягом січня та лютого, а позивачу було відомо, що сума, яка виплатилася йому включно до 14.05.2021 є сумою із виплати заробітної плати, оскільки [PERSON] мав змогу перевірити відповідність нарахувань згідно із розрахунковим листом. З огляду на те, що повний розрахунок із позивачем було проведено 16.05.2021, то відповідно саме цього дня відбулося останнє нарахування коштів на рахунок позивача, про що йому було також відомо. Представник відповідача зазначає, що очевидно, що так як після 16.05.2021 і до 15.08.2021 позивачеві більше проплат не здійснювалося, він в свою чергу мав змогу включно до 15.08.2021 звернутися до суду за захистом своїх прав. Проте позивачем цього зроблено не було, то відповідно пропущено тримісячний строк, який передбачений нормами чинного законодавства. Тому представник відповідача просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У відповідності до вимог\~ст. 43 Конституції України\~та\~ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. З копії трудової книжки (а.с.7-9) вбачається, що 16.02.2021 позивача звільнено з роботи в КП «Водотеплосервіс» у зв`язку з закінченням терміну дії контракту. За змістом ст.47\~КЗпП\~України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України. Відповідно до\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України\~передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином,\~закон\~покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена\~статтею 117 КЗпП України\~відповідальність. Із виписки по рахунку приватного клієнта [PERSON] (а.с.10) та бухгалтерської довідки щодо виплати зарплати звільненим [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.28) вбачається, що сума зарплати до виплати на дату звільнення у розмірі була виплачена позивачу лише 14.05.2021. Крім того 16.06.2021 на рахунок позивача від відповідача надійшли кошти у розмірі 1265, 17 грн. із призначенням платежу «Зарахування згідно зарплатної відомості». Поряд з цим, ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У п.п. 6 п. 2.2 рішення від 22 лютого 2012 року №4-рп/2020 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Такий же висновок викладено у п.п. 39, 40 постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду, від 24.04.2019 у справі № 607/14495/16-ц, а саме, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Беручи до уваги, що повний розрахунок проведений 16.06.2021, що зазначає і сам позивач, то перебіг тримісячного строку звернення до суду почався з 17.06.2021, а відтак, суд приходить до висновку, що позивач, звернувшись до суду з даним позовом 20.09.2021 пропустив тримісячний строк звернення до суду. При цьому, ані позивач, ані його представник з клопотанням про поновлення пропущеного строку до суду не зверталися. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267\~ЦК України). За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що в позові [PERSON] до Комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати зарплати слід відмовити через сплив строку позовної давності. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed