Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що [PERSON] звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/нвід 03 березня 2011 року. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердила, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач вказує, що відповідач ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується її підписом у анкеті-заяві. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 29000 грн. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями не наддала. З урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 04 лютого 2021 року має заборгованість у розмірі 39347,93 грн, з яких: 31664,71 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7683,22 грн - заборгованість за простроченими відсотками. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за вказаним договором не погашена, що є порушенням законних прав позивача.Просить стягнути з відповідача зазначений розмір заборгованості. В судове засідання сторони не викликались. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 березня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі. Постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. 03 березня 2011 року [PERSON] приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку шляхом заповнення та підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, яка в сукупності з Пам?яткою клієнта, Умовами та правилами набання банківських послуг, а також Тарифами позивача складає Договір про надання банківських послуг (а.с. 14-43). Відповідно до довідок позивача, за умовами договору відповідачу 29 червня 2011 року була надана кредитна картка № [NUMBER] терміном дії до травня 2015 року, 23 серпня 2014 року надана картка № [NUMBER] терміном дії до травня 2018 року; 23 грудня 2017 року була надана кредитна картка № [NUMBER] терміном дії до вересня 2021 року, 24 липня 2018 року надана картка № [NUMBER] терміном дії до червня 2022 року (а.с. 12). 29 червня 2011 року відбувся старт карткового рахунку відповідача, 23 серпня 2014 року встановлений кредитний ліміт в розмірі 5000,00 грн. В подальшому кредитний ліміт неодноразово змінювався, в тому числі 26 липня 2017 року збільшено до 29000 грн, 01 червня 2020 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн (а.с. 13). Із виписки по карті відповідача слідує, що вона користувалась наданими кредитними коштами: отримувала готівкові кошти з рахунку, знімала готівку в банкоматах банку, здійснювала оплату за придбані товари та переказ коштів з рахунку на рахунок, поповнювала картковий рахунок (а.с.53-62). За розрахунком позивача заборгованість відповідача по кредитному договору станом на 04 лютого 2021 року складає 39347,93 грн, яка складається з: 21563,92 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 10100,79 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1239,00грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 6444,22 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 4-11). Також встановлено, що [PERSON] своїм підписом 18 червня 2020 року підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, яка надана виходячи з обраних нею умов кредитування (а.с.15-17). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за кредитним договором. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.ст. 526 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом та договірні. Встановлено, що у Анкеті -заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 03.03.2011 року, яка підписана відповідачем, процентна ставка не зазначена. Окрім того вказано, що відповідач виявила бажання оформити зарплатну картку. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками. Обґрунтовуючи право вимоги в частині нарахування процентів, позивач посилається на Умови та правила надання банківських послуг. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Умовами та Правилами було ознайомлено відповідача, яка при цьому погодилась з ними, підписуючи Заяву, що дає підставу для сумніву у належності і допустимості доказів того, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг були складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідно до чого позивач не може посилатися на них під час обґрунтування своїх вимог. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, надані банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), яка, в силу положень частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. Крім того, роздруківка Умов та правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила надання банківських послуг в тому числі щодо споживчого кредитування. Підписаний відповідачем 18 червня 2020 року паспорт споживчого кредиту із зазначенням основних умов кредитування, типу кредиту: відновлювальна кредитна лінія, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці; на строк кредитування - 240 місяців; пільговий період: до 55 днів; із зазначенням процентної ставки поза межами пільгового періоду, орієнтовної загальної вартості кредиту, суд не може вважати складовою частиною кредитного договору, укладеного з відповідачем на підставі її анкети-заяви від 03 березня 2011 року, оскільки відсутнє посилання на будь-який номер та дату договору, укладеного між сторонами та підтверджує лише отримання інформації про загальні умови кредитування. При цьому, згідно з частиною шостоюстатті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» є неналежним доказом, оскільки не містить жодної інформації щодо предмета доказування у даній справі, зокрема, щодо типу кредитної картки, наданої позичальнику у межах підписаної нею Анкети -заяви від 03 березня 2011 року, а містить лише виклад умов використання всіх кредитних карт, які випускаються та обслуговуються АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не має правового значення для вирішення даного спору. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч.1, 5 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За таких обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 7683,22 грн - заборгованості за відсотками за користування кредитом. Водночас, враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає можливим стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 31664,71 грн. Вимог про стягнення з відповідача процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, у розмірах встановлених законом, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України (сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми або сплата процентів у розмірі визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України) позивач не пред`явив. Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, враховуючи, що відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження суду не надала, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом частково, з урахуванням приписів частини першої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 1826,75 грн (31664,71 грн/39347,93 грн * 2270 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial