Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

Представник заявника звернувся з цією заявою до суду та просить встановити факт постійного проживання на території України [PERSON] станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1994, посилаючись на те, що вона народилась [INFO] в м. Бєлці Молдавської РСР, та була документована паспортом громадянина СРСР, який згодом було втрачено, в зв`язку з чим своєчасно не отримала паспорт громадянина України, тому на теперішній час не має документів, що посвідчують її особу та підтверджують громадянство. Представник ГУ ДМС України в Одеській області, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, однак своїм відзивом повністю не погоджується із заявою [PERSON] і просить залишити її без розгляду. Заслухавши представника заявника та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК Україниу судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути, зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України»(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Статтею 6 ЗУ «Про громадянство України», громадянство України набувається:1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України. Частиною 2 ст.9 ЗУ «Про громадянство України» регламентовані конкретні умови прийняття до громадянства України: 1) визнання і дотримання Конституції України та законів України; 2) подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців); 3) безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років; 4) отримання дозволу на імміграцію; 5) володіння державною мовою або її розуміння в обсязі, достатньому для спілкування. Ця умова не поширюється на осіб, які мають певні фізичні вади (сліпі, глухі, німі); 6) наявність законних джерел існування. Ця умова не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні або притулок в Україні. Встановлення факту має юридичне значення, тобто від нього має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Судом встановлено, що заявниця прибула до с. Жовтнівка Березівського району Одеської області у листопаді 1983 року, як вбачається з адресного листка вибуття (а.с.5). [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 10 січня 1989 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу виданого Новоселівською сільською радою Березівського району Одеської області (а.с.6). Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Раухівської селищної ради Березівського району Одеської області [PERSON] зареєстрована за адресою - [ADDRESS] (а.с.7). У судовому засіданні [PERSON] зазначила, що у 1983 році переїхала до с. Жовтнівка Березівського району, у 2001 році переїхала до смт Раухівка де по теперішній час проживає, з приводу оформлення оформлення паспорту У судовому засіданні свідок [PERSON] спростувала твердження заявниці щодо її теперішнього місця проживання та вказала, що остання переїхала у 1991 році в с. Новоселівку та до тепер проживає там. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1 ст.77 ЦПК України регламентує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. З наведених норм процесуального закону свідчить, що сторона, а в даному випадку заявниця, на яку покладався тягар доказування, повинна була під час розгляду цієї справи обґрунтувати з наданням відповідних належних доказів наявність обставин, що з достовірністю могли б підтвердити правові вимоги. Пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12 червня 2009 року роз`яснюється, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Незважаючи на встановлений процесуальним законом порядок доказування та не звертаючи увагу на вимоги ст.ст.12,13 ЦПК України, заявниця не обґрунтувала належним чином елементи свого позову, які могли б мати юридичне значення для вирішення справи відповідно до положень ст.263 ЦПК України, та не довела існування фактів щодо її проживання на території України станом на 24 серпня . Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Слід також зазначити, що згідно положень ст.ст.76,95 ЦПК України, доказами, як це зазначається вище, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які що мають значення для вирішення справи; письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору; письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Проаналізувавши матеріали цивільного провадження за заявою [PERSON] , суд дійшов висновку про неможливість її задоволення у зв`язку з недоведеністю тих юридичних фактів, на які вона посилається.

Outcome: dismissed