Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Представник позивача\~ [PERSON] ,\~адвокат Корой\~І.Д.\~звернувся до\~суду із\~зазначеним позовом,\~у якому\~просить встановити факт того, що відповідач не проживавпостійно разом із спадкодавцем[PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] в\~селі Василівка\~Фрунзівського району\~Одеської області\~України, на день її смерті (час відкриття спадщини) та визнати відповідача таким, що не прийняв спадщину після матері [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що сторони є дітьми спадкодавця, після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй право на земельну частку (пай), посвідчене відповідним сертифікатом, щодо якого померла мати заповіту не залишала, а із спадкоємців за законом першої черги були тільки сторони у справі. Виходячи з неповнолітнього віку на час відкриття спадщини матері, позивач вважає, що прийняв цю спадщину і набув право на неї, а відповідач її не приймав, оскільки на цей час з нею постійно не проживав, хоча і був формально з нею зареєстрований, а також не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття цієї спадщини. Вказує на необхідність встановлення цього факту у судовому порядку, оскільки йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину матері з посиланням на те, що за довідкою сільради відповідач теж вважається таким, що прийняв спадщину матері і його частка є рівною з позивачем, а угоди/правочини щодо зміни розміру часток у спадщині, щодо поділу спадкового майна не укладалися та нотаріально не посвідчувалися. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують і просять їх задовольнити повністю (а.с. 49). Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій визнає позовні вимоги і не заперечує проти їх задоволення, а також підтверджує вказані у позові обставини про те, що ще за життя матері після закінчення навчання у школі без зняття з реєстрації він виїхав на постійне проживання до міста Одеси і на день смерті матері [PERSON] , яка настала [INFO] в селі Василівка Фрунзівського району Одеської області України, він разом з нею постійно не проживав та її спадщину не приймав, а тому у нього відсутній спір з братом [PERSON] щодо права на спадщину матері та її поділ (а.с. 55-56). Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані позивачем та витребувані за його клопотанням докази, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про смерть, виданого на підставі актового запису за № 5 зробленого 27 вересня 2009 року в Книзі реєстрації смертей Василівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, [INFO] в селі Василівка Фрунзівського району Одеської області України померла [PERSON] (далі спадкодавець) (а.с. 6). Відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД № 037216, виданого Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області на підставі власного розпорядження № 259/96 від 15.07.1996 року та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 216, спадкодавцю належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства імені Шевченка села Василівка Фрунзівського району Одеської області розміром 7,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 7). Родинні відносини сторін зі спадкодавцем підтверджені свідоцтвом про їх народження, виданими на підставі актових записів складених Василівською сільською радою Фрунзівського району Одеської області, в яких їхньою матір`ю вказана спадкодавець: відповідача [PERSON] , що народився [INFO] в селі Василівка Фрунзівського району Одеської області України, за актовим записом № 8 від 11 серпня 1983 року; позивача [PERSON] , що народився [INFO] в селі Василівка Фрунзівського району Одеської області України, за актовим записом № 3 від 27 березня 1995 року (а.с. 8-9). Відповідно до п. 12 ч. 1 постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 травня 2016 року\~№ 1377-VIII, в Одеській області перейменовано Фрунзівський район на Захарівський район; селище міського типу Фрунзівка Фрунзівського району на селище міського типу Захарівка. У спадковій справі № 28/2020 до майна спадкодавця, заведеній 06 лютого 2020 року Захарівською районною державною нотаріальною конторою Одеської області, крім зазначених вище сертифіката, свідоцтва про смерть спадкодавця і народження позивача і відповідача, наявні наступні документи: заява позивача від 06.02.2020 року про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом щодо належного спадкодавцю права на земельну частку (пай); витяг зі Спадкового реєстру про відсутність заповітів і спадкових договорів спадкодавця; довідка Василівської сільської ради Захарівського району Одеської області № 279 від 31.05.2019 року про те, що спадкодавець до дня смерті постійно проживала і була зареєстрована в будинку [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку, крім спадкодавця, на день її смерті та до цього часу зареєстровані та постійно проживають позивач та відповідач; лист № 89/01-16 від 06.02.2020 року державного нотаріуса Романової І.С. вказаної нотаріальної контори до позивача про відмову у видачі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом з посиланням на те, що за вказаною вище довідкою сільради відповідач теж вважається таким, що прийняв спадщину матері і його частка є рівною з позивачем, а угоди/правочини щодо зміни розміру часток у спадщині, щодо поділу спадкового майна не укладалися та нотаріально не посвідчувалися (а.с. 26-47). Відповідно до\~п.\~15\~ч.\~1\~і п.\~15\~ч.\~3\~постанови Верховної\~Ради України\~«Про утворення\~та ліквідацію\~районів» від\~17\~липня 2020\~року\~№ 807-IX,\~утворено в\~Одеській області Роздільнянський район (з адміністративним центром у місті Роздільна) у складі територій, зокрема, Затишанської селищної, Захарівської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України, а також ліквідовано, зокрема, і Захарівський район. За довідкою старости І.Я.Постевого Василівського старостинського округу Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області № 81 від 02.03.2021 року, [PERSON] була зареєстрована і постійно проживала до дня своєї смерті, яка настала [INFO] , у належному їй житловому будинку [ADDRESS] і разом з нею були зареєстровані її сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Син [PERSON] - [PERSON] після закінчення навчання у середній школі приблизно у 2000-2001 роках без зняття з реєстрації виїхав на постійне проживання до міста Одеси, де ймовірно проживає по теперішній час без реєстрації, але фактичне місце його проживання або перебування невідоме. На день смерті [PERSON] , яка настала [INFO] в селі Василівка Фрунзівського району Одеської області України, її син [PERSON] разом з нею постійно не проживав. Вказана довідка видана на підставі акту від 12.02.2021 року щодо фактичного непроживання особи, який складений депутатом V-го скликання 2006-2010 років Василівської сільської ради Фрунзівського (з 2016 року Захарівського і з 2020 року Роздільнянського) району Одеської області [PERSON] з участю жителів села Василівка Роздільнянського району Одеської області [PERSON] та [PERSON] , які особисто знали [PERSON] , її синів [PERSON] і [PERSON] та яким ці обставини особисто відомі, а їхні підписи посвідчені старостою [PERSON] і скріплені його печаткою (а.с. 12-13. Оцінюючи встановлені обставини та правовідносини, що виникли між сторонами, суд виходить з положень Цивільного кодексу України про те, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ст. 1223); у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261); спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених\~частинами другою - четвертою\~статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268); спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269); для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270); якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272). Визначаючи наявність\~підстав для\~встановлення у\~судовому порядку\~факту постійного\~не проживання\~відповідача зі\~спадкодавцем на\~час відкриття\~спадщини,\~суд виходить\~з положень\~ч.\~2\~ст.\~315\~ЦПК про\~те,\~що суд розглядає інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки, заповіт щодо свого майна спадкодавець не залишала, то до його спадкування закликались спадкоємці за законом першої черги сторони у справі, як її діти. Позивач був неповнолітнім на час відкриття спадщини і тому вважається таким, що прийняв спадщину своєї матері і набув на неї право з часу відкриття спадщини. За результатом дослідження описаних у цьому рішенні доказів, суд приходить до висновку, що відповідач за формальними ознаками, які передбачені вказаними вище положеннями законодавства, може вважатися таким, що прийняв спадщину своєї матері, оскільки згідно реєстраційного обліку він як на день смерті матері так і по теперішній час зареєстрований за вказаним вище місцем реєстрації місця проживання спадкодавця. Проте, фактично на час відкриття спадщини відповідач разом зі спадкодавцем постійно не проживав, а також у встановлений шестимісячний строк після смерті матері не подавав нотаріусу заяву про прийняття її спадщини. Зазначені обставини відповідачем визнані повністю, що надає підстави встановити у судовому порядку факт того, що відповідач не проживав постійно зі спадкодавцем на день її смерті та відповідно не вважається таким, що прийняв її спадщину. Встановлення цього факту необхідне для захисту законних прав позивача на спадкування майна його матері і може слугувати підставою для оформлення позивачем своїх спадкових прав на належне спадкодавцеві право на земельну частку (пай).

Outcome: approved