Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 7547,76 грн. за кредитним договором № б/н від 24.07.2008 року та судові витрати. Свої вимоги обґрунтував тим, що свої зобовязання за договором № б/н від 24.07.2008 року позивач виконав, надавши відповідачу по справі [PERSON] кредит у розмірі 5600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до договору та станом на 31.07.2015 року має заборгованість в розмірі 7547,76 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримав заявлені вимоги ПАТ КБ « Приватбанк» та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» не визнала. Пояснила, що 24.07.2008 року нею та позивачем укладено кредит у виді встановленого кредитного ліміту в розмірі 2500 грн. Користувалась кредитною карткою періодично та періодично погашала отриманні кошти. 25.02.2011 року нею повністю була погашена заборгованість по кредиту в сумі 2890,00 грн., в той же самий день вона здала картку в Жмеринське відділення, чим було припинено дію договору. В листопаді 2012 року в телефонному режимі її було повідомлено про наявність у неї боргу перед банком. До правоохоронних органів вона із заявою не зверталася. Пін код нікому не давала та на її телефон не приходило повідомлення про його зміну. Свідок [PERSON] суду пояснив, що у його робочі дні до нього звертається дуже багато клієнтів, і він не може підтвердити той факт, що [PERSON] звернулась до нього, щоб погасити суму своєї заборгованості за кредитною лінією. Свідок [PERSON] суду пояснив, що фактично не може нічого повідомити, тому що видачею кредиту він не займається, так як це не в його обовязках, цим займався спеціаліст [PERSON] по процедурі видачі кредиту, видача даного кредиту проводилась давно. До нього звертається багато інших людей по різним питанням. Все вирішуються фактично по процедурах які прописані Банком. Всі операції по кредиту повідомляються через СМС на телефон клієнта. Без пін-кода гроші зняти неможливо. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити враховуючи таке. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що між 24.07.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» ( правонаступник ПАТ КБ «Приватбанк» ) та відповідачем по справі [PERSON] було укладено кредитний договір б/н відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 5600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.6-13). Відповідач станом на 31.07.2015 року має прострочену заборгованість за кредитним договором в розмірі 7547,76 грн. (а.с. 4-5), яка складається з наступного: 2107,48 грн. - заборгованість за кредитом, 3222,77 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1620,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, штрафи: 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 347,51 грн. штраф (процентна складова). За правилами ст.ст.10,11,60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, згідно із ст.60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не приймає заперечення відповідачки [PERSON], так як нею не надано жодних доказів тих обставин на які вона посилається. Згідно виписки з особового рахунку [PERSON] 5577 2129 0208 6910 за період з 25.07.2008 року по 01.12.2015 рік встановлено, що [PERSON] після 25.02.2011 року користувалася карткою, а саме 01.03.211 року знімала кошти з картки в розмірі 900 грн., 22.04.2011 року в розмірі 3100 грн., 27.04.2011 року в розмірі 100 грн., 28.05.2011 року в розмірі 150 грн., 12.06.2011 року в розмірі 200 грн., 26.06.2011 року в розмірі 150 грн., 03.07.2011 року в розмірі 200 грн., 28.08.2011 року в розмірі 200 грн., 30.08.2011 року в розмірі 300 грн.,22.09.2011 року в розмірі 300 грн., 22.09.2011 року в розмірі 550 грн., 30.09.2011 року в розмірі 50 грн. Строк дії картки закінчився 31.12.2011 року, після чого здійснювалося часткове погашення заборгованості, останнє відбулося 21.09.2012 року. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] заперечила, що вона користувалася кредитною карточною та знімала з неї гроші з 25.02.2011 року, однак жодного підтверджуючого доказу не надала. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] в порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконала взятого на себе зобов`язання, тому сума заборгованості складає: 2107,48 грн. - заборгованість за кредитом, 3222,77 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1620,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, штрафи: 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 347,51 грн. штраф (процентна складова), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором на загальну суму 7547,76 грн. Крім того, з відповідача, в силу ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved