Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до Комінтернівського районного суду м.Харкова із позовом про стягнення з відповідача відшкодування у сумі 7\~850,00 грн. та судового збору в сумі 1921, 00 грн., посилаючись на те, що 27.07.2017 року між ПАТ «Європейський страховий альянс»(надалі Позивач) та ТОВ «Метро Кеш Енд Кері Україна» (далі Страхувальник) був укладений Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів №1054960 (надалі Договір страхування), відповідно до умов якого Позивач зобов`язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля Daewoo Lanos, д.р.н. [NUMBER] (надалі застрахований транспортний засіб, у Додатку з переліком застрахованих транспортних засобів №256). 28.11.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу під керуванням Стархувальника та автомобіля Chevrolet , д.р.н. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] . Постановою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 20.09.2018 року провадження у справі відносно [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, в постанові судом встановлено факт скоєння [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до Протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №225188, 28.11.2017 року о 17:30 год. в м.Харкові, [PERSON] , при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого сталось зіткнення з транспортним засобом Daewoo Lanos, д.р.н. [NUMBER] , транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальну шкоду, тобто [PERSON] порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. Також Протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №225189 зафіксовано факт порушення відповідачем вимог п.2.10.а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст.122-4 КУпАП. Відповідно до Звіту №45/17 від 20.04.2017 року вартість відновлювального ремонту складає 11\~912, 89 грн. Згідно Звіту №65788 від 21.12.2017 року вартість матеріального збитку складає 7 84, 34 грн. Відповідно до Рахунку СТО від 14.12.2017 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 7\~850, 00 грн. У заяві про виплату страхового відшкодування від 28.11.2017 року водій Страхувальника просив належну йому суму страхового відшкодування в разі визнання випадку страховим виплатити СТО за реквізитами СТО. На виконання умов Договору страхування, заяви представника Страхувальника, Позивач здійснив виплату страхового відшкодування на підставі рахунку СТО у розмірі 7 850, 00 грн., перерахувавши кошти на СТО. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача відшкодування у розмірі 7\~850, 00 грн. та суму судового збору. Ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 20.12.2019 року вище вказану справу передано за підсудністю до Лозівського міськрайонного суду Харківської області. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Сторонам надано час для подання заяву по суті. Відзив відповідачем подано не було. Враховуючи повернення кореспонденції, направленої відповідачу, з відміткою «за закінченням терміну зберігання», судом було здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до спрощеного з викликом. Виклик відповідача здійснювався шляхом розміщення оголошення. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивачем було надано заяву про розгляд справи за відсутності представника. Також сторони були повідомлені, що у разі не надання заяв по суті, з урахуванням\~ст.279 ЦПК України, справу буде розглянуто за наявними у справі матеріалами. Згідно\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу не відбувалося. Дослідивши матеріали справи, надані докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог, виходячи із наступного. У відповідності до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. З матеріалів справи вбачається, що 27.07.2017 року між ПАТ «Європейський страховий альянс»(надалі Позивач) та ТОВ «Метро Кеш Енд Кері Україна» (далі Страхувальник) був укладений Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів №1054960 (надалі Договір страхування), відповідно до умов якого Позивач зобов`язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля Daewoo Lanos, д.р.н. [NUMBER] (надалі застрахований транспортний засіб, у Додатку з переліком застрахованих транспортних засобів №256)(а.с.6-9). 28.11.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу під керуванням Стархувальника та автомобіля Chevrolet , д.р.н. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] (а.с.13). Постановою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 20.09.2018 року провадження у справі відносно [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, в постанові судом встановлено факт скоєння [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП(а.с.14). Відповідно до Протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №225188, 28.11.2017 року о 17:30 год. в м.Харкові, [PERSON] , при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого сталось зіткнення з транспортним засобом Daewoo Lanos, д.р.н. [NUMBER] , транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальну шкоду, тобто [PERSON] порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП (а.с.16). Також Протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №225189 зафіксовано факт порушення відповідачем вимог п.2.10.а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст.122-4 КУпАП (а.с.15). Відповідно до Звіту №45/17 від 20.04.2017 року вартість відновлювального ремонту складає 11\~912, 89 грн. Згідно Звіту №65788 від 21.12.2017 року вартість матеріального збитку складає 7 845, 34 грн.(ас.24-29). Відповідно до Рахунку СТО від 14.12.2017 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 7\~850, 00 грн.(а.с.32-33). Як вбачається з розрахунку(а.с.40), сума страхового відшкодування складає 7\~850,00 грн. У заяві про виплату страхового відшкодування від 28.11.2017 року водій Страхувальника просив належну йому суму страхового відшкодування в разі визнання випадку страховим виплатити СТО за реквізитами СТО(а.с.19). На виконання умов Договору страхування, заяви представника Страхувальника, Позивач здійснив виплату страхового відшкодування на підставі рахунку СТО у розмірі 7 850, 00 грн., перерахувавши кошти на СТО. Відповідача було повідомлено про необхідність сплати позивачу відшкодування у сумі 7\~850, 00 грн., однак в добровільному порядку [PERSON] кошти не сплатив. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача відшкодування у розмірі 7\~850, 00 грн. та суму судового збору. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За вимогами частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивач здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи у повному обсязі, у зв`язку з чим до нього в порядку суброгації перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, та те, що відповідач відзиву не надав, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує, відповідно до ст.ст. 141 ЦПК України. Так, згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ЗУ «Про страхування», ст.ст. 22, 512, 979, 980, 993, 995, 1166, 1187, 1188 ЦК України, та

Outcome: approved