Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення збитків. На підставу своїх вимог спирається на те, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 30.12.2003 року [PERSON], належить на праві власності земельна ділянка площею 5,9423 га, кадастровий номер [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Русалівської сільської ради. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 10.12.2003 року, [PERSON], належить на праві власності земельна ділянка площею 3,5051 га, кадастровий номер [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Русалівської сільської ради. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 26.02.2007 року, [PERSON], належить на праві власності земельна ділянка площею 2,9907 га, кадастровий номер [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Русалівської сільської ради. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 30.12.2003 року, [PERSON], належить на праві власності земельна ділянка площею 2,9703 га, кадастровий номер [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Русалівської сільської ради. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON], належить на праві власності земельна ділянка площею 3,1324 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Русалівської сільської ради. 15.10.2008 року між позивачем та [PERSON], був укладений договір оренди землі № 268, № 269 зареєстрований 30.01.2009 року за № 295; 01.10.2008 року між позивачем та [PERSON], був укладений договір оренди землі № 182, зареєстрований 30.01.2009 за № 276; 10.10.2008 року між позивачем та [PERSON], був укладений договір оренди землі № 150, зареєстрований 30.01.2009 за № 296; 10.10.2008 року між позивачем та [PERSON], був укладений договір оренди землі № 262, зареєстрований 30.01.2009 за № 294; 01.10.2008 року між позивачем та ділянку [PERSON], був укладений договір оренди землі № 181, зареєстрований 30.01.2009 за № 277. Згідно п. 1 договору відповідачі надають, а позивач приймає в строкове платне користування земельні ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва, які знаходяться у с. Русалівка. Пунктом 2 договору передбачено, що в оренду передаються земельні ділянки загальною площею 5,9423 га, у тому числі 5,9423 га, ріллі; загальною площею 3,5051 га, у тому числі 3,5051 га, ріллі; загальною площею 2,9907 га, у тому числі 2,9907 га, ріллі; загальною площею 2,9907 га, у тому числі 2,9907 га, ріллі; загальною площею 3,1324 га, у тому числі 3,1324 га, ріллі. Договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п. 8 договору). З наведеного вбачається, що договора наразі є чинними, оскільки строк їх дії припиняється 29.01.2019 році, тобто через десять років з моменту державної реєстрації таких договорів і як наслідок, набрання ним чинності. Упродовж дії договорів сторони належним чином виконували свої обов'язки за договором, в тому числі і щодо сплати орендної плати у строки та розмірах, встановлених договором. Проте, на початку березня 2017 року позивачу стало відомо, що земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER] яка належить [PERSON], земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER] яка належить [PERSON], земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER] яка належить [PERSON], земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER] яка належить [PERSON], земельна ділянка, яка належить [PERSON], обробляється ними самостійно, незважаючи на умови договору та вимоги чинного законодавства. Вказані обставини підтверджуються протоколами огляду місця події від 25.03.2017 р., складеним слідчим Маньківського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області [PERSON] та поясненнями відповідачів від 10.04.2017. Таким чином, відповідачі самовільно використовують земельні ділянки, які перебувають в користуванні ТОВ «Автодор». Своїми діями відповідачі нанесли збитки ТОВ «Автодор», на суму 402 656 грн., у зв'язку з чим представник позивача вимушений звертатись до суду з даним позовом. Позивачі та їх представник по зустрічному позову звернулися в суд з позовами до відповідача про визнання недійсним договорів оренди землі. На підставу своїх вимог спираються на те, що [PERSON], є власником земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], площею 3,5051 га, розташовану в Черкаській області, Маньківський р-н, с. Русалівка. Право власності на земельну ділянку підтверджується Державним актом Серії [NUMBER] виданого 30.12.2003 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земпю та на право користування землею, договорів оренди землі за № 460; [PERSON], є власником земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], площею 2,9703 га, розташовану в Черкаській області, Маньківський р-н, с. Русалівка. Право власності на земельну ділянку підтверджується Державним актом Серії [NUMBER], виданого 30.12.2003 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за №462. [PERSON], є власником земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] ппощею 3,1324 га, розташовану в Черкаській області, Маньківський р-н, с. Русалівка. Право власності на земельну ділянку підтверджується Державним актом Серії [NUMBER], виданого 30.12.2003 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за №461. [PERSON], є власником земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], площею 2,9907 га, розташовану в Черкаській області, Маньківський р-н, с. Русалівка. Право власності на земельну ділянку підтверджується Державним актом Серії [NUMBER] виданого 26.02.2007 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за №80. 1 жовтня 2008 року між ТОВ «Автодор» та позивачами по зустрічному позові було укладено договори оренди землі. Такі договори надавалися на підпис позивачам по зустрічному позову на той час бухгалтером ТОВ «Автодор» - [PERSON] Дані договора, на момент підписання його позивачами по зустрічному позову містили незаповнені графи. Зокрема, в договорі були відсутні відомості про: орендодавця (позивачів), орендаря ТОВ «Автодор»; предмет договору в частині визначення цільового призначення земельної ділянки, кадастрового номеру та місцезнаходження; Площа земельної ділянки, що передається в оренду; не зазначена нормативна грошова оцінка; строк дії договору та строк повідомлення про намір продовжити дію договору, розмір орендної плати та строки її внесення та перегляду; умови використання земельної ділянки; відсутні записи в пустих графах розділу «Збитками вважаються»; умови та строки передачі земельної ділянки в оренду; умови розірвання договору в односторонньому порядку; відсутні записи в пустих графах прикінцевих положень; відсутні записи в даних особи орендаря в розділі «Реквізити сторін». Так само і в актах прийому-передачі даних земельних ділянок були відсутні будь-які відомості. Оскільки, попередньо між позивачами в даному районі та засновниками ТОВ «Автодор» [PERSON] та [PERSON], попередньо були погоджені умови договору, враховуючи на той час репутацію таких осіб, позивачі за зустрічним позовом погодилась підписати пусті бланки договорів, сприймаючи їх обіцянки як такі, що будуть дотримані та виконані належним чином. Зокрема, між сторонами спору було обумовлено, що укладання договору буде відбуватись на умовах орендної плати за земельну ділянку в розмірі 5%. Строк дії договору було обумовлено 5 років з моменту підписання договору (з можливим продовженням строку дії до 10 років). Домовлено, що розмір орендної плати має переглядатись щорічно, з урахуванням умов, визначених чинним законодавством. Та домовлено, що розірвання договору оренди в односторонньому порядку можливе у випадку несплати орендної плати в строки та на умовах визначених договором та використання земельної ділянки не за призначенням. Однак, після підписання такого договору, позивачі за зустрічним позовом не отримали свого примірника договору. Відповідач за зустрічним позовом, мотивував неможливість в даний час передати примірник договору, оскільки договір необхідно заповнити ідентифікуючими даними сторін договору, земельної ділянки, та умови договору, підписати його зі сторони ТОВ «Автодор» та провести відповідну реєстрацію такого договору оренди землі у відділі державного земельного кадастру. За спливом тривалого часу уповноважені особи ТОВ «Автодор» так і не здійснили передачу примірника договору орендодавцям. В зв'язку з чим, позивачі за зустрічним позовом неодноразово зверталась до засновника ТОВ «Автодор» [PERSON], однак останній відповідав відмовою у видачі такого договору, мотивуючи це тим, що примірник їх договорів знаходяться у [PERSON] В травні-червні 2013 року, позивачі за зустрічним позовом звернулась до ТОВ «Автодор» із заявою про розірвання договору оренди землі в зв'язку з невиконанням умов договору. На що, листом від ТОВ «Автодор» отримали відмову. Оскільки у позивачів за зустрічним позовом не було їх примірника договору, а [PERSON], як керівник ТОВ «Автодор» систематично здійснював виплату певних сум коштів, в якості орендної плати за земельну ділянку, позивачі за зустрічним позовом не звертались за захистом своїх порушених прав, лише періодично вчиняла спроби на отримання свого примірника договору. На початку 2016 року позивачам стало відомо, що за листом Держгеокадастру Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 14.12.2015 року №ДС-22-28-013-17122/23-15 було рекомендовано в тому числі: утриматись від укладення договорів строком більше 7 років; встановлення розміру орендної плати на рівні менше 8% від нормативної грошової оцінки в зв'язку з чим, переглянути діючі договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення на предмет строку дії договору і розміру орендної плати та запропонувати орендарям внести відповідні зміни до них з урахуванням вищенаведених рекомендацій. В зв'язку з чим, позивачі за зустрічним позовом звернулись до [PERSON] з ініціативою перегляду умов договору в частині визначення розміру орендної плати. Зі слів [PERSON], за умовами договору оренди землі, укладеного між позивачами та відповідачем за зустрічним позовом, така становила 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Проте позивачі достеменно не знали на яких умовах діє договір, оскільки не бачили його змісту та не володіла своїм примірником. В ході таких звернень [PERSON], який діяв від імені товариства, на всі звернення позивачів за зустрічним позовом відповідав відмовами. Натомість, в серпні 2016 року, на електричних опорах та місцях загального скупчення людей по населеному пункті Русалівка з?явились оголошення, за підписом директора ТОВ «Автодор» з мокрою печаткою ТОВ «Автодор» (код 31898763), про те, що даним товариством буде проводитись виплата орендної плати в розмірі 8% грошової оцінки землі тільки після підписання договору оренди на 15 років. Позивачами за зустрічним позовом та іншими орендодавцями неодноразово вчинялись спроби на проведення зборів з [PERSON], однак останній відповідав відмовою. При цьому, позивачі за зустрічним позовом змогли отримати від ТОВ «Автодор» свій примірник договору зі змісту якого їм стало відомо, що умови договору не відповідали усним домовленостям між сторонами такого договору. В результаті чого, з метою захисту своїх прав, позивачі за зустрічним позовом звернулись з аналогічними заявами до Маньківської районної державної адміністрації та до Маньківської районної ради. У відповідь на заяву, Маньківська районна рада 24.01.2017 року направила листи, якими рекомендувала звернутись за захистом своїх порушених прав до суду. Маньківською районною державною адміністрацією було направлено заявникам листи, якими повідомлено, що відповідно до п. 9 доручення №12-Д голови Черкаської ОДА від 22.02.2016 року спеціалістами відділу Держгеокадастру у Маньківському районі Черкаської області розроблено та доведено до відома органів місцевого самоврядування лист від 08.08.2016 року №0-28-0.4-1825/15/16, яким рекомендовано організувати роботу з перегляду укладених та зареєстрованих договорів оренди між власниками земельних часток (паїв) та сільгоспвиробниками у частині збільшення орендної плати до 8% грошової оцінки землі. Також, з метою врегулювання даної ситуації та вирішення питань, пов'язаних із вчиненням тиску директором ТОВ «Автодор» [PERSON], позивачі за зустрічним позовом звернулись 10.01.2017 року до Голови селищної ради із заявою (вхідний №Ко-1/02-15 від 10.01.2017 року) про сприяння в організації проведення зборів орендодавців с. Русалівки та орендаря [PERSON] (ТОВ «Автодор») в зв'язку з недолатою орендної плати за земельні паї. В результаті чого, 21.01.2017 року було проведено збори ініціаторів та [PERSON], за участі представника депутата Верховної Ради України [PERSON] помічника [PERSON], помічника народного депутата [PERSON], Голови РДА [PERSON], в.о. обов'язки Голови районної ради [PERSON] Всього на таких зборах були присутніми 110 осіб. На зборах [PERSON], публічно обіцяв здійснити доплату за договорами оренди в сукупному розмірі 8% від нормативної грошової оцінки землі та укласти додаткові угоди з орендодавцями про зміну вартості плати за оренду в розмірі 8%, однак, через п'ять днів після зборів, не виконавши своєї публічної обіцянки, шляхом особистих навідувань за адресами проживання орендодавців, почав вчиняти тиск на орендодавців, шантажувати та змушувати до підписання договорів оренди строком на 15 років. Згодом, як стало відомо з ухвали Маньківського районного суду Черкаської області від 19.07.2017 року ТОВ «Автодор» звернувся до Маньківського районного суду Черкаської області із позовною заявою за підписом [PERSON], зобов'язання не чинити перешкод та повернення земельної ділянки, стягнення збитків, що і змусило позивачів за зустрічним позовом звернутися з даним позовом до суду. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали та наполягали на його задоволенні, зустрічний позов не визнали та заперечували проти його задоволення. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення, та наполягали на задоволенні зустрічного позову. Суд, вислухавши представників позивача, відповідачів, представника відповідачів, свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 30.12.2003 року [PERSON], належить на праві власності земельна ділянка площею 5,9423 га, кадастровий номер [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Русалівської сільської ради. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 10.12.2003 року, [PERSON], належить на праві власності земельна ділянка площею 3,5051 га, кадастровий номер [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Русалівської сільської ради. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 26.02.2007 року, [PERSON], належить на праві власності земельна ділянка площею 2,9907 га, кадастровий номер [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Русалівської сільської ради. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 30.12.2003 року, [PERSON], належить на праві власності земельна ділянка площею 2,9703 га, кадастровий номер [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Русалівської сільської ради. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON], належить на праві власності земельна ділянка площею 3,1324 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Русалівської сільської ради. 15.10.2008 року між позивачем та [PERSON], був укладений договір оренди землі № 268, № 269 зареєстрований 30.01.2009 року за № 295; 01.10.2008 року між позивачем та [PERSON], був укладений договір оренди землі № 182, зареєстрований 30.01.2009 за № 276; 10.10.2008 року між позивачем та [PERSON], був укладений договір оренди землі № 150, зареєстрований 30.01.2009 за № 296; 10.10.2008 року між позивачем та [PERSON], був укладений договір оренди землі № 262, зареєстрований 30.01.2009 за № 294; 01.10.2008 року між позивачем та ділянку [PERSON], був укладений договір оренди землі № 181, зареєстрований 30.01.2009 за № 277. Згідно п. 1 договору відповідачі надають, а позивач приймає в строкове платне користування земельні ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться у с. Русалівка. Пунктом 2 договору передбачено, що в оренду передаються земельні ділянки загальною площею 5,9423 га, у тому числі 5,9423 га, ріллі; загальною площею 3,5051 га, у тому числі 3,5051 га, ріллі; загальною площею 2,9907 га, у тому числі 2,9907 га, ріллі; загальною площею 2,9907 га, у тому числі 2,9907 га, ріллі; загальною площею 3,1324 га, у тому числі 3,1324 га, ріллі. Договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п. 8 договору). З наведеного вбачається, що договора наразі є чинними, оскільки строк їх дії припиняється 29.01.2019 році, тобто через десять років з моменту державної реєстрації таких договорів і як наслідок, набрання ним чинності. Упродовж дії договорів сторони належним чином виконували свої обов'язки за договором, в тому числі і щодо сплати орендної плати у строки та розмірах, встановлених договорами. На початку березня 2017 року позивачу стало відомо, що земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER] яка належить [PERSON], земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER] яка належить [PERSON], земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER] яка належить [PERSON], земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER] яка належить [PERSON], земельна ділянка, яка належить [PERSON], обробляється ними самостійно, незважаючи на умови договору та вимоги чинного законодавства. Вказані обставини підтверджуються протоколами огляду місця події від 25.03.2017, складеним слідчим Маньківського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області [PERSON] та поясненнями відповідачів від 10.04.2017. Таким чином, відповідачі самовільно використовують земельні ділянки, які перебувають в користуванні ТОВ «Автодор». Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно вимог ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки або уповноважені ними особи. Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки має право: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди закладати багаторічні насадження; отримувати продукцію і доходи; здійснювати установленому законодавством порядку за письмовою згодою орендодавця будівництво водогосподарських споруд та меліоративних систем. Статтею 27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що opендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднанням та організаціями. Розмір відшкодування орендодавцем збитків, завданих орендарю, повинен бути зменшений, якщо орендар навмисно або через необережність спричинив збільшення розмірів збитків унаслідок невиконання чи неналежного виконання умов договору орендодавцем або не вжив заходів щодо їх зменшення. Згідно вимог ст. 28 Закону України «Про оренду землі» орендар має право відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавця визначених договором оренди землі. Збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв?язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а такі витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. До матеріалів справи позивачем долучені копії договору оренди земельної ділянки (а.с. Т 1 а.с. 4-5, 64-65, 134-135, 206-207, Т 2 а.с. 28-29), акти прийому-передачі земельної ділянки (Т1 а.с. 6, 66, 136, 208, Т 2 а.с. 31), державні акти на право власності на земельні ділянки (Т 1 а.с. 7, 67, 137, 209, Т. 2 а.с. 31), відомості про отримання грошей за 2011-2016 роки, які беззаперечно свідчать про наявність договірних відносин між позивачем та відповідачами, що стосуються оренди належних останнім земельних ділянок та виконання умов укладених договорів позивачем, в тому числі і щодо сплати орендної плати ( Т. 1 а.с. 12-16, 73-75, 144-147, 216-219, Т.2 38-41). Також, до матеріалів справи долучені копії протоколу огляду місця події від 25.03.2017 (Т.1 а.с. 16-17, 76-77, 148-149, 220-221, Т. 42-43) та пояснення відповідачів (Т 1 а.с. 18, 78, 150, 222, Т2 а.с. 44), з яких вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], всупереч укладеним договорам оренди земельних ділянок самостійно приступили до обробітку належних їм земельних ділянок і як наслідок унеможливили використання таких земельних ділянок позивачем, що останні у своїх поясненнях і не заперечували. Позивачем до суду надані копії документів, які підтверджують розмір збитків, завданих незаконними діями відповідачів, які складаються з прямих витрат підприємства на підготовку земельної ділянки до використання за призначенням, закупівлі посівного матеріалу та у вигляді втрати доходу, який могло б отримати підприємство у разі належного виконання умов договорів відповідачами ( Т. 1 а.с. 19-45, 79-105, 151-177, 223-249, Т. 2 а.с. 45-71). Отже, наявні у матеріалах справи письмові докази, надані позивачем, являються належними та допустимими доказами у справі та підтверджуються вимоги позову, тому позовні вимоги позивача за первинним позовом підлягають до повного задоволення. Щодо зустрічного позову [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодор» про визнання недійсним договорів оренди землі то даний позов не підлягає до задоволення в повному обсязі, виходячи з наступного. Обгрунтовуючи свої доводи позивачі та їх представник у зустрічних позовах вказують, що вони дійсно у жовтні 2008 року уклали спірні договори оренди земельних ділянок. На час їх укладення такі договори ніби-то не були заповнені в повному обсязі і відповідачі фактично підписали пусті бланки договорів. Проте, з такими доводами погодитись неможливо, оскільки відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, процесуальне законодавство покладає обов'язок доказування саме на сторону процесу, яка посилається на певні обставини, що обґрунтовують твердження останньої, а відтак в даному випадку, з урахування оспорювання договорів оренди землі, саме позивачі по зустрічному позову зобов'язані довести обставини, якими вони обгрунтовують свої вимоги. Незважаючи на викладені вимоги чинного законодавства відповідачі та їх представники не надали до суду жодних доказів, які б прямо або хоча б опосередковано підтверджували їх доводи. В той же час з матеріалів справи вбачається, що позивачі по зустрічному позові були в повній мірі обізнані з умовами спірних правочинів та прийняли їх до виконання шляхом передачі у користування позивачу належних їм земельних ділянок та отримання орендної плати. Зокрема, згідно наявних у матеріалах справи письмових доказів (відомості на виплату грошей, списки осіб з відміткою про отримання орендної плати у натуральній формі) позивачі упродовж дії спірних договорів отримували орендну плату у розмірах передбачених спірними договорами, що повністю виключає їх необізнаність з умовами договорів та підтверджує укладення спірних договорів у спосіб, встановлений законодавством. Отже, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що спірні договори укладались у спосіб, вказаний у зустрічних позовах, а натомість в справі наявні докази, які прямо свідчать про те, що оспорюванні правочини були укладені у письмовій формі в результаті досягнення згоди сторонами таких договорів. Позивачі не надали до суду жодних доказів того, що вони начебто не отримували примірники спірних договорів та з метою захисту своїх прав звертались до відповідача або уповноважених державних органів з метою отримання вказаних правочинів. Тобто, позивачі, стверджуючи про те, що вони не мали примірників спірних договорів і неодноразово звертались до відповідача за їх отриманням, в той же час не надали до суду будь-яких доказів, які б свідчили, що вони вчиняли дії спрямовані на отримання спірних договорів. Такі обставини підтверджують те, що позивачі мали належні їм примірники спірних правочинів, а їх доводи з цього приводу незнайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Крім того, такі обставини об'єктивно підтверджуються і письмовими доказами, наявними в матеріалах справи наданими самими ж позивачами, а саме відповідними заявами, які останні направляли на адресу відповідача з вимогою розірвати спірні договори з підстав невиконання їх умов, тобто позивачам були відомі умови спірних правочинів, що вони і підтвердили у своїх заявах. Також, у зустрічних позовах позивачі та їх представник вказують, що однією з підстав для визнання недійсними спірних договорів є те, що відповідачем начебто порушено вимоги ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а саме у спірних договорах не вказані кадастрові номери земельних ділянок, що на їх думку свідчить про порушення істотних умов договору. Проте, такі твердження безпідставні, оскільки позивачі та їх представник, обгрунтовуючи свої доводи посилаються на положення ст. 15 Закону України «Про оренду землі» у діючій редакції. Однак, на час укладення спірних правочинів, ст. 15 Закону України «Про оренду землі» було встановлено, що істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Отже, чинним на час укладення спірних правочинів законодавством, а саме ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції від 04.06.2008 та від 14.10.2008) не було взагалі передбачено необхідність внесення до договорів оренди земельних ділянок відомостей щодо їх кадастрового номеру. Таким чином, попри доводи позивачів та їх представника, положення ст. 15 Закону України «Про оренду землі» у діючій редакції не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, натомість в даному випадку мають бути застосовані норми ст. 15 Закону України «Про оренду землі» саме у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, яка не передбачала однією з істотних умов договору кадастровий номер земельних ділянок. Необгрунтовані і доводи позивачів та їх представника щодо недійсності спірних правочинів у зв'язку з встановлення орендної плати у розмірі меншому ніж 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Так, спірними договорами встановлена орендна плата у розмірі 2,2% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що підтверджується позивачами та власне і самими спірними договорами. Отже, сторонами вказаних правочинів визначений та вказаний розмір орендної плати, а відтак сторонами повністю виконані приписи ст. 15 Закону України «Про оренду землі» в частині наявності передбачених законодавством основних умов договорів, в тому числі і встановлена орендна плата, що свідчить про відсутність підстав для визнання спірних правочинів недійсними з цих підстав. В той же час, Указом Президента України від 19.08.2008 № 725/2008 було встановлено мінімальний розмір орендної плати за користування земельними ділянками у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Проте, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачами, ТОВ «Автодор» фактично виконувало вимоги Указу Президента України від 19.08.2008 № 725/2008, оскільки підприємство здійснювало виплату орендної плати позивачам у розмірі, який значно перевищує розмір орендної плати, передбачений спірними договорами та не являвся меншим ніж розмір такої плати, встановлений зазначеним вище Указом Президента України. При цьому, слід зауважити, що досягнення сторонами договору згоди щодо орендної плати у розмірі меншому, ніж це встановлено нормами законодавства власне не тягне за собою недійсності або не чинності правочину повністю або у певній частині. Натомість кожна із сторін має право пропонувати іншій стороні внести відповідні зміни до таких правочинів. У разі ж недосягнення згоди сторонами щодо внесення тих чи інших змін, такий спір може бути вирішений у судовому порядку. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б свідчили, що позивачі звертались до підприємства з вимогою про перегляд умов спірних правочинів, в тому числі і щодо розміру орендної плати. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Автодор» повністю виконувало взяті на себе зобов'язання за спірними договорами оренди земельних ділянок з врахуваннями вимог діючого законодавства в тому числі і в частині розміру орендної плати, що повністю спростовує твердження позивачів та їх представника. Також, обгрунтовуючи свої доводи щодо підстав недійсності спірних правочинів позивачі та їх представник вказали, що до спірних правочинів не додані кадастрові плани земельних ділянок та акти визначення меж земельних ділянок в натурі. Однак, відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно вимог ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі»). Отже, чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством встановлений вичерпний перелік підстав для визнання договорів оренди землі недійсними, а саме недотримання загальних вимог, необхідних для чинності правочину (ст. 203 ЦК України) та відсутність істотних умов договору (ст. 15 Закону України «Про оренду землі»). Спірні договори оренди земельних ділянок були зареєстровані у встановленому чинним на той час законодавством порядку, що саме по собі свідчить про відповідність таких договорів вимогам закону. Так, відповідно до п.п. 8, 9, 11 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 № 2073 у договорі оренди відповідно до статті 14 Закону України «Про оренду землі» мають бути зазначені такі істотні умови: 1) об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); 2) термін договору оренди; 3) орендна плата (розмір, індексація, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду); 4) цільове призначення, умови використання і збереження якості землі; 5) умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; 6) існуючі обмеження та обтяження щодо використання земельної ділянки; 7) сторона (орендодавець чи орендар), яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; 8) відповідальність сторін. За згодою сторін у договорі оренди земельної ділянки можуть бути зазначені й інші умови (якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення договору оренди тощо). Відсутність у договорі оренди однієї з істотних умов, передбачених пунктом 8, порушення вимог статей 4, 5, 6, 7, 9, 13, 15 Закону України «Про оренду землі» є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до законів України. Державний орган земельних ресурсів у 20-денний термін перевіряє подані документи на відповідність чинному законодавству та за результатами перевірки готує висновок про державну реєстрацію або обгрунтований висновок про відмову у такій реєстрації і передає реєстраційну справу відповідно виконавчому комітету сільської, селищної та міської ради, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям за місцем розташування земельної ділянки для засвідчення факту державної реєстрації або відмови у такій реєстрації. Отже, сам факт реєстрації спірних правочинів свідчить про їх відповідність нормам законодавства та достовірність відомостей, вказаних у таких договорах, оскільки у разі наявності будь-яких порушень або невідповідностей їх державна реєстрація не могла бути проведена. Згідно вимог ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, трирічний строк позовної давності має обчислюватись саме з моменту укладення спірних правочинів, тобто з жовтня 2008 року, оскільки саме тоді відповідачі підписали оскаржувані правочини, а відтак і дізнались про порушення їхніх прав та інтересів. З моменту укладення оскаржуваних договорів та до часу подачі відповідних позовних заяв до суду з вимогою визнати такі договори недійсними минуло більше трьох років, що свідчить про пропуск відповідачами строків на звернення до суду. Доказів поважності причин пропуску позивачами за зустрічним позовом строку на звернення з відповідним позовом до суду позивачами надано не було. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судові витрати слід стягнути з відповідачів на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved