Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Представник позивача 11.12.2017 р. звернувся до суду з вищевказаним позовом, який уточнив в процесі розгляду справи. В позовній заяві зазначив, що 09.03.2013 р. сторони зареєстрували шлюб. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька - [PERSON]. Після народження дитини сторони, разом з донькою, переїхали на постійне проживання до Республіки Кіпр, де проживали до осені 2016 р. За вказаний період [PERSON] була визнана громадянкою Республіки Кіпр за походженням, а відповідач добровільно набула громадянства Республіки Кіпр. З вересня 2016 р. відповідач припинила спільне проживання з позивачем і виїхала з дитиною до м.Запоріжжя, де разом з донькою проживає за адресою: [ADDRESS]. Наразі [PERSON] створює позивачу перешкоди у спілкуванні з донькою. Посилаючись на ст.ст.153, 157, 159 СК України, за уточненим позовом [PERSON] просить усунути йому перешкоди у спілкуванні з донькою шляхом встановлення часу спілкування: кожної першої та третьої п'ятниці місяця з 16 до 20 год. з правом вільного пересування територією міста Запоріжжя у присутності матері; кожної першої та третьої суботи місяця з 10.00 до 20.00 год. з правом вільного пересування територією м.Запоріжжя у присутності матері; кожної першої та третьої неділі місяця з 10 до 18 год. з правом вільного пересування територією м.Запоріжжя в присутності матері; зобов'язати [PERSON] надати [PERSON] кожного тижня щосуботи та щонеділі протягом однієї години можливість безперешкодного спілкування з донькою засобами Інтернет зв'язку (час для спілкування сторони обиратимуть за взаємною згодою, враховуючи розпорядок дня дитини); надати право позивачу щороку на 10 днів виїжджати разом з дитиною в присутності матері до Республіки Кіпр з покладенням на [PERSON] обов'язку щодо сплати всіх витрат матері та дитини за взаємною згодою сторін; у випадку неможливості досягнення згоди надати право позивачу щороку в період з 10 до 20 липня самостійно виїжджати разом з дитиною до Республіки Кіпр без отримання нотаріальної згоди матері. Ухвалою судді від 21.12.2017 р. було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 12.01.2018 р. 12.01.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд на 01.03.2018 р. 01.03.2018 р. розгляд справи відкладено на 03.04.2018 р. за клопотанням представника третьої особи на підставі п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України. 03.04.2018 р. розгляд справи було відкладено на 16.05.2018 р. за клопотанням представника відповідача на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 16.05.2018 р. провадження у справі зупинено на підставі п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України. 16.05.2018 р. провадження у справі відновлено і призначено судове засідання на 17.09.2018 р. 17.09.2018 р. оголошено перерву до 16.10.2018 р. перед оглядом відеозапису та дослідженням документів. 16.10.2018 р. оголошено перерву до 05.11.2018 р. для виклику свідків. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просили його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач та її представник не визнаючи позов зазначили, що в інтересах дитини зустрічі з батьком повинні відбуватися у присутності матері, і просили відмовити з задоволенні вимог про надання можливості батькові виїжджати разом з донькою до Республіки Кіпр. В процесі розгляду справи був наданий відзив на позовну заяву (а.с.40-41). Представник третьої особи подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, при постановленні рішення просить врахувати висновок районної адміністрації від 05.10.2018 р. (а.с.205). Вивчивши матеріали справи та оглянувши відеозаписи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, допитавши свідків, приймаючи до уваги позицію третьої особи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] народження (а.с.11). Шлюбні стосунки між сторонами припинені, що не заперечується сторонами. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 19 вересня 2017 р. визначено місце проживання малолітньої [PERSON] з матір'ю [PERSON] (а.с.42-43). Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської Ради по Шевченківському району, як органу опіки та піклування № 1234/01-34/01 від 05.10.2018 р. (а.с.198), рекомендовано наступний спосіб участі у вихованні малолітньої [PERSON] та спілкуванні з нею: щоденне спілкування батька [PERSON] з донькою [PERSON] засобами Інтернет зв'язку без обмеження у часі; три дні поспіль щомісячно у п'ятницю з 18.00 до 20.00 год., у суботу з 14.00 до 18.00 год. та у неділю з 10.00 до 13.00 год., за попередньою домовленістю з матір'ю дитини [PERSON] у її присутності, з правом відвідування розважальних закладів і закладів культури, без права виїзду за межі України. На даний час між сторонами виник спір щодо участі позивача, як батька малолітньої дитини, у вихованні та спілкуванні з донькою. Згідно ст.ст.11, 15 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною і в її вихованні, інший із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. За таких обставин, достатньо підстав вважати, що відсутність можливості у батька спілкуватися з дитиною порушує не тільки права батька, а в першу чергу, порушує права та суперечить інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Частиною 1 ст.18 Конвенції передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи вищевикладене, інтереси дитини, її вік, відсутність достатнього рівня язикової комунікації між батьком та донькою, а також рекомендації органу опіки та піклування, суд приходить до висновку про встановлення наступного графіку зустрічей, який не порушує режиму дня, не відриває від нормального, звичайного для дитини середовища та не заважає її нормальному існуванню, а саме особисте спілкування батька у наступному порядку: періодичні побачення з малолітньою [PERSON] кожної першої та третьої п'ятниці місяця з 16.00 до 20.00 години, кожної першої та третьої суботи місяця з 14.00 до 18.00 години та кожної першої та третьої неділі місяця з 10.00 до 13.00 години за попередньою домовленістю з матір'ю дитини [PERSON] та у її присутності, з правом відвідування розважальних закладів та закладів культури під час побачень, а також спілкування позивача кожного тижня щосуботи та щонеділі протягом однієї години з [PERSON] засобами Інтернет зв'язку за погодженням часу такого спілкуванням між сторонами з урахуванням розпорядку дня дитини. При визначенні такого порядку спілкування батька з донькою судом враховані, окрім вищезазначеного, висновок спеціаліста-психолога за результатами проведення психологічного дослідження [PERSON] від 21.03.2017 р. (а.с.44-48), лист Міністерства юстиції України від 21.04.2017 р. (а.с.55), висновок спеціаліста-психолога за результатами проведення психологічного дослідження [PERSON] від 20.01.2018 р. (а.с.79-85) та покази свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] З огляду на вище наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial