Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Представник заявника звернувся до Приазовського районного суду Запорізької області з заявою, в якій просить встановити факт батьківства [PERSON] , померлого [INFO] , по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] . Заява обґрунтована тим, що заявник народився [INFO] в с. Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області. В його свідоцтві про народження матір`ю зазначена [PERSON] , а батько на підставі ст.. 135 СК України [PERSON] , хоча на той час його матір [PERSON] жила разом з його батьком [PERSON] проте шлюб між ними не був зареєстрований. До 2000 року вони всі разом мешкали у с. Костянтинівка, потім батько заявника збудував будинок у с. Новоіванівка Приазовського району Запорізької області і вони сім`єю переїхали на постійне місце проживання як родина, та заявник разом з батьком був зареєстрований у ньому. 20 жовтня 2006 року батьки зареєстрували шлюб, прізвище мати своє не змінювала. [INFO] помер батько заявника - [PERSON] .. Після його смерті відкрилася спадщина, заявник, як син померлого, та дружина мати заявника, звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. [INFO] померла мати заявника, яка за часів життя склала заповіт, яким все своє невизначене майно заповіла брату заявника [PERSON] .. Заявник, як спадкоємець після смерті батька, вирішив оформити спадщину, проте отримав відмову, оскільки не є підтвердженим факт батьківства між померлим та заявником. Встановлення факту батьківства необхідне заявнику для оформлення спадщини, а в позасудовому порядку він ці обставини підтвердити не може. За таких обставин просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою Приазовського районного суду від 20 вересня 2021 року відкрито спрощене провадження по справі, витребувано з Приазовської державної нотаріальної контори інформаційну довідку із Спадкового реєстру про наявність (відсутність) посвідченого заповіту і спадкового договору, заведеної справи та виданого свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] ; та копію спадкової справи (при наявності), заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 13 жовтня 2021 року з Приазовської державної нотаріальної контори надійшли витребувані судом докази. Ухвалою Приазовського районного суду від 13 жовтня 2021 року відкладено розгляд справи. Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Представник заявника - адвокат Ковальов Д.В. та заявник у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Заінтересована особа - [PERSON] у судовому засіданні визнав заявлені вимоги, та пояснив що [PERSON] є його рідним братом, батьком якого є [PERSON] .. На той час йому було 13 років коли народився [PERSON] . Батько [PERSON] почав жити з їх матір`ю ще у 1987 році, брат називав [PERSON] батьком, а той в свою чергу сином. [PERSON] разом з матір`ю проживали разом до смерті. Представник заінтересованої особи Приазовського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) у судове засідання не з?явився, належним чином був повідомлений про день розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника заявника - адвоката Ковальова Д.В., заінтересованої особи [PERSON] , свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що у свідоцтві про народження [PERSON] заявника по справі: матір`ю зазначена - [PERSON] , батьком [PERSON] /а.с. 10/. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження /а.с. 11-12/, відомості про батька у свідоцтві про народження [PERSON] записані відповідно до частини першої статті 135 СК України (за вказівкою матері). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб /а.с.15/ 20 жовтня 2006 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Прізвища після реєстрації шлюбу залишилися без змін. [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть /а.с. 16/. Як вбачається з матеріалів справи, досліджених судом, померлий [PERSON] визнавав своє батьківство щодо [PERSON] , проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, та померлий виховував та утримував заявника, про що свідчать: витяг з домової книги, в якому зазначено, що в житловому будинку [ADDRESS] , належному померлому, були зареєстровані [PERSON] , [INFO] , з 25 червня 2004 року, та [PERSON] , [INFO] , з 13 квітня 2006 року; та надані фотокартки. Також, заінтересована особа по справі [PERSON] підтвердив, що батьком його брата [PERSON] був померлий [PERSON] , з яким той і проживав разом та визнавав його сином. Крім того, свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердив, що дійсно [PERSON] є його рідним племінником. Його померлий брат [PERSON] жив разом зі [PERSON] однією сім`єю ще до народження сина [PERSON] . За життя [PERSON] визнавав [PERSON] сином та ставився до нього як до сина. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком. Даних про його заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, його покази об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Постановою нотаріуса Приазовської державної нотаріальної контори заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні докази його родинних відносин із спадкодавцем, а саме документа, що підтверджує, що [PERSON] є сином [PERSON] .. Метою встановлення факту батьківства спадкодавця щодо заявника є оформлення спадкових прав заявника. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За положеннями ст.53 КпШС, який діяв на час народження заявника, походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч. 2 ст. 55 КпШС України запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній, і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Таким чином, закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Тобто в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, належним способом захисту може бути лише встановлення факту батьківства (така правова позиція викладена в ухвалі ВССУ від 16 грудня 2015 року в справі № 6-24384св15). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі\~статтею 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі N 373/2257/18 (провадження N 61-15136св20). Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. \~ \~ \~ \~ \~ \~Такі правові\~висновки викладені\~у постановах\~Верховного Суду від\~21\~березня 2018\~року в\~справі N\~543/738/16-ц\~(провадження N\~61-4163св18),\~від 29\~серпня 2018\~року в\~справі N\~641/9147/15-ц\~(провадження\~N\~61-26210св18),\~від 21\~листопада 2018\~року в\~справі N 225/6301/15-ц (провадження N 61-30047св18), від 12 грудня 2019 року в справі N 562/1155/18 (провадження N 61-11709св19). Таким чином, заслухавши пояснення свідка, дослідивши надані докази у справі, встановивши фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні доведено, що [PERSON] є батьком [PERSON] та встановлення цього факту має юридичне значення

Outcome: approved