Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Палій Є.А. звернулася до суду 16.06.2021 з позовом, в якому просить суд розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12.09.2008 Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №459. В обґрунтування позову представник вказує, що з сторони 12.09.2008 уклали шлюб, який зареєстровано Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №459. У шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки між сторонами припинені з вересня 2020 року, сторони єдиного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть, загальних питань сім`ї не вирішують, проживають окремо. Неповнолітня дитина проживає разом із позивачкою. Як на причину розпаду сім`ї представник вказує на діаметрально протилежні погляди на шлюб і сім`ю, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. У подружжя відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаємопорозуміння, втрачено почуття любові та поваги один до одного. Кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Будь-які спроби примирятися не дали бажаних результатів. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам позивача та спільної з відповідачкою дитини. Судом 31.08.2021 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Правом на участь в судовому засіданні сторони не скористались, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи суду не надходило. Від позивачки та її представника Палій Є.А. до канцелярії суду надійшла заява, в якій вони пред`явлені вимоги підтримали, просили здійснювати розгляд справи за відсутністю позивачки на підставі наявних у суду матеріалів. До відкриття провадження по справі, 22.07.2021 відповідачем направлено засобами поштового зв`язку на адресу суду заяву, отриману судом 27.07.2021, в якій він просить ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу та здійснювати розгляд справи за відсутністю відповідача на підставі наявних у суду матеріалів. Приписами ст. 206 ЦПК України унормовано, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення відповідача, неподання ним відзиву у встановлений судом строк, визнання позову, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , між [PERSON] та [PERSON] 12.09.2008 укладено шлюб, який зареєстрованийДзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №459 (а.с. 11). У сторін народилася спільна донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 12). Судовим розглядом встановлено, щошлюбні стосунки між сторонами припинено з вересня 2020 року через діаметрально протилежні погляди на шлюб і сім`ю, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин.Сторони спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають, проживають окремо. Спору про поділ майна та визначення місця проживання дитини, яка проживає разом з позивачкою, немає. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно зі ст. 110 СК України. Як передбачено ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч. 1 п.п. «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2019 у справі №605/434/18, яку кореспондує п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11, у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Згідно із ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114, ч. 3 ст. 115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду, яке набрало законної сили. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги те, що сторони шлюбні відносини не підтримують, збереження їх сім`ї на майбутнє неможливо, суд вважає за необхідне шлюб, зареєстрований 12.09.2008 Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №459, - розірвати. Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « [PERSON] », оскільки у позовній заяві остання не просить змінювати прізвище на дошлюбне. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Крім цього, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). Також, у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. З наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю від на ім`я Палій Є.А. від 15.06.2009 №2029, ордером на надання правової допомоги серії АЕ №1075644 від 10.06.2021 між позивачкою [PERSON] та адвокатом Палій Є.А., договором про надання правової допомоги від 07.06.20212 №1, додатковою угодою №1 до договору №1 від 07.06.2021, актом приймання-передачі наданих послуг від 10.06.2021 та квитанцією до прибуткового касового ордера № 1 від 10.06.2021 про оплату 3 000,00 грн за догвором №1 від 07.06.2021 (а.с. 14-22). Суд вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 908,00 грн в рахунок відшкодування судового збору (а.с. 7).

Outcome: approved