Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 23 травня 2014 року керівник Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Україна» [PERSON] видав наказ, відповідно до якого [PERSON] уповноважено від імені підприємства зняти з обліку автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER], та вчини інші дії необхідні для відчуження автомобіля. 23 травня 2014 року вказаний автомобіль був проданий [PERSON]. Разом з цим, зазначений наказ [PERSON] не підписував, а отже, подальший продаж автомобіля є недійсним, оскільки вважає, що автомобіль вибув з володіння товариства поза волею власника. Крім того, 23 травня 2014 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки, за яким останній поручався перед позивачем відповідати по зобов'язанням [PERSON]. На підставі ст.203, 215, 216 ЦК України, просив визнати вказані договори недійсними, та витребувати від [PERSON] на користь позивача зазначений автомобіль. До початку судового розгляду, представник позивача змінив предмет позову, просив витребувати спірний автомобіль від [PERSON], оскільки на даний час останній являється власником спірного автомобіля. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON], [PERSON], позов не визнав, зазначив, що керівник ТОВ «Торговий дім «України»» знав про відчуження автомобіля [PERSON], на що вказують досліджені в судовому засіданні докази. Крім того, вимога про визнання договору поруки недійсним взагалі не мотивована. Просив відмовити в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, вказані ним причини неявки до суду поважними не являються. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] дав показання, що на день відчуження спірного автомобіля він працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Україна». На той час керівник товариства, [PERSON], дав йому вказівку зняти автомобіль з обліку для продажу [PERSON], що він і зробив. [PERSON] знав про відчуження автомобіля, але чи підписував він наказ 68-г, йому не відомо, як і щодо розрахунків [PERSON] та товариства щодо проданого автомобіля. Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до п.п. 2 та 3 ч. 1 ч. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача в тому разі, якщо майно було викрадене в нього або вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом. У випадку, якщо майно вибуло з володіння власника на підставі вчиненого правочину перевірці судом при вирішенні справи підлягає чинність правочину. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено в ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недотримання цієї вимоги згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. ( ч.1 ст. 202 ЦК України) Згідно до ч.ч.1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення , в якому одна сторона ( представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Зі змісту ст. 239 ЦК України вбачається, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Судом встановлено, що 23 травня 2014 року, наказом №68-г, директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Україна» [PERSON] уповноважив [PERSON] зняти з обліку належний товариству автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER], та вчини інші дії необхідні для відчуження автомобіля. Вказане підтверджується зазначеним наказом та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 13 липня 2015 року, договором купівлі-продажу автомобіля від 9 серпня 2011 року. Пунктом 43 Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1200 від 11 листопада 2009 року, передбачено, що зняття з обліку транспортних засобів, що належать юридичним особам недержавної форми власності, проводиться на підставі копій відповідних рішень власників, засвідчених у встановленому порядку. Відповідно до облікової картки №40208671 від 23 травня 2014 року, вказаний автомобіль було знято з обліку для реалізації. 23 травня 2014 року [PERSON] придбав автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER], за 312998 грн. 23 коп., у зв'язку з чим, приватним підприємством «Авто-Ліга» на ім'я [PERSON] видано довідку-рахунок серії ВІА № 370570. 24 травня 2014 року [PERSON] зареєстрував автомобіль за собою.23 травня 2014 року між ТОВ «Торговий дім Україна» та [PERSON]. укладено договір поруки. Відповідно до п.1.1 Договору поручитель зобов'язувався частково відповідати перед кредитором, в сумі 1000 грн., за зобов'язаннями [PERSON], щодо купівлі-продажу автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, вказані обставини не підлягають доказуванню, оскільки вонивстановленні рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 21 вересня 2016 року, яке набрало законної сили. Предметом позову було розірвання спірного договору купівлі-продажу автомобіля, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Торговий Дім «Україна». З довідок територіального сервісного центру №6545 за №31/21/45-2381 від 30 грудня 2016 року та за №31/21/45-288 від 28 лютого 2017 року спірний автомобіль з 13 грудня 2016 року зареєстровано за [PERSON], а з 3 лютого 2017 року за [PERSON]. Відповідно до положень статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину. Аналізуючи в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, зокрема видаткову накладну оЛНА-0004 від 23 травня 2014 року на продаж спірного автомобіля, договір поруки з [PERSON], які підписані [PERSON], що представником позивача і не оспорюється, показання свідка [PERSON], про уповноваження його здійснити дії на відчуження автомобіля, характер вчинених ним дій на виконання доручення, а також, що протягом тривалого проміжку часу позивач не заявляв вимог на автомобіль, суд приходить до висновку, що [PERSON], як представник позивача, мав намір відчужити належний товариству автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, на виконання вказаного наміру наділив [PERSON] повноваженнями на відчуження автомобіля та в подальшому схвалив його дії по відчуженню автомобіля. Таким чином, підстав для визнання договору купівлі-продажу автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG не вбачається. Враховуючи викладене, а також, що вимога про витребування автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREGвід [PERSON] на користь позивача є похідною від вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним, суд вважає, що в задоволенні вказаної вимоги також має бути відмовлено. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Заявляючи вимогу про визнання недійсним договору поруки, укладеного 23 травня 2014 року між ТОВ «Торговий дім Україна» та [PERSON], позивачем не надано жодного доказу на підтвердження вказаної вимоги, у зв'язку з чим, суд вважає, що підстав для задоволення позову в цій частині також не має. За таких обставин, в задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову відмовлено, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 7 березня 2017 року задоволено заяву представника позивача, забезпечено позов шляхом накладення арешту на автомобіль, який є предметом договору. Оскільки в позові відмовлено, суд вважає необхідним застосовувати вжиті заходи забезпечення позову до набрання рішенням законної сили. На підставі ст.ст.202, 203, 215, 237, 239 ЦК України,

Outcome: dismissed