Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Представник відповідача - СВК «Долинське» позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS], оформленого на СВК «Долинське»; копія типового договору про надання [PERSON] послуг електрозв'язку; копії квитанцій про внесення плати за користування телефоном; копії договорів про надання послуг з газопостачання та користування електроенергією; копія довідки Долинської сільради про місце мешкання [PERSON]; копія витягу з протоколу № 12 засідання правління СВК «Долинське» від 28.08.2000р. про надання житла позивачу; копія указу від 01.02.2000р. про призначення [PERSON] на настоятільське служіння у храмі; копія довідки відповідача про знаходження спірної квартири на балансі СВК; копія робочого проекту газопостачання житлового будинку [ADDRESS] Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що відповідачу СВК «Долинське», на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований по [ADDRESS]. У 2000 році відповідач СВК «Долинське» передав у володіння та користування належну йому нерухомість - [ADDRESS] позивачу разом із всіма документами на неї. Тоді ж позивач разом із своєю родиною заселився на житлоплощу вищевказаної квартири, мешкає там по теперішній час. Факт надання СВК «Долинське» позивачеві житла підтверджується також і витягом з протоколу № 12 засідання правління СВК «Долинське» від 28.08.2000р. Отже, з 2000 року по теперішній час позивач фактично, відкрито володіє квартирою [ADDRESS], стежить за її технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги, підвів газ та ін. На момент фактичного укладення угоди про надання квартири у користування сторони не оформили її у письмовому вигляді та не засвідчили нотаріально. У зв'язку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на квартиру, оскільки з 2000 р. володіє та безперервно користується нею, слідкує за її технічним станом, несе витрати у зв'язку із її утриманням, зберігає у себе всю документацію на неї, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набув право власності на нерухомість. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивача, у 2000р. його було призначено на настоятільське служіння у Свято-Георгієвському храмі в с. Долинське Ренійського району, тоді ж між сторонами фактично була досягнута домовленість про надання квартири [ADDRESS] Ренійського району у користування. Письмово та в нотаріальному порядку сторони цю угоду не оформляли. Таким чином, з 2000 р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє квартирою, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею. За весь час володіння позивачем квартирою, відповідач - СВК «Долинське», як власник, не пред'являв до позивача жодних вимог про витребування нерухомості, документів на неї, не брав участі в утриманні квартири та не ніс витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді СВК «Долинське» не заперечував щодо фактів, вказаних у позові, визнав позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем квартирою у житловому будинку є добросовісним (тобто позивач вважав, що він володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута домовленість про надання нерухомості у користування), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, сплачує комунальні платежі за утримання квартири, підвів газ, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що квартира цілком з законних підстав була передана у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого останній набув право власності на неї за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на квартиру.

Outcome: approved