Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , [PERSON] звернувся в суд з позовом в якому просить визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивачу на праві приватної власності належить квартира за номером [ADDRESS] . 12 серпня 2014 року син позивача [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] та разом з нею і внуком поселились та зареєстрували своє місце проживання в даній квартирі. Шлюбні відносини між сторонами були припиненні в квітні місяці 2016 року та шлюб було розірвано. З цього часу відповідач у вказаній квартирі не проживає і не бажає зніматись з реєстрації місця проживання, фактично проживаючи в іншому населеному пункті Одеської області. Оскільки відповідач у житловому приміщенні не проживає більше шести місяців, не оплачує плату за комунальні послуги, не несе інші витрати по утриманню житла та не приймає участь у спільному побуті, не є членом сім`ї позивача, тому вважає що відповідач втратила право користування даним житлом. В зв`язку з цим позивач вимушена звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що вбачається з оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України від 30 жовтня 2019 року та 11 листопада 2019 року. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач не з`явився до суду без поважних причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу в порядку, передбаченому гл. 7 ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно ст. 128 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином і позов задовольнити виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за номером [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 23 грудня 2013 року та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 15194226 від 23.12.2013 року (а.с. 10-14). 12 серпня 2014 року син позивача [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] та разом з нею і внуком поселились та зареєстрували своє місце проживання в даній квартирі. 07 жовтня 2016 року рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 9.10). Шлюбні відносини між сторонами були припиненні в квітні місяці 2016 року. З цього часу відповідач у вказаній квартирі не проживає і не бажає зніматись з реєстрації місця проживання, фактично проживаючи в іншому населеному пункті Одеської області. Довідкою Захарівської селищної ради Захарівського району Одеської області від 24 жовтня 2019 року № 945 встановлено, що згідно з домовою книгою (форма Б) по [ADDRESS] з 2015 -2019 року зареєстровані наступні громадяни: - син власниці квартири - [PERSON] , [INFO] з 02.10.2015 року по теперішній час; - бувша невістка - [PERSON] , [INFO] з 02.10.2015 року по теперішній час; - внук - [PERSON] , [INFO] з 06.10.2015 року по теперішній час (а.с. 8). Згідно довідки Захарівської селищної ради Захарівського району Одеської області від 24.10.2019 року № 6743, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але з квітня 2016 року за даною адресою не проживає (а.с 9). [PERSON] у позові зазначає, що відповідач у житловому приміщенні не проживає більше шести місяців, не оплачує плату за комунальні послуги, не несе інші витрати по утриманню житла та не приймає участь у спільному побуті, не є членом сім`ї позивача, тому вважає що відповідач втратила право користування даним житлом. Згідно письмових пояснень гр. [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами [PERSON] вбачається, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає проживає (а.с. 27-28). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності зі ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності квартиронаймача право на жиле приміщення за ним зберігається протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України особа визнається такою що втратила право користування жилим приміщенням в разі відсутності її понад встановлені терміни в судовому порядку. Вирішити питання зняття з реєстрації у добровільному порядку є неможливим, оскільки позивачу невідоме місце проживання відповідача. Із змісту п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року вбачається, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 Житлового кодексу України. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача. Згідно ст. 319 ЦК України, - власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. В ч. 2 ст. 405 ЦК України вказано, що член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до роз`яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім`ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Із пояснень позивача, зазначених нею у позові, та письмових матеріалів справи вбачається, що відповідач є колишньою мешканкою квартири [ADDRESS] , у вказаному будинку зареєстрована, але не проживає там понад 6 місяців, що стверджує позивач та підтверджується довідкою Захарівської селищної ради Захарівського району Одеської області від 24 жовтня 2019 року № 6743. За таких обставин суд вважає, що відповідач втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] .

Outcome: approved