Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] у судове засідання надав письмову заяву про можливий розгляд справи без їх участі, свої вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві та просили позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання надала письмову заяву про повне визнання предявлених позовних вимог та не заперечувала проти визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 21 вересня 2004 року, а також просила суд розгляд даної справи провести без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 13 червня 1992 року між сторонами було зареєстровано шлюб (свідоцтва про шлюб серії №255976 від 13 червня 1992), який відповідним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2012 року було розірвано. Після чого, на початку 2017 року, при вирішенні питань щодо поділу спільного майна подружжя, позивачу стало відомо, що земельна ділянка за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Новоолександрівка, вул.Кленова, №22 належить відповідачці на праві приватної власності, що підтверджується договором дарування земельної ділянки від 21 вересня 2004 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1022. Проте, як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, 01 жовтня 2002 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку незакінченого будівництвом, за умовами якого продавець продав, а позивач купив житловий будинок незакінченого будівництвом №22, що знаходиться по вулиці Кленовій в с. Новоолександрівка на земельній ділянці, площею 1500 кв.м. Так, згідно пункту 6 даного Договору, позивач набуває право власності на житловий будинок незакінченого будівництвом з моменту нотаріального посвідчення цього Договору. Відповідно до пункту 8 даного Договору та згідно п. 6 Розділу X перехідних положень Земельного кодексу України, позивач зобов'язаний в строк до 01 січня 2005 року переоформити у встановленому порядку право оренди на земельну ділянку. Отже, позивач з 01 жовтня 2002 року став власником незакінченого будівництвом житлового будинку, що розташований на земельній ділянці за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Новоолександрівка, вул.Кленова, буд. №22. Згідно ст. 377 Цивільного кодексу України в редакції, яка діяла на час укладення спірного договору дарування земельної ділянки, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташованій ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Таким чином, враховуючи положення ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України позивач [PERSON] у зв'язку з придбанням незакінченого будівництвом житлового будинку перейшло право власності на земельну ділянку, на якій він розташований. За таких обставин, відповідачка [PERSON] та [PERSON] не мали юридичного права укладати 21 вересня 2004 року оскаржуваний договір дарування земельної ділянки, на якій вже розташований незакінчений будівництвом будинок. Так, відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Зокрема, згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Враховуючи вищевказані обставини справи та приймаючи до уваги норми чинного законодавства, а також враховуючи той факт, що відповідачка повінстю визнала предявлений позов, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог та задовольняє їх у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 640,00 грн., сплачені ним при подачі позову. На підставі ст. 377 ЦК України,

Outcome: approved