Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Представник позивача адвокат Труба К.Б. звернулась до суду із позовом до [PERSON] , про стягнення пені за несплату аліментів, посилаючись на те, що позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . З вересня 2014 року сторони проживають окремо, дитина залишилась проживати з позивачем. Рішенням Баштанського районного суду м. Миколаєва від 16.09.2015 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 13.08.2015 року. Відповідач рішення суду не виконує, аліменти не сплачує. Згідно розрахунку заборгованості зі слати аліментів, який був зроблений державним виконавцем Суворовського РВ ДВС м. Херсон, сукупний розмір заборгованості становить 32451,40 грн. Просила суд стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 124072,62 грн. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, до якого додано докази , яким проти задоволення позову заперечував, зазначаючи, що з березня 2018 року його син [PERSON] , на якого стягуються аліменти, проживає разом з відповідачем та перебуває на його утриманні. Представником позивача подано відповідь на відзив, у якій зазначено про відсутність підстав для відмови у задоволенні позову, на які посилається відповідач, оскільки заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача та ним не сплачена. Також зазначила, що син позивача - [PERSON] з серпня 2019 року проживає з позивачем. Представником відповідача надано заперечення на відповідь на відзив. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися. В матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи без її участі, позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі відповідача, за наявними в матеріалах справи доказами, проти задоволення позову заперечувала. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, вважає позовні вимоги таким, що підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Баштанського районного РУЮ у Миколаївській області (а.с. 7). Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану ГУЮ у Херсонській області 31.07.2007 року (а.с.5). Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 16.09.2015 року, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.08.2015 року до повноліття дитини. Рішення набрало законної сили 28.10.2015 року (а.с. 6). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (ВП 49836434) та довідки-розрахунку від, ихержавним виконавцем Суворовського РВ ДВС м. Херсона, відповідач [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на жовтень 2018 року становить 32451 грн. 40 коп. (а.с. 10-11). У статті 180 СК України закріплений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини першої статті 196 СК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Статтею 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Зазначений висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 квітня 2018 року, винесеній у справі № 572/1762/15-ц. Представником позивача до суду надано розрахунок пені за прострочення сплати аліментів у період з серпня 2015 року по лютий 2018 року у загальній сумі 124072 грн. 62 коп. (а.с. 12). З матеріалів справи встановлено, що на час розгляду справи між сторонами існує спір з приводу визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на його утримання в період з березня 2018 року. Предметом позову є стягнення з відповідача [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 124072,62 грн. за період з серпня 2015 року до лютого 2018 року. Доказів, про наявність спору з приводу розміру заборгованості за аліментами, за зазначений позивачем період, з боку відповідача не надано. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на лютий 2018 року заборгованість відповідача [PERSON] становить 18713 грн. 16 коп. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначеної ст.196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідачем [PERSON] не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини за прострочення сплати аліментів. Разом з тим, здійснюючи розрахунок пені, необхідно враховувати положення ч. 1 ст.196 СК України про те, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня. Таким чином, встановивши, що розмір неустойки, визначений позивачем в сумі 124072 грн. 62 коп., значно більший від розміру заборгованості зі сплати аліментів за вказаний період, а саме: 18713 грн. 16 коп., суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки (пені) до суми основного зобов`язання, отже позов підлягає до часткового задоволення. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підставі п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу. А саме зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим: рішення у справах «Двойних проти України» (пункт 80) від 12 жовтня 2006 року, «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36) від 10 грудня 2009 року, «East/West Alliance Limited» проти України» (пункт 268) від 23 січня 2014 року, «Баришевський проти України» (пункт 95) від 26 лютого 2015 року та інші. На підтвердження понесених позивачем витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, надано довідку витрат на правничу допомогу від 03.12.2018 року на суму 3000,00 грн., за підписом адвоката Труби Клавдії Борисівни. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача судового збору у розмірі 187,13 грн. на користь держави, оскільки позовні вимоги задоволено частково, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн. не підлягають стягненню на користь позивача, оскільки не надано належних доказів на підтвердження таких витрат.

Outcome: partial