Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Представник позивача звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що КБ «Приватбанк» уклав із [PERSON] кредитний договір 21 серпня 2007 року, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 1600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на прийняття Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, відповідно до яких договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та автоматично лонгується на той же термін, якщо жодна зі сторін не запропонує припинення договору. Порядок та умови погашення кредиту, відсотків, комісії та відповідальність за порушення умов кредитування передбачено умовами договору від 21 серпня 2007 року. Однак відповідачка не виконала своїх зобов'язань, на підставі чого заборгувала банку 5516,03 грн. Враховуючи, що добровільно сплатити суму боргу відповідачка не бажає, представник позивача просив стягнути суму боргу з відповідачки у вказаному розмірі разом із судовими витратами. Представник позивача, яка діє на підставі довіреності, Пархоменко М. О., у судовому засіданні посилалась на письмові пояснення, підтримуючи заявлені позовні вимоги, які просила суд повністю задовольнити. Зазначала також, що строки позовної давності за заявленими вимогами представниками банку не були пропущенні. Відповідно до письмових пояснень представник позивача вказувала, що відповідач підтвердила свою згоду на умови надання кредитних коштів, однак порушила умови договору від 21 серпня 2014 року, заборгувавши 5516,03 грн. Зазначала, що строки позовної давності не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки сторони домовились про автоматичну пролонгацію договору від 21 серпня 2007 року, який до сих пір не було розірвано та картковий рахунок не був закритий, тому угода є чинною. Відповідачка у судове засідання не з'явилась за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленою про час та місце слухання справи належним чином. Представник відповідачки, яка діє на підставі довіреності, [PERSON], в судовому засіданні проти задоволення заявлених банком позовних вимог заперечувала, подавши письмову заяву про застосування строків позовної давності по вказаній справі. Зазначала також, що строки позовної давності до вимог позивача минули, бо нова карта [PERSON] після спливу стоку дії старої карти відповідачці не видавалась, тому договір після спливу 12 місяців не подовжувався між сторонами, а трирічний строк позовної давності до вимог ПАТ «Приватбанк» вже минув. Суд, вислухавши учасників процесу, що з'явились, дослідивши матеріали справи, вважає поданий ПАТ «Приватбанк» позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. На підставі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Факт укладення договору споживчого кредитування 21 серпня 2007 року між сторонами по справі підтверджується копією заяви позичальника від 21 серпня 2007 року про надання кредитного ліміту та копією тарифів про умови кредитування з використанням кредитної карти, з яких вбачається, що КБ «Приватбанк» надав [PERSON] грошові кошти у вигляді кредитного ліміту в сумі 1000 грн. з відкриттям карткового рахунку (кредитка «Універсальна») та зі сплатою 36 % на рік на суму залишку кредиту за використання грошових коштів. При цьому за порушення позичальником строків платежів за договором більш ніж на 120 днів при звернені кредитора до суду відповідач повинен буде сплатити штраф банку в розмірі 250 грн. та 5% від суми позову. Також у Тарифах банку вказано, що при несвоєчасному погашенні заборгованості нараховується пеня в сумі 1 % від заборгованості, однак не менше ніж 30 грн., що нараховується один раз у місяць, якщо наявна прострочка по кредиту або по відсоткам 5 або більше днів та на суму 50 грн. або більше. При цьому своїм підписом відповідачка підтвердила згоду на Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку (а. с. 17-18, 52-53). Відповідно до п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам та сплачувати комісію. За п. 9.12 вказанихУмов та Правил договір діє протягом 12 місяців з часу його підписання. Якщо протягом вказаного строку не було договір припинено, то він автоматично вважається пролонгованим на такий же термін. Відповідно до п. 3.1 Правил користування платіжною картою карта є дійсною протягом строку дії вказаному на картці, по закінченні строку дії відповідна карта продовжується на новий строк, якщо від позичальника не надійшло заяви про закриття карткового рахунку та при наявності коштів на картковому рахунку. Відповідно до п. 5.4 Правил користування платіжною картою строк погашення за картковим рахунком відсотків проводиться щомісячно за минулий місяць. Згідно до п. 5.5.2 вказаних Правил відсотки за користування кредитом (в тому числі простроченим), передбачені Тарифами, нараховуються в останній операційний день місяця. Зміна назви юридичної особи КБ «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи та статутом ПАТ «КБ «Приватбанк» (а. с. 38, 39). За положеннями ст. 599 ЦК України, за якими зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, та з урахуванням умов договору від 21 серпня 2007 року, суд дійшов висновку, що угода між сторонами про надання кредиту є чинною, тому повинна виконуватись згідно діючого законодавства та умов договору. Таким чином суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що договір між банком та позичальником припинив свою дію, оскільки за п. 9.12 Умов надання банківських послуг договір від 21 серпня 2007 року є діючим. За довідкою-розрахунком вбачається, що у [PERSON] мається заборгованість станом на 31 липня 2014 року за кредитним договором від 21 серпня 2007 року перед КБ «Приватбанк» у загальному розмірі 5516,03 грн., з яких заборгованість по кредиту - 999,10 грн., заборгованість по відсоткам - 2498,12 грн., борг з пені - 1518,05 грн., штраф фіксований - 250 грн., штраф відсотковий - 250,76 грн. (а. с. 9-16). Факт наявності заборгованості у позичальника у вказаному вище розмірі підтверджується умовами договору кредитування від 21 серпня 2007 року, за яким передбачено порядок сплати кредиту, відсотків за його використання, а також встановлена відповідальність за порушення умов договору. Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Однак умовами договору від 21 серпня 2007 року закріплена подвійна цивільна відповідальність позичальника одного виду за одне й те саме правопорушення, тобто відповідальність позичальника сплатити за порушення строків платежів більш ніж на 120 днів штрафів в розмірі 250 грн. та в розмірі 5% від суми позову. Суд натомість зауважує, що згідно положень ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. На підставі переліченого суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог банку в частині стягнення з відповідача фіксованої суми штрафу в розмірі 250 грн. за кредитним договором, оскільки поняття фіксованого штрафу, що закріплене в Умовах надання споживчого кредиту, не відповідає поняттю штрафу, закріпленому в нормах цивільного законодавства, та є подвійною цивільною відповідальністю одного виду за одне й те саме правопорушення. За ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 ЦК України, за ст. 253 якого перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі за текстом - Закон) кошти, які надані кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом. Таким чином суд встановив, що договір кредитування від 21 серпня 2007 року, укладений між сторонами по справі, є споживчим кредитуванням, що безпосередньо зазначено у його умовах. Відповідно до п. 7 ст. 11 Закону кредитодавцю заборонено вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. В п. 31 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наголошено, що за п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Верховним Судом України у справі № 6-116цс13 було надано правовий висновок, на підставі якого відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Таким чином суд робить висновок, що згідно до кредитного договору від 21 серпня 2007 року відповідач повинен був погашати борг по кредиту, відсоткам, комісії та іншим платежам щомісячно. Тому право зі зверненням до суду до відповідача в представників банку виникло з моменту ненадходження чергового платежу від позичальника у момент, коли відповідач повинен був здійснити черговий платіж, внаслідок чого з відповідної дати необхідно обраховувати початок перебігу позовної давності за заявленими позовними вимогами, що стосується окремо кожної суми платежу відповідача. Натомість в судовому засіданні було встановлено відсутність доказів переривання строку позовної давності за вказаною справою. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки представники позивача звернулись до суду із позовом до відповідача в вересні 2014 року, то заявлені вимоги підлягають задоволенню в межах позовної давності, що дорівнює трирічному періоду, тобто з вересня 2011 року по момент звернення до суду із вказаним позовом. Таким чином вимоги банку підлягають частковому задоволенню, а саме: в межах визначеного судом строку позовної давності окремо щодо кожного чергового платежу відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 3 вересня 2014 року по справі № 6-100цс14, вбачається, що за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати 1 (одного) року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Враховуючи, що банком були заявлені вимоги про стягнення пені в сумі 1518,05 грн., то до вказаних вимог банку на підставі переліченого необхідно застосувати скорочений (річний) строк позовної давності (вересень 2013 року - вересень 2014 року). Згідно до наданого представниками банку розрахунку вбачається, що за період з вересня 2011 року по вересень 2014 року заборгованість [PERSON] перед позивачем за кредитним договором від 21 серпня 2007 року становить: по наданій кредитній лінії - 0 грн. (999,10 - 999,10 = 0), по відсоткам за користування кредитом - 1060,04 грн. (2498,12 - 1438,08 = 1060,04), по пені (за період з вересня 2013 року по вересень 2014 року) - 0 грн. (1518,05 - 1518,05 = 0), по відсотковому штрафу відповідно становить - 53 грн. (1060,04 х 0,05 = 53), а загальна сума заборгованості в межах строку позовної давності складає - 1113,04 грн. (1060,04 + 53 = 1113,04). На підставі переліченого позовні вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, у межах строку загальної та спеціальної позовної давності відповідно. Таким чином зі [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» підлягає стягненню борг за договором від 21 серпня 2007 року в сумі 1113,04 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь банку з відповідача підлягають стягненню витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial