Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом і просить стягнути із відповідача на користь позивача 25000 грн. в рахунок повернення боргу та 1378 грн. судового збору. Посилається на те, що 25 грудня 2013 року позивач перерахував на рахунок відповідача 25000 грн., як фінансову допомогу згідно договору № 01/12-13 від 24 грудня 2013 року. При проведенні внутрішнього аудиту після зміни керівника товариства було виявлено відсутність оригіналу вищезазначеного договору. Вважає, що за відсутності договору про фінансову допомогу, між сторонами був фактично укладений договір позики. 17 лютого 2016 року на адресу відповідача був направлений акт звіряння взаємних рахунків, виписка по рахунку та вимога про повернення грошових коштів. Станом на 28 березня 2016 року відповідач грошові кошти на рахунок позивача не повернув. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений шляхом оголошення в пресі, будь-яких заяв, клопотань, заперечень на позов суду не надіслав. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи та вирішити її на підставі наявних доказів. Судом встановлено наступне. Відповідно до Статуту, затвердженого загальними зборами згідно протоколу № 3 від 27 серпня 2012 року та зареєстрованого 02 жовтня 2012 року Переяслав-Хмельницькою райдержадміністрацією Київської області, Товариство з обмеженою відповідальністю „Лан-Переяслав є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки у банківських установах, круглу печатку, кутовий штамп з власним найменуванням, бланки, знак для товарів та послуг, іншу атрибутику юридичної особи, може від свого імені укладати договори, набувати майнові та повязані з ними немайнові права, нести обовязки, бути позивачем та відповідачем в суді, господарському суді, третейському суді (а.с.6-19). Відповідно до платіжного доручення № 83 від 25 грудня 2013 року ТОВ „Лан-Переяслав перерахувало на рахунок [PERSON] 25000 грн., як фінансову допомогу відповідно до договору № 01/12-13 від 24 грудня 2013 року. Відповідно до акту звіряння за період з 01 січня 2012 року по 09 лютого 2016 року між ТОВ „Лан-Переяслав і [PERSON] за товариством рахується заборгованість в розмірі 25000 грн. (а.с.29). 17 лютого 2016 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про повернення грошових коштів в розмірі 25000 грн. в звязку з тим, що [PERSON] не підписаний договір № 01/12-13 від 24 грудня 2013 року, тому товариство вважає, що договір не є укладеним (а.с.27). Відповідач отримав дану вимогу 23 лютого 2016 року через свого представника, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.30). Будь-яких інших доказів представником позивача не надано. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Представник позивача зазначає, що за відсутності договору про фінансову допомогу з відповідачем фактично було укладено договір позики. Однак будь-яких належних та допустимих доказів укладення такого договору та наявності умов, визначених в ст.ст.1046, 1047, 1049 ЦК України, суду не надав. Таким чином, вважати, що між сторонами було укладено договір позики, підстав немає. Відповідно до ч.ч 1, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дані вимоги кореспондуються і в ст. 60 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 11 цього Кодексу, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належність та допустимість доказів встановлено ст.ст. 58, 59 цього Кодексу. Отже, оскільки позивачем не надано доказів укладення з відповідачем договору позики, з врахуванням норм ст. ст. 10, 11, 57, 60 ЦПК України, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст.ст. 202, 207, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: dismissed