Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом [PERSON] (далі - спадкодавець), померлої [INFO] , належне їй на підставі відповідного сертифіката право на земельну частку (пай) розміром 7,4 в умовних кадастрових гектарах у землях колишнього КСП «Світанок» на території Онилівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області. Свої вимоги обгрунтовує тим, що після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на земельну частку (пай), щодо якої спадкодавець залишила заповіт на користь позивачки та відсутні особи, що мають право на обов`язкову частку у цій спадщині. Вказує, що прийняла вказану спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном і набула право на нього, проте їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю оригіналу сертифіката виданого спадкодавцю, дублікат якого отримати неможливо. У підготовче судове засідання позивачка та її представник не з`явились, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують і просять їх задовольнити повністю. Представник Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області у підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, а ч. 4 ст. 206 ЦПК встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши надані позивачем та витребувані за його клопотанням докази, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого на підставі актового запису № 8 складеного 25 квітня 1998 року виконавчим комітетом Онилівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, [PERSON] , яка народилась [INFO] в селі Онилове Фрунзівського району Одеської області, померла [INFO] в селі Онилове Фрунзівського району Одеської області України (а.с. 6). Постановою Верховної Ради України від 19.05.2016 року № 1377-VIII смт. Фрунзівка і Фрунзівський район Одеської області перейменовані в смт. Захарівка і Захарівський район. За інформацією № 100/125-21 від 07.04.2021 року міжрайонного управління у Великомихайлівському та Захарівському районах Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, спадкодавцю належало право на земельну частку (пай) розміром 7,4 в умовних кадастрових гектарах у землях колишнього КСП «Світанок» на території Онилівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0199434, виданого [PERSON] , що проживає в селі Онилове Фрунзівського району Одеської області, Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області на підставі власного розпорядження № 131/97 від 01.04.1997 року та зареєстрованого 01.04.1997 року за № 194 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), про що надано також і витяг з цієї Книги (а.с. 7-8). Відповідно до дублікату заповіту, виданого позивачці 17 березня 2020 року за реєстром № 1 Онилівської сільської ради Захарівського району Одеської області на підставі примірника заповіту, що зберігається у справах цієї ради, посвідченого 21 січня 1998 року за реєстровим № 1 Онилівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, спадкодавець на випадок своєї смерті заповідала позивачці все своє майно, яке на час її смерті буде їй належати де б воно не було і з чого не складалося (а.с. 9). Відповідно до п. 15 ч. 1 і п. 15 ч. 3 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX, утворено в Одеській області Роздільнянський район (з адміністративним центром у місті Роздільна) у складі територій, зокрема, Затишанської селищної, Захарівської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України, а також ліквідовано, зокрема, і Захарівський район. За довідкою старости Онилівського старостинського округу відповідача № 133 від 21.04.2021 року, спадкодавець була зареєстрована і постійно проживала до дня своєї смерті у житловому будинку в селі Онилове Фрунзівського району Одеської області, в якому крім неї на день її смерті ніхто не був зареєстрований та постійно ніхто не проживав (а.с. 11). За довідкою старости Онилівського старостинського округу відповідача № 182 від 07.07.2021 року, позивачка прийняла спадщину [PERSON] , померлої [INFO] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном - протягом шести місяців з дня смерті [PERSON] в період з 25 квітня по 24 листопада 1998 року вона взяла з будинку спадкодавця належні їй меблі та інші речі домашньої обстановки та вжитку, а також обробляла присадибну ділянку біля будинку (а.с. 12). За інформацією від 03.09.2021 року Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, спадкодавець заповіт щодо свого майна у цій конторі не залишала, спадкоємці із заявами про прийняття спадщини та про відмову від її прийняття не зверталися, свідоцтво про право на спадщину не видавалося, спадкова справа щодо майна спадкодавця не заводилася (а.с. 22). Листом від 30.03.2021 року № 143/01-16 державного нотаріуса Романової І.С. цієї нотаріальної контори, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкодавця у зв`язку з відсутністю оригіналу зазначеного вище сертифіката (а.с. 10). Оцінюючи досліджені докази та визначаючи існуючі між сторонами правовідносини, суд виходить з положень чинного на час відкриття спадщини Цивільного кодексу УРСР, яким було визначено наступне: спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (ст. 524); кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям (ст. 534); заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений (ст. 541); неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка) (ст. 535); для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548); визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (стаття 549). Статтею 37 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року N 3425-XII (у редакції, чинній на час посвідчення заповіту спадкодавця) було визначено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, вчиняють, зокрема, таку нотаріальну дію як посвідчення заповітів. Пунктом 113 чинної на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5 та зареєстрованою там же 07 липня 1994 р. за № 152/361, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема, довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця. Положеннями пунктів 4.12. і 4.14. глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» розділу ІІ. Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 і зареєстрованого в Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Статтею 2 Закону України « Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 р. № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» не передбачена можливість видачі дубліката при втраті сертифіката. За результатом дослідження описаних у цьому рішенні доказів та визначення згідно закону правовідносин сторін, суд приходить до висновку про наявність законних та обгрунтованих підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Спадкодавець залишила нотаріально посвідчений заповіт на користь позивачки і на день смерті спадкодавця не встановлено осіб, які могли мати право на обов`язкову частку в її спадщині. До складу спадщини входило належне спадкодавцю право на земельну частку (пай), підтверджене відповідним сертифікатом, оригінал якого втрачено. Позивачка прийняла вказану спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, яке визнається належній їй з моменту відкриття спадщини, проте не може отримати у нотаріуса відповідне свідоцтво про право на спадщину через відсутність оригіналу виданого спадкодавцю сертифіката на право на земельну частку (пай). У зв`язку з цим, право позивачки на успадковане нею право на земельну частку (пай) спадкодавця на підставі вказаного сертифіката можливо підтвердити тільки відповідним судовим рішенням.

Outcome: approved