Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON] Акціонерного Товариства «ВТБ Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 13 вересня 2012 року між ПАТ ВТБ Банк та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № R53700328617B. Відповідно до кредитного договору позивач ПАТ «ВТБ Банк» надав кредит відповідачу [PERSON] в сумі 50000 (пятдесят тисяч) гривень, а відповідач зобовязався повернути кредит в строк до 13 вересня 2016 року або достроково у випадках, передбачених кредитним договором. Згідно п.1.1., 3.3.1 кредитного договору за користування кредитом відповідач [PERSON] прийняв зобовязання сплачувати позивачу 33% річних. Згідно п.п. 3.4., 3.5.,4.6.,5.3.1 кредитного договору відповідач зобовязався погашати кредит та проценти за користування кредитом щомісячно ануїтетним платежем в строк до 8 числа кожного місяця. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Позика глави 71 Позика.Кредит.Банківський вклад ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. \~\~\~\~\~\~Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до п.п. 3.9. Кредитного договору, кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника №26258000999298. Позивач [PERSON] Акціонерного Товариства ВТБ Банк свій обовязок по кредитному договору щодо надання кредиту відповідачу [PERSON] виконав, надавши відповідачу одноразово кредит у повному розмірі - 50 000 (пятдесят тисяч) гривень, що підтверджується меморіальним ордером №36954 від 13.09.2012 року. Однак, відповідач, отримавши суму кредиту, свої зобовязання за кредитним договором не виконав, а саме прострочив сплату чергових частин зобовязання: -прострочено сплату кредиту в розмірі 45002 грн. 86 коп. за період з 20.01.2013 року по 25.07.2016 року; -прострочено сплату відсотків за користування кредитом в розмірі 19 066 грн. 27 коп. за період з 18.02.2013 року по 25.07.2016 року. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п.п. 9.4. кредитного договору сторони домовилися про те, що будь-яке порушення відповідачем умов кредитного договору повинно розглядатися як істотне порушення договору, яке надає право позивачу в порядку, передбаченому кредитним договором та/або чинним законодавством України, незалежно від встановлених договором строків виконання зобовязань, вимагати від позичальника дострокового повернення заборгованості за кредитним договором. В звязку з порушенням умов кредитного договору на адресу відповідача листом № 2369/1- 2.10 від 13.03.2015 року направлено вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, яка не була виконана відповідачем у визначений строк. Зважаючи на зазначені порушення відповідачем умов кредитного договору, позивач набув право вимоги до відповідача, а у відповідача згідно п. 5.2.1., 5.2.2., 5.3.9. кредитного договору виникло зобовязання достроково повернути кредит, сплатити відсотки за його користування, виконати інші зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання, а саме: боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Згідно з п. 7.1 кредитного договору, у разі несвоєчасного повернення кредиту та або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобовязань за кожен день порушення виконання зобовязань, включаючи день погашення. Згідно п. 9.7. кредитного договору, на підставі ст. 259 Цивільного кодексу України строк позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафів, передбачених цим Договором, встановлюється у 3 (три) роки. В звязку із заборгованістю позичальника по сплаті кредиту та процентів, у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України позичальник зобовязаний сплатити суму кредиту та процентів з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, оскільки інший розмір процентів не встановлений кредитним договором. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 25.07.2016 року має заборгованість, яка становить 296753 (двісті девяносто шість тисяч сімсот пятдесят три) гривні 50 копійок, з яких: -3601 грн. 57 коп. - заборгованість за кредитом; -45002 грн. 86 коп. - заборгованість за простроченим кредитом; -14137 грн. 80 коп. - інфляційні втрати (кредит); -1925 грн. 63 коп. - три відсотки річних, нарахованих у звязку з\~порушенням\~зобовязань\~щодо повернення кредиту; -55258 грн. 77 коп. - сума простроченої заборгованості за відсотками; -22561 грн. 11 коп. - інфляційні втрати (відсотки); -2839 грн. 11 коп. - три відсотки річних, нарахованих у\~звязку з\~порушенням\~зобов'язань\~щодо повернення відсотків - 349 грн. 04 коп. - сума заборгованості за нарахованими відсотками; - 151077 грн. 61 коп. - пеня, нарахована у звязку з несвоєчасною сплатою відсотків та кредиту в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу. Отже, заборгованість до стягнення складає 296753 (двісті девяносто шість тисяч сімсот пятдесят три) гривні 50 копійок. Оскільки борг за кредитним договором не сплачено, тому в позивача й виникло питання для звернення до суду. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного рішення та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON],будучи належним чином повідомлений в судове засідання двічі не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. У справі достатньо матеріалів про правовідносини сторін, тому за таких обставин суд вважає, що справу можливо розглянути без участі відповідача. Суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» підлягає до задоволення на підставі наступного. Судом встановлено, що 13 вересня 2012 року між ПАТ ВТБ Банк та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № R53700328617B.(а.с.9-17) Відповідно до кредитного договору позивач ПАТ «ВТБ Банк» надав кредит відповідачу [PERSON] в сумі 50000 (пятдесят тисяч) гривень, а відповідач зобовязався повернути кредит в строк до 13 вересня 2016 року або достроково у випадках, передбачених кредитним договором. Згідно п.1.1., 3.3.1 кредитного договору за користування кредитом відповідач [PERSON] прийняв зобовязання сплачувати позивачу 33% річних. Згідно п.п. 3.4., 3.5.,4.6.,5.3.1 кредитного договору відповідач зобовязався погашати кредит та проценти за користування кредитом щомісячно ануїтетним платежем в строк до 8 числа кожного місяця. Позивач ПАТ ВТБ Банк свій обовязок по кредитному договору щодо надання кредиту відповідачу [PERSON] виконав, надавши відповідачу одноразово кредит у повному розмірі - 50 000 (пятдесят тисяч) гривень, що підтверджується меморіальним ордером №36954 від 13.09.2012 року.(а.с.18) Однак, відповідач, отримавши суму кредиту, свої зобовязання за кредитним договором не виконав, а саме прострочив сплату чергових частин зобовязання: -прострочено сплату кредиту в розмірі 45002 грн. 86 коп. за період з 20.01.2013 року по 25.07.2016 року; -прострочено сплату відсотків за користування кредитом в розмірі 19 066 грн. 27 коп. за період з 18.02.2013 року по 25.07.2016 року. 13 березня 2015 року позивачем на адресу відповідача [PERSON] було направлено вимогу про повернення коштів за користування кредитом, сплату процентів за користування кредитом.(а.с.19,20) Станом на 25.07.2016 року відповідач має заборгованість, яка становить 296753 (двісті девяносто шість тисяч сімсот пятдесят три) гривні 50 копійок. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Така ж правова позиція визначена в спільній постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, згідно якої згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст.525,526,599,611 ЦК України, змісту кредитного договору, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Суд вважає, що позовні вимоги ПАТ ВТБ Банку обґрунтовані на законі та підлягають до задоволення, підтверджені розрахунком суми заборгованості, копією кредитного договору № R53700328617B від 13.09.2012 року, копією меморіального ордеру, листом-вимогою про повернення коштів за користування кредитом від 13 березня 2015 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved