Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що відповідно до договору № б/н від 19.10.2010 року відповідач отримала кредит у розмірі 3900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном поверненя, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по кредитному договору, станом на 30.09.2019 року виникла заборгованість у сумі 27 143,79 грн., що складається з: 2628,51 грн. - заборгованість за кредитом; 20253,48 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2493,05 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1268,75 грн. - штраф (процентна складова), які позивач просить суд стягнути з відповідачки та сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 1921,00 грн. У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач повідомлений про розгляд справи, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу його реєстрації. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подав, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Суд, за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223, 279, 280 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору № б/н від 19.10.2010 року відповідач отримала кредит у розмірі 3900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном поверненя, що відповідає строку дії картки, в порядку та на умовах, визначених Договором - заявою, Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. Позивач 09.11.2010р. випустив картку № [NUMBER] до договору б/н від 19.10.2010р. До кредитного договору позивач додав довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписану позичальником 09.11.2010р., та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] станом на станом на 30.09.2019 року становить 27143,79 грн., що складається з: 2628,51 грн. - заборгованість за кредитом; 20253,48 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2493,05 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1268,75 грн. - штраф (процентна складова). Спір між сторонами виник з договірних правовідносин, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Розрахунком заборгованості та випискою по рахунку підтверджується, що відповідачка на підставі анкети-заяви отримала 09.11.2010 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, використовувала кредитні кошти та здійснювала частково оплату кредиту, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань по кредитному договору станом на 30.09.2019 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 2628,51 грн. Вимога позову про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 2628,51 грн. є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Також банком нарахована заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 20253,48 грн., однак суд вважає наявність такої заборгованості по процентам недоведеною. Так, позивач має право нараховувати передбачені заявою-анкетою (Договором) проценти лише впродовж строку його дії, а строк договору обумовлений строком дії картки. Наданою Банком довідкою про видані картки клієнту встановлено, що [PERSON] було видано одну картку № [NUMBER] , строк дії якої встановлений з дати відкриття - 19.11.2010р. і до 10/14р., тобто строк кредитування закінчився в останній день жовтня 2014 року. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, яка є обов`язковою для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України встановлено, що проценти за кредитом нараховуються лише протягом строку кредитування; якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми, передбачені статтею 625 ЦК України; перебіг позовної давності починається по кожному окремому платежу з моменту прострочення його оплати; неустойка нараховується з наступного дня після спливу терміну внесення чергового платежу, якщо такій платіж не було здійснено. Аналогічно розраховується й позовна давність за сплати неустойки по кожному платежу, але у межах спеціального строку давності - 1 рік. Виходячи з наведеного, оскільки строк дії картки закінчився у жовтні 2014 року, тому, з відповідача підлягає стягненню заборгованість по процентам в сумі 2465,71 грн., яка мала місце на вказану дату згідно розрахунку заборгованості. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Умовами договору, згідно підписаної відповідачкою довідки про умови кредитування, за несвоєчасне погашення заборгованості передбачена пеня у розмірі базової процентної ставки по договору, розділеної на 30, яка нараховується за кожний день прострочки кредиту, та пені у розмірі 1% від заборгованості, але не менше 30,00 грн. в місяць, яка нараховується один раз в місяць за наявності прострочки по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50,00 грн. і більше. Згідно розрахунку розмір пені становить 2493,05 грн. Окрім пені позивач також просить стягнути з відповідачки штраф, який складається з фіксованої частини штрафу - 500,00 грн. та процентної складової штрафу - 1268,75 грн. Враховуючи правові позиції Верховного Суду, висловлені у постанові від 21.10.2015 року (справа № 6-2003цс15), суд дійшов висновку про безпідставність одночасного стягнення з позичальника пені та штрафів з наступних підстав. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З урахуванням викладеного, суд вважає вірним стягнути з відповідачки штраф, що передбачено підписаними відповідачкою умовами кредитування, а саме, фіксованої частини штрафу - 500,00 грн. та процентної складової штрафу, яка згідно підписаних відповідачкою тарифів, визначається як 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів, і за встановлених судом обставин справи становить 254,71 грн. ((2628,51 грн. заборгованість по кредиту + 2465,71 грн. заборгованість по процентам) х 5% = 254,71 грн.), а всього штраф у сумі 754,71 грн. У одночасному стягненні з позичальника пені за одне і те ж саме порушення слід відмовити з вищенаведених підстав. Відтак, позов підлягає частковому задоволенню, з відповідачки на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитом у сумі 2628,51 грн., заборгованість по процентам у розмірі 2465,71 грн., штраф у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 254,71 грн. (процентна складова), а всього 5848,93 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 1921,00 грн. судового збору. У зв`язку із частковим задоволенням позову суд відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача вказані судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 413,98 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial