Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Представник відповідача позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні уточнених позовних вимог наполягав, просив розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого 11.12.1996р.; копія довідки Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області від 21.05.2014р.; копія довідки Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області від 05.05.2014р.; копія довідки відділу Держземагенства у Ренійському районі Одеської області від 07.05.2014р.; копія листа відповіді СВК «Авангард» від 16.05.2014р.; копія довідки відділу Держземагенства у Ренійському районі Одеської області від 17.11.2014р.; копія довідки Нагірненської сільської ради Ренійського району від 26.09.2014р.; копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.03.2014р.; Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] За життя батьку позивача, [PERSON] на праві власності належало: - право на земельну частку (пай) на підставі сертифікату серії ОД № 0092716, який зареєстрований у відділі Держземагенства у Ренійському районі за № 904 від 26.09.1997р. - право на земельну частку (пай), на підставі сертифікату серії ОД № 0554108, який зареєстрований у відділі Держземагенства у Ренійському районі за № 627 від 11.02.2002р.; Також, йому належав майновий пай в СВК «Авангард» який дорівнює 7718 грн., згідно структури паю. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 11.12.1996 р. - помер. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини матір позивача [PERSON] не звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття, проте вона прийняла спадщину фактично, вступом в управління та володіння спадковим майном в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р. Згідно довідки відділу Держземагенства у Ренійському районі Одеської області від 07.05.2014р. дружина померлого [PERSON], 02.02.2003р. перереєструвала сертифікат серії ОД № 0092716, який належав її чоловікові на своє імя. Таким чином, вона стала власником земельного паю. За оформленням майнового паю [PERSON], матір позивача не зверталась. 18.10.2006р. померла [PERSON] За життя матері позивача, [PERSON] належало на праві власності право на земельну частку (пай) на підставі сертифікату серії ОД № 0092716, який вона 02.02.2003р. перереєструвала на своє імя після смерті чоловіка [PERSON] Крім того, [PERSON] належало на праві власності право на земельну частку (пай) на підставі сертифікату серії ОД № 0554108, майновий пай в СВК «Авангард», який дорівнює 7201 грн. та майновий пай в СВК «Авангард» який дорівнює 7718 грн., який вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] За життя [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила. На момент смерті [PERSON] разом із нею мешкав позивач її син, який піклувався про неї, а після її смерті у передбачений законом строк подав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців не має. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. [PERSON] помер у 1996р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а матір позивача фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, матір позивача, [PERSON] була спадкоємицею першої черги за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] Вона у передбачений законом строк не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, проте на момент смерті [PERSON] мешкала разом із ним, тобто фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, отже вважається такою, що прийняла її. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Таким чином, матір позивача прийняла спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак не оформила юридично прийняття спадщини на майновий пай. 18.10.2006р. померла [PERSON] Спадкові відносини після її смерті регулюються положеннями ЦК України 2003р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України 2003р. спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Він у передбачений законом строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається таким, що її прийняв. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Крім того, на час смерті матері позивач мешкав разом із нею. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя його матірю не було належним чином оформлено прийняття спадщини після смерті її чоловіка, у звязку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved