Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

Представник Денисюк С.О., яка діє в інтересах позивача ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № CL-114498 від 30.05.2018 у розмірі 128711 грн. 19 коп. та судові витрати у розмірі 2102 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 30.05.2018 між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № GL-114498. Відповідно до п.п. 2.3-2.4 Кредитного договору, банк надав позичальнику кредит в загальній сумі 100000,00 грн. шляхом перерахуванням коштів на поточний рахунок. Строк користування кредитом встановлено до 29.09.2023 включно. Позичальник зобов`язався сплачувати платежі за кредитом щомісячно в термін з 23 до 30 числа кожного місяця, згідно графіку платежів. Згідно п. 4.6 договору, загальна вартість кредиту становить 277060,62 грн. За користування кредитом позичальник повинен сплачувати проценти в розмірі 49,99% річних згідно п. 4.1 Кредитного договору. 20.06.2019 між ПАТ «Кредобанк» та «ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 06/19-2, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № GL-114498 від 30.05.2018 укладений між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» У зв`язку з порушенням умов договору, станом на 20.06.2019 [PERSON] має заборгованість у сумі 128711 грн. 19 коп. Ухвалою судді від 29.03.2021 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін (а.с. 75-76). Ухвалою від 02.07.2021 витребувано з ТОВ «ФК» Довіра та гарантія» розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № GL-114498 від 30.05.2018 (а.с. 105-106). 25.08.2021 на адресу суду від представника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на виконання ухвали суду від 02.07.2021 надійшли додаткові пояснення, згідно яких сума заборгованості [PERSON] на теперішній час становить 178132,42 грн. (а.с. 116-119). Представник позивача у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с. 116 зворотній бік). Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі, надав копії квитанцій про оплату заборгованості (а.с. 125-127). Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, від 10.02.2010). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відтак, обов`язок доведення наявності заборгованості у боржника покладається на кредитора, який звертається до суду за захистом свого порушеного права - стягнення заборгованості, звернення стягнення тощо. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи вищезазначені норми, основними умовами надання кредиту є безумовне його повернення, строковість, платність, цільова спрямованість і забезпеченість. Водночас, кредитний договір не може змінюватися в односторонньому порядку і позичальник несе відповідальність за несвоєчасне повернення кредиту та сплату відсотків за його користування. Судом встановлено, що 30.05.2018 між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-114498 (надалі - кредитний договір), за яким банк зобов`язався надати у власність позичальникові грошові кошти (надалі - кредит) на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язався використати кредит на цілі, вказані в кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених кредитним договором. Умови надання кредиту: сума кредиту становить - 100000,00 грн., кредит видається строком на 60 місяців, терміном до 29.05.2023, реальна річна процентна ставка - 63,17 % річних. Позичальник здійснює погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до графіку платежів (додаток № 1 до кредитного договору). За умовами п. 6.9 кредитного договору, банк у випадках, передбачених п. 3.3. кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Пункт 7.1 кредитного договору передбачає, що за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим кредитним договором позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення розрахованої від суми кожного несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. В будь-якому разі розмір пені, нарахованої позичальнику на підставі цього пункту кредитного договору не може перевищувати 15% (відсотків) від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання (а.с. 7-12). 20.06.2019 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено Договір факторингу № 06/19-2 із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами, у відповідності до умов якого АТ «Кредобанк» відступає ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права вимоги в повному обсязі за плату та під фінансування від ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», а ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуває (приймає у власність) від АТ «Кредобанк» права вимоги в повному обсязі та здійснює їх оплату (надає фінансування) АТ «Кредобанк» (а.с. 13-24). Згідно з витягом з додатку № 1 до Договору факторингу № 06/19-2 із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами від 20.06.2019 вбачається, що АТ «Кредобанк» передало ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» право грошової вимоги відносно [PERSON] , ідентифікаційний номер позичальника № [NUMBER] , за кредитним договором № CL-114498 (а.с. 25). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), правонаступництва. За приписами ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Статтею 78 ЦПК України встановлено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться. Для підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості [PERSON] , згідно якого заборгованість останнього перед ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за кредитним договором № CL-114498 становить 128711,19 грн (а.с. 119). Проте, суд не може прийняти до уваги зазначений вище розрахунок заборгованості, як належний і допустимий доказ існуючої у відповідача заборгованості, оскільки, даний розрахунок не містить підтвердження руху коштів по картковому рахунку із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, і, до того ж, не є відповідним розрахунком заборгованості та фінансовим документом на підтвердження розрахунків між банком та відповідачем. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Суду не надано доказів того, яка заборгованість існувала перед ПАТ «Кредобанк» на час їх відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Отже, суду не надані будь-які докази, які б підтверджували розмір нарахованої банком заборгованості за кредитним договором. Долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості за кредитним договором не може бути визнаний судом за належний доказ, оскільки з його змісту неможливо встановити порядок нарахування заборгованості (тобто суми основного боргу та процентів) та відповідності відповідних розрахунків, проведених банком, умовам договору. Крім того, вказаний розрахунок не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не містить обов`язкових реквізитів, передбачених для первинних та зведених облікових документів, що передбачені положеннями ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» і пункту 61 Положення. Суд, відповідно до вимог ЦПК України, позбавлений права на збирання доказів за власною ініціативою, а тому при вирішенні спору, суд бере до уваги тільки ті докази, які надані сторонами по справі. За таких обставин, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження позовних вимог, а саме, що перед ПАТ «Кредобанк» у відповідача [PERSON] існувала заборгованість і який саме розмір заборгованості, хоча судом і витребовувалася така інформація, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Outcome: dismissed