Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Представник позивача [PERSON] 23.05.2019 р. звернувся до суду в інтересах [PERSON] із позовом про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Оригінал правовстановлюючого документа було втрачено, оскільки вони знаходились у вказаній квартирі у м.Донецьк, де проводилась антитерористична операція і яка тимчасово не підконтрольна українській владі, яку пограбували, про що позивачу стало відомо 23.11.2017 року. Також, у зв`язку із втратою паспорту, де прізвище позивача зазначено як « [PERSON] » та оформленням нового паспорту прізвище позивача записано як « [PERSON] », що позбавляє позивача в повній мірі володіти і розпоряджатися своєю власністю. Просить суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з клопотанням слухати справу без його участі. Представник відповідача Ворошиловської районної ради м.Донецька в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 28.05.2019 року відкрито провадження по справі, розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивач у 2007 році отримав паспорт серії [NUMBER] , виданий Ворошиловським РВ ГУМВС України в м.Донецьку, у зв`язку із втратою паспорту, про що свідчить копія довідки, видана Київським РВ ДГУ УМВС України в Донецькій області 28.03.2007 року. Прізвище позивача у паспорті серії [NUMBER] , виданого Ворошиловським РВ ГУМВС України в м.Донецьку 16.05.2007 року, зазначено « [PERSON] ». [PERSON] отримав РНОКПП [NUMBER] , про що свідчить довідка видана 04.06.2007 року Державною податковою інспекцією у Ворошиловському районі м.Донецька. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованого 30.09.2019 року за №182845671, вбачається, що власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 124,9 кв.м, є [PERSON] , код РНОКПП [NUMBER] . Підставою права власності зазначено, свідоцтво про право власності від 24.11.2006, виданого Головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради. Згідно з копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.11.2006 року, виданого Головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 124,9 кв. м. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 124,9 кв. м. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права тощо. Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦПК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивач зазначав, що правовстановлюючий документ був втрачений і у нього відсутня можливість відновити його, оскільки орган, що його видав, а саме Головне управління благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради знаходиться на тимчасово не підконтрольній Україні території, що вбачається з витягу з Єдиного державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Судом встановлено, що позивач з передбачених законом підстав набув право власності на квартиру, але не має можливості повноцінно володіти своїм майно через втрату правовстановлюючих документів, а тому дане право підлягає захисту в порядку, визначеному ст. 392 цього Кодексу. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Проаналізувавши представлені сторонами в силу вимог ст.ст. 76,77 ЦПК України докази та оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved