Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Представник позивача за довіреністю [PERSON] у липні 2016 року звернувся до суду з указаним позовом, в якому зазначає, що позивач з метою отримання банківських послуг підписала Заяву б/н від 14.11.2012 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 10200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У звязку з невиконанням відповідачем умов договору станом на 16.05.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 15035,58 грн., яку представник позивача просить стягнути з відповідача, а також судові витрати, понесені ним при подачі позову. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 56). Відповідач в судове засідання повторно не зявився, вважається належним чином повідомленим про час і місце проведення судових засідань. Відповідно до частини 9 статті 74 ЦПК відповідача було викликано до суду шляхом публікації оголошення в газеті «Урядовий курєр» від 13 жовтня 2016 року № 193 (а.с. 77-78). Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, ураховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з вимогами статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (частина 1 статті 625 ЦК України). Судом установлено, що 14.11.2012 року [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписала Заяву б/н, згідно з якою отримав кредит у розмірі 10200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку» становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.12). Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 365/366 календарних днів на рік відповідно п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Згідно з п.2.1.1.3.5 Умов та правил надання банківських послуг Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті Банку за даним договором, при настанні строків платежу, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настанні строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання). Відповідно до п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, Клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф, розмір якого установлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті у зазначені Банком терміни. Відповідач не виконала взятих на себе кредитних зобовязань. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, непогашена заборгованість за договором б/н від 14.11.2012 року станом на 16.05.2016 року становить 15035,58 грн., яка складається з: 10731,06 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1836,95 грн. - заборгованість по відсотками за користування кредитом; 3573,83 коп. заборгованість за пенею, 700,00 грн. заборгованість по штрафам, 500 грн. штраф (фіксована частина), 692,17 грн. штраф (процентна складова), з них 2998,43 грн. внесено коштів на погашення заборгованості з 01.06.2015 року (а.с.10). Таким чином, суд вважає, що факт порушення відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної сплати кредиту, відсотків у строки, передбачені договором, позивачем доведено. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення штрафів в сумі 1892,17 грн., суд виходить з таких мотивів. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф, розмір якого установлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті у зазначені Банком терміни. Відповідно до 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобовязань за борговими зобовязаннями на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню, відповідно до установлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту. Позивачем у складі заборгованості нараховано 3573,83 грн. пені. При цьому позивачем також одночасно нараховано 700 грн. штрафу, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 692,17 грн. штрафу (процентна складова) за порушення строків платежів. Указане свідчить про те, що позивачем нараховано пеню та штраф за одне й те саме правопорушення. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що неустойка у вигляді штрафу стягненню не підлягає. Такий висновок суду узгоджується з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Отже, позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 13143 грн. 41 коп. (15035,58 грн. 700 грн. 500 грн. 692,17 грн. штрафів) з відмовою у позові в частині стягнення з відповідача штрафів в сумі 1892 грн. 17 коп. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 13143 грн. 41 коп., тобто на 87,4 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1204 грн. 37 коп. (1378 грн.* 87,4 %) судового збору. Ураховуючи, що позивачем були понесені додаткові судові витрати для виклику відповідача шляхом публікації оголошення, сума яких відповідно до рахунку № 13424 від 07.10.2016 з ПДВ склала 420 грн. 00 коп., вказана сума підлягає стягненню пропорційно до задоволених вимог, тобто в сумі 367,08 грн. (420 грн. * 87,4 %).

Outcome: partial