Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить звернути стягнення на майно померлої [PERSON], спадкоємцями якої є [PERSON] та [PERSON], на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» у розмірі заборгованості по договору про надання споживчого кредиту № 3616-08 ОФ Н (10606602000) від 23 листопада 2005 року у сумі 2 999,10 дол. США, що за курсом НБУ станом на 02.03.2016 року становить 81 231,31 грн., а також стягнути судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 23.11.2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 3616-08 ОФІ Н (10606602000), за умовами якого остання одержала кредит в іноземній валюті в сумі 10800 дол. США з процентною ставкою за користування кредитними коштами у розмірі 12,5 % річних, зі строком погашення 23.11.2020 року. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за зазначеним кредитним договором, цього ж дня з [PERSON] був укладений іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок № 16, що розташований в с. Василівка, Біляївського району, Одеської області, по вул. Свердлова, та земельна ділянка площею 0, 2107 га. Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VІ від 17.09.2008 року були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало «Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». 07.10.2010 року позичальник [PERSON] померла. На момент її смерті за кредитним договором існувала заборгованість. 12.05.2011 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після померлої [PERSON] та, в свою чергу, погашали заборгованість за кредитним договором до 14.01.2015 року. 25.01.2016 року АТ «УкрСиббанк» звернувся до відповідачів з вимогою про звільнення іпотечного будинку, однак останні відмовились від отримання поштового відправлення. На даний час вимоги АТ «УкрСиббанк» до спадкоємців [PERSON] не задоволені. Станом на 02.03.2016 року заборгованість по договору про надання споживчого кредиту № 3616-08 ОФ Н (10606602000) від 23.11.2005 року складає 2\~999,10 дол.США, яка до теперішнього часу не погашена, що і стало підставою для звернення ПАТ «УкрСиббанк» з даним позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, але направив до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути у його відсутність і не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання повторно не зявились, про причини неявки суд не повідомили, хоча повідомлялась про день слухання справи належним чином, а тому суд, приймаючи до уваги заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні було встановлено, що 23.11.2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 3616-08 ОФ Н (10606602000), за умовами якого остання одержала кредит в іноземній валюті в сумі 10800 дол. США з процентною ставкою за користування кредитними коштами у розмірі 12,5 % річних, зі строком погашення 23.11.2020 року(а.с.6-13). З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за зазначеним кредитним договором, цього ж дня з [PERSON] був укладений іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок № 16, що розташований в с. Василівка, Біляївського району, Одеської області, по вул. Свердлова, та земельна ділянка площею 0, 2107 га (а.с.27-30). Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VІ від 17.09.2008 року були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало «Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». 07.10.2010 року позичальник [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.31). Позивач зазначає, що на момент смерті позичальника за кредитним договором існувала заборгованість. 12.05.2011 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після померлої [PERSON], про що свідчить відповідь приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] № 282/01-16 від 26.11.2015 року (а.с.33). В свою чергу, [PERSON] та [PERSON] погашали заборгованість за кредитним договором № 3616-08 ОФ Н (10606602000) до 14.01.2015 року, що підтверджується довідкою-розрахунком про погашення боргу (а.с.14-26). 25.01.2016 року АТ «УкрСиббанк» звернувся до відповідачів з вимогою про звільнення іпотечного будинку, однак останні відмовились від отримання поштового відправлення. Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим обєктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Обовязок спадкоємця задовольнити вимоги кредитора визначені ст. 1282 ЦК України, зокрема ч. 1 визначає, що спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Згідно ч. 2 вказаної статті вимоги кредитора спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцем та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Відповідно до розяснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» спадкоємці боржника є боржниками перед кредитором лише за умови прийняття спадщини та у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Отже, правонаступники [PERSON] та [PERSON] відповідають за боргами [PERSON] в межах вартості спадкового майна. Згідно ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобовязання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Позивач вказує, що спадкоємці сплачували заборгованість по кредитному договору до 14.01.2015 року, однак на даний час вимоги АТ «УкрСиббанк» до спадкоємців [PERSON] не задоволені. Станом на 02.03.2016 року заборгованість по договору про надання споживчого кредиту № 3616-08 ОФ Н (10606602000) від 23.11.2005 року складає 2\~999,10 дол. США, яка до теперішнього часу не погашена. За таких обставин суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В той же час, 07.07.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до п. 1.1 вказаного Закону, протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Не може бути примусове стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у п. 1 цього Закону, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки). Кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Судом встановлено, що правовідносини між позивачем ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачами [PERSON] та [PERSON] містять всі умови, передбачені вищевказаним Законом від 03.06.2014 року. \~Положенням\~ст. 217 ЦПК України\~встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Отже, з урахуванням вимог Закону України № 1304-18 від 03.06.2014 року та ст. 217 ЦПК України, суд вважає можливим відстрочити виконання рішення суду, на час дії Закону України № 1304-18 від 03.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1378 грн.

Outcome: approved