Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Альфа Банк» про визнання Кредитного договору недійсним. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що під час укладення оспорюваного правочину позичальник був фактично позбавлений можливості коригувати його зміст та змушений був погодитись на запропоновані Банком умови; позичальнику до підписання договору не було у письмовій формі надано повної, всебічної та обєктивної інформації про всі істотні умови кредиту; у договорі не відображено суми кредиту, детального розпису сукупної вартості кредиту, дати видачі кредиту, права дострокового повернення кредиту, річної відсоткової ставки за кредитом, умов дострокового розірвання договору, інших умов, передбачених чинним законодавством; в оспорюваному договорі не зазначено детального розпису сукупної вартості кредиту, застереження про можливе настання валютних ризиків та не встановлено порядку дострокового виконання основного зобовязання. Вважає, що сукупність вищезазначених порушень норм матеріального права дає підставу для визнання правочину недійсним. Також, вважає, що пункт 6 кредитного договору є недійсний, оскільки вказаний пункт договору обмежує права позивача, як споживача, порушує принцип рівності сторін за договором, не відповідає вимогам законодавства, оскільки статтею 6 п.14 Закону України «Про третейські суди» визначено, що третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Отже, третейське застереження в кредитному договорі від 14.01.2015 року між [PERSON] і ПАТ «Альфа Банк»було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди». Просить визнати недійсним договір № 500969172 від 14.01.2015 року укладений між [PERSON] та відповідачем та визнати недійсним п.6 договору кредитного договору № 500969172 від 14.01.2015 року. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час, день та місце розгляду справи належно повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, проте надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі і повідомив суду, що відповідно до ст.17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Юридичні або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь- який спір, який виникає з цивільних чи господарський правовідносин, крім випадків передбачених законом (ст.5 Закону України «Про третейські суди»). Перелік таких випадків міститься у ст.6 Закону України «Про третейські суди». При цьому, Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03.02.2011 №2983-УІ, який набрав чинності 11.03.2011, частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Отже, на час укладання кредитного договору Закон України «Про третейські суди», на відміну від нині чинної редакції, не містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі, споживачів послуг банку (кредитної спілки). При цьому посилається на рішення Конституційного Суду України від 10.01.2008 року та Постанову Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (ст. 17 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав. Отже, укладення сторонами третейської угоди про передачу спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права звернення до суду, а є одним із засобів реалізації права на захист своїх прав. Щодо посилання позивача, щодо неповідомлення його про умови кредитування та не надання всіх документів відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», зазначив наступне. Відповідно до п. 5 кредитного договору підписанням цього Договору Позичальник- позивач підтверджує, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацію про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання Кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацію надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно із анкетою-заявою на отримання кредиту по продукту «Рефінансування споживчих та готівкових кредитів» яку підписав позивач, [PERSON] підтвердив, що при поданні цієї анкети-заяви письмово ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від ПАТ «Альфа-Банк», про всі його переваги та недоліки. Також слід зазначити, що в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010рр.) від 7 жовтня 2010 року зазначено, зокрема, що при вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги законодавства, що стосуються їх чинності. Вони встановлені в ЦК України (ст. ст. 1048-1052, 1054), так і ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Зокрема, це: досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобовязань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; кредитний договір має укладатись обовязково у письмовій формі, причому недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює ніяких правових наслідків, окрім тих, що повязані з його нікчемністю; сторони кредитного договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення сторін має бути вільним і відповідати їхній внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Отже, правочин може бути визнана недійсним, якщо: його зміст суперечить законодавству, а також моральним засадам суспільства; при укладенні договорів у сторін не було необхідного обсягу дієздатності; волевиявлення учасника договору не було вільним і не відповідало його внутрішній волі; правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правочин, що оспорюється повністю відповідає вимогам законодавства, жодної з наведених обставин немає, а отже відсутні підстави для визнання його недійсним. Просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Суд встановив, що 14 січня 2015 року між відповідачем та позивачем укладено Кредитний договір №500969172, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 40880,61 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,99% річних, кінцевим терміном повернення кредиту є 15.01.2020 року. Відповідно до ст.. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Ця стаття відповідає вимогам статті 11 ЗУ України «Про захист прав споживачів», яка передбачає, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Як вбачається з Анкети-заяви, власноручно підписаної позивачем, він підтвердив, що при поданні цієї анкети-заяви письмово ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від ПАТ «Альфа-Банк», про всі його переваги та недоліки. І підтвердив, що наведена вище інформація є йому доступною і зрозумілою. Крім того, відповідно до п. 5 оспорюваного Кредитного договору позичальник заявляє та гарантує, що Банк перед укладенням кредитного договору повідомив йому у належній формі у повному обсязі інформацію, передбачену ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначена інформація йому відома та зрозуміла, з вказаним законом він ознайомлений; ознайомився з тарифами Банку і згідний з ними; умови даного Договору вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам. Оскільки позичальник отримав кредитні кошти в національній, а не іноземній валюті, а відтак посилання представника позивача про неповідомлення його банком про валютні ризики є необгрунтованими. Як вбачається з п. 2.1-2.8 Кредитного договору визначено порядок і строки сплати кредиту, наслідки несвоєчасної виплати. Всі ці питання конкретизовані в Додатку № 1. Отже, дані про подорожчання продукту були позичальнику відомі під час укладення Договору, і відповідач не вчинив жодних дій, які б свідчили про те, що позичальника було введено в оману щодо вартості продукту. Посилання представника позивача про відсутність в оспорюваному договорі положень, передбачених ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», спростовується самим текстом договору, у якому відображені як сума кредиту (п.2.1), так і детальний розпис сукупної вартості кредиту, дата укладення правочину, відсоткова ставка (п. 2.3) та умови і порядок використання і надання кредиту (п.2.4) тощо. Як вбачається з п. 5 Кредитного договору, позичальник засвідчує, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в т.ч. вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому розяснені та зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний; що він отримав свій примірник цього Договору, що складається з першого та другого розділів та додатків до нього в дату його укладення; що він в письмовій формі ознайомлений з Загальними умовами кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими Розпорядженням ПАТ «Альфа_Банк « 2909 від 08.09.2014 року, які оприлюднені на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою та які йому розяснені, зрозумілі та з якими він цілком згодний. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За наведених обставин посилання позивача про невідповідність оспорюваного договору загальним вимогам, передбаченим ст. 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, не відповідають дійсності, а відтак відсутні будь-які підстави, передбачені чинним законодавством, для визнання Кредитного договору недійсним. Пункт 6 кредитного договору визначає, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у звязку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невідємною частиною даної третейської угоди. Проте відповідно до п.14 ст. 6 ЗУ «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Отже, п.6 кредитного договору суперечить ст..6 п.14 ЗУ «Про третейські суди» і підлягає визнанню недійсним. Відповідно до правила ч. 1 ст.15 ЦК, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів особи, передбачених п.2 ч.2. ст.16 ЦК. Відповідно до ч. 5 ст.110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Позов підлягає задоволенню частково. Судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: partial