Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 31.10.2006 року в розмірі 25671, 30 грн. та судових витрат. Вимоги позову обґрунтовує тим, що 31.10.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н згідно якого останній отримав кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36, 00 % річних на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку із порушенням виконання зобовязань за кредитним договором у [PERSON] утворилась заборгованість в розмірі 25\~671, 30 грн., яка складається із 6195 грн. заборгованість за кредитом, 17777, 67 заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. (фіксована частина), 11 98, 63 - штраф (процентна складова). В судовому засіданні представник позивача пояснив, що тарифами банку встановлено щомісячний платіж до 25 числа кожного місяця у розмірі 7 % від суми заборгованості, останній платіж мав бути здійснений згідно розрахунку 30 листопада 2012 року, таким чином в межах строку позовної давності підлягають стягненню щомісячні платежі по сплаті боргу з 30.08.2010 року по 31.07.2013 року тобто 2\~316, 16 грн. (6195-3878, 84). Відсотки нараховуються щомісячно, отже стягненню підлягають з 30.08.2010 року по 31.07.2013 року в розмірі 12129, 55 грн. (17778-5648, 45). Так як право на нарахування штрафу виникло у банку після 120 дня прострочення, строк давності щодо стягнення неустойки минув. Отже підлягає до задоволення сума 14\~445, 71 грн., яка складається з 12129, 55 грн., відсотків та 2316, 16 грн. основного боргу. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає можливим розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд відповідно до ст.224 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що 31.10.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н згідно якого останній отримав кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36, 00 % річних на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку із порушенням виконання зобовязань за кредитним договором у [PERSON] утворилась заборгованість в розмірі 25\~671, 30 грн., яка складається із 6195 грн. заборгованість за кредитом, 17777, 67 заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. (фіксована частина), 11 98, 63 - штраф (процентна складова). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Суд вважає, що [PERSON] порушив графік погашення кредитного договору, тому розмір заборгованості за кредитним договором є обґрунтованим. Щодо наявності підстав для стягнення заборгованості з [PERSON], суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з заяви, яка є частиною кредитного договору б/н від 31.10.2006 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], останньому була видана картка №4149605365090174 (а.с. 8) У судовому засіданні представник позивача підтвердив обставину, що [PERSON] мав дві картки, які видав йому ПАТ КБ «Приватбанк»: перша №4149605365090174 для обслуговування кредитного договору б/н від 31.10.2006 року і друга № 5457082908572196 (а.с. 118) для обслуговування кредитного договору б/н від 27.06.2006 року (референс договору SАМDN34000007944542). (а.с. 118-125). Як вбачається з виписки по картковому рахунку №4149605365090174 останнє надходження готівки на картку (кредитна частина) №4149605365090174 здійснено [PERSON] 14.01.2009 р. 25.10.2010 р., 25.11.2010 р. та 25.01.2011 року здійснювалось погашення заборгованості по договору з картки, референс якої SАМDN34000007944542, що є внутрішнім номером картки № 5457082908572196 . Таким чином 25.10.2010 р., 25.11.2010 р. та 25.01.2011 року ПАТ КБ «Приват Банк» здійснив автоматичне списання коштів з картки № 5457082908572196 для погашення кредитної заборгованості за карткою №4149605365090174, що не може вказувати як вчинення [PERSON] дій, що свідчать про визнання ним боргу. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Про застосування позовної давності представник відповідача [PERSON] заявляла клопотання 01.07.2015 р. (а.с. 138) Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання. Оскільки останній місячний платіж [PERSON] слід було внести до 25.01.2009 р., а банк звернувся до суду з позовом 28.08.2013 року, тому позивачем пропущено трьохрічний строк звернення до суду. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року №6-154цс15, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для усіх судів України. Як вбачається зі змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року, переривання перебігу позовної давності може мати місце лише за межами строку давності, а не після його спливу, не встановлено чи погашення кредитної заборгованості за період січень 2009 року, жовтень 2010 року, листопад 2010 року та січень 2011 року відбувалось внаслідок дій самого відповідача, чи шляхом договірного списання грошових коштів із іншого банківського рахунку та чи надав відповідач згоду на таке списання. Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Таким чином, [PERSON] не здійснював погашення кредитної заборгованості 25.10.2010 р., 25.11.2010 р. та 25.01.2011 року, ПАТ КБ «Приват Банк» здійснив погашення кредиту шляхом договірного списання грошових коштів із іншого банківського рахунку № 5457082908572196, в матеріалах справи відсутня згода [PERSON] на таке списання.

Outcome: dismissed