Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Представник позивача звернувся в інтересах позивача до суду з позовом з тих підстав, що рішенням Косівщинської сільської ради Сумського району від 18 вересня 1992 року [PERSON] було надано у довічне успадковуване володіння 0,17 га на території Косівщинської сільської ради для індивідуального житлового будівництва. На підставі цього рішення [PERSON] отримано державний акт, зареєстрований в книзі записів державних актів на право довічного успадкованого володіння землею за № 77. Позивач розпочав будівництво житлового будинку, а саме: отримав акт в обмірі земельної ділянки в натурі від 9 листопада 1992 року. Будівельний паспорт виданий на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS]. 14 лютого 2014 року позивач звернувся до Управління Держземагенства у Сумському районі для внесення до державного земельного кадастру відомостей щодо належної йому земельної ділянки, на що отримав відмову з тих підстав, що вказана земельна ділянка зареєстрована за іншою особою. Після чого від Косівщинської сільської ради отримав інформацію про те, що рішенням Косівщинської сільської ради Сумського району від 11 квітня 2013 року надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,17 га по [ADDRESS] Вважає рішення сільради незаконним, оскільки передача громадянам у власність земельних ділянок, які належать іншим громадянам здійснюється після припинення права власності у визначеному законом порядку. Підстав для припинення його права власності не було, видачею дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою сільрада фактично скасувала своє рішення від 18 вересня 1992 року. Просив скасувати рішення двадцять другої сесії ХІ скликання Косівщинської сільської ради від 11 квітня 2013 року про надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Під час розгляду справи доповнив позовні вимоги та просив скасувати рішення 28 сесії 6 скликання Косівщинської сільської ради від [NUMBER] січня 2014 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю і суду додатково пояснив, що вказану земельну ділянку позивач отримав у спадщину. Має виготовлену технічну документацію на земельну ділянку за [ADDRESS] з графічним зображення її на місцевості. Поруч межують земельні ділянки за [NUMBER] та за [NUMBER]. Відповідно роз'яснень міграційної служби позивач з громадянства України не вибував, тому продовжує бути громадянином України. Рішення про надання земельної ділянки отримав, будучи громадянином України. Позбавляючи його права на земельну ділянку, сільрада перевищила свої повноваження, оскільки він згоди на вилучення не надавав і підстав для цього не було. Просив скасувати вказані рішення. Представник відповідача з позовними вимогами не погодився і суду пояснив, що рішення про надання згоди на розробку проекту землеустрою та його затвердження сесією сільради прийнято на законних підставах з земель Косівщинської сілької ради. Позивач є громадянином РФ, тому не має права на безоплатну приватизацію земельної ділянки, рішенням сесії у кінці 2014 року вона у нього вилучена. Наданий представником будівельний паспорт, в якому мається акт винесення меж в натурі не містить підпису представника сільської ради, номер земельної ділянки «[NUMBER]» цій ділянці не присвоювався і не змінювався на номер «[NUMBER]». У будівельному паспорті позивача цей номер вказаний довільно. Посилання, що у будівельному паспорті є державний акт, що зареєстрований, насправді державним актом про право власності на землю не являється. У власність [PERSON] земельна ділянка ніколи не надавалась. Просив у задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] для розгляду справи до суду не з'явилась, просила справу слухати без її участі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 вересня 1992 року рішенням дванадцятої сесії двадцять першого скликання «Про виділення земельної ділянки і дозволу будівництва індивідуального жилого будинку і господарських будівель» [PERSON], мешканцю [ADDRESS], виділено у довічне успадковане володіння земельну ділянку розміром 0,17 га в [ADDRESS] для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, дозволено замовити виготовлення державного акту на право приватної власності на землю та акту перенесення земельної ділянки на місцевості, а також виготовити будівельний паспорт (а.с.26). 9 листопада 1992 року головним архітектором Сумського району на ім'я [PERSON] виготовлений будівельний [NUMBER] на забудову земельної ділянки [ADDRESS]. При його видачі забудовника було повідомлено про обов'язок розпочати будівництво не пізніше одного року та закінчити - не пізніше двох років з дня отримання будівельного паспорта. Будівельний паспорт містить посилання на державний акт та його реєстрацію в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею, однак сам державний акт відсутній. Крім того, на акті обміру в натурі земельної ділянки та прив'язки будівель, складеному представником районного архітектора, відсутні підписи як самого набувача [PERSON], так і представника сільської ради (а.с.9-16). 1 квітня 2013 року до селищного голови Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області з заявою про передачу їй безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0,17 га для індивідуального житлового будівництва, розташованої по [ADDRESS], звернулась [PERSON] (а.с.41). Рішенням двадцять другої сесії шостого скликання Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області від 11 квітня 2013 року [PERSON], мешканці [ADDRESS], надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,17 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у власність за рахунок земель житлової та громадської забудови сільської ради в [ADDRESS], а також наданий дозвіл на розробку технічної документації землеустрою (а.с.8). Рішенням двадцять восьмої сесії шостого скликання Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області від 15 січня 2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] Затверджена площа земельної ділянки у розмірі 0,17 га, та зобов'язано [PERSON] зареєструвати право власності на вказану земельну ділянку з визначеним кадастровим номером (а.с.77). Крім того, рішенням цієї ж сесії сільської ради затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS], виділеної за рішенням сесії від 5 вересня 2013 року, уточнена та затверджена її площа в розмірі 0,0696 га, зобов'язано зареєструвати право власності на земельну ділянку з кадастровим номером (а.с.64). На запит представника позивача до Управління Держземагенства у Сумському районі від 18 лютого 2014 року, надана відповідь про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про право власності [PERSON] на земельну ділянку [ADDRESS] Сумського району Сумської області через перетини ділянок, знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (а.с.18-20). Рішенням тридцять п'ятої сесії шостого скликання Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області від 11 грудня 2014 року у громадянина Російської Федерації [PERSON] вилучено земельну ділянку площею 0,17 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.105). На підтвердження громадянства позивача надана копія посвідки на постійне проживання серії [NUMBER], виданої 5 серпня 2008 року, відповідно до якої громадянин РФ [PERSON] має право на постійне безстрокове проживання в Україні. Зареєстрваний [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.25). Крім того, наданий паспорт громадянина СРСР, виданий 6 червня 1990 року ВВС Новоуренгойского міськвиконкому Тюменської області, відповідно до відміток у якому [PERSON] значився зареєстрованим: з 5 грудня 1990 року по 12 грудня 1990 року в м-ні Мирний Новоуренгойського міськвиконкому; з 20 грудня 1990 року по 26 листопада 1993 року в [ADDRESS]; з 3 грудня 1993 року в м-ні Мирний Новоуренгойського міськвиконкому, а з 29 березня 2002 року - в м. Н.Уренгой Ямало-Ненецького АО Тюменської області. Відмітка про громадянство України у паспорті громадянина СРСР відсутня (а.с.53-54). Крім того, [PERSON] у приватного нотаріуса [PERSON] в м. Суми 14 березня 2008 року посвідчував від свого імені довіреність на вчинення дій щодо нерухомості як громадянин Російської Федерації, про що зазначено у витягу з Єдиного реєстру довіреностей (а.с.17). Згідно відповіді Управління державної міграційної служби України в Сумській області від 11 серпня 2014 року № 03/6563-ПР, [PERSON] надав документ, що підтверджує його громадянство РФ, йому роз'яснено, що він підпадає під дію ст.3 Закону України «Про громадянство України» за умови, якщо він не оформив припинення громадянства України у порядку, встановленому цим законом та Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України (а.с.68). Відповідно до ст.6 Земельного Кодексу України в редакції від 13 березня 1992 року (на час виділення земельної ділянки позивачу) громадяни України мають право на отримання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель. Частина 3 даної статті визначає право на безоплатне отримання у власність земельних ділянок для будівництва, в тому числі, які раніше були надані в межах граничних розмірів, передбачених ст.67 ЗК України. Іноземним громадянам та особам без громадянства земельні ділянки у власність не передаються. Статтею 17 даного кодексу передбачений порядок передачі земельних ділянок у власність. Вказаним порядком передбачене замовлення проектної документації, яка погоджується з сільрадою, подається до райради для прийняття рішення про передачу у власність земельної ділянки громадянину. Державні акти на право власності на землю видаються та реєструються сільськими, селищними, районними радами. Право власності на землю або право користування землею, відповідно до ст.22 ЗК 1990 року, виникає після встановлення землевпорядною організацією меж в натурі і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання землі без встановлення меж в натурі та отримання правовстановлюючого документу забороняється. Відповідно до ст.23 вказаного кодексу, документом, що посвідчує право власності на землю є державний акт, форма якого встановлюється Верховною Радою. Постановою Верховної Ради України від 13 березня 1992 року №2201-ХІІ «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею», а саме додатком №1, встановлена форма державного акту про право власності на землю. Посилання у будівельному паспорті позивача на наявність державного акту самим державним актом по формі не являється, оскільки не відповідає встановленій формі. Відповідно до ст.44 ЗК України 1990 року, підлягають поновленню порушені права власників або землекористувачів. Посилання представника позивача у судовому засіданні на отримання земельної ділянки у спадщину ніякими доказами не підтверджено. Після винесення рішення сесії Косівщинської сільської ради від 18 вересня 1992 року позивач свого права на набуття у власність земельної ділянки не реалізував, оскільки дозволу на виготовлення технічної документації від сільради не отримав. Землевпорядною організацією межі в натурі не винесені, державний акт про право власності на землю встановленого зразка [PERSON] не отримав. Тобто, обов'язків, покладених законом та рішенням сесії сільради в цій частині не виконав. До використання земельної ділянки для будівництва протягом двох років не приступив. Взагалі, втратив цікавість до реалізації набуття права власності на земельну ділянку і через незначний проміжок часу - 3 грудня 1993 року був повторно прописаний в Тюменській області Російської Федерації. Про вказане свідчить і той факт, що при винесенні рішення про надання йому земельної ділянки адреса не конкретизована. Присвоєння даній ділянці [ADDRESS], як про це зазначено у будівельному паспорті, нічим не підтверджено. Вона ніяким чином не ідентифікована. Третій особі [PERSON] надана земельна ділянка за [ADDRESS] з земель житлової та громадської забудови сільської ради, на яку і виготовлена та затверджена проектна документація. За наведених обставин підстави вважати, що це беззаперечно одна і та ж сама ділянка відсутні. В частині посилань представника позивача на те, що позивач з громадянства України не вибував, суд виходить з положень Закону України «Про громадянство», відповідно до ст.ст.2 та 5 якого, визначено, що принципом громадянства України є принцип єдиного громадянства і документом, що підтверджує громадянство України є паспорт громадянина України. Відповідь міграційної служби надає роз'яснення позивачу про те, що він має право ставити питання отримання паспорта громадянина України за певних умов. На час розгляду справи по суті позивачем не доведено, що він є громадянином України і має право на безоплатну передачу у власність земельної ділянки. Відповідно до ст.15 ч.1 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як встановлено у судовому засіданні, позивач не набув права власності на земельну ділянку, тому воно не є порушеним і не підлягає судовому захисту. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed