Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитним договором № ROHPGА00000256 від 15 серпня 2007 року (далі за текстом Кредитний договір) у розмірі 26\~144, 38 доларів США, що курсом 12,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.10.2014 року складає 338\~569,72 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначає, що 15.08.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали Кредитний договір, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 29\~900 доларів США терміном до 10.08.2017 року. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця, в період сплати відповідач повинна надавати банку грошові кошти, які складаються з заборгованості за кредитом, відсотків, комісії та інші витрати згідно кредитного договору. Також умовами договору передбачено, що у випадку порушення зобовязань за Кредитним договором, відповідач сплачує відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач, свої зобовязання за кредитним договором не виконує, у звязку з чим виникла заборгованість яка станом на 22.10.2014 року становить 26\~144,38 доларів США, з яких 24\~564,80 доларів США заборгованість за кредитом; 1\~453,43 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 117,46 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 8,69 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. [PERSON] в свою чергу звернулась до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» у якому просить визнати порушеним право [PERSON] споживача фінансових послуг банку та визнати недійним Кредитний договір укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], відшкодування судових витрат здійснити за рахунок відповідача. У позові вказує, що в розумінні п.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» отриманий кредит є споживчим кредитом. Кредитний договір є таким, що укладений з суттєвим порушенням істотних умов договору встановлених законодавством, що регулює спірні правовідносини, які необхідні для його укладання, з використанням елементів нечесної підприємницької практики, таким що грубо порушує права та інтереси споживача фінансових послуг. Так, в порушення зазначеного Закону, а також Законів України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про іпотеку», «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», [PERSON] в умовах кредитного договору не дотримав істотних умов договору, зокрема щодо надання позичальнику повної обєктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту забезпеченого іпотекою; навмисно приховав фактичне значення реальної процентної ставки і фактичне значення подорожчання кредиту, які не відповідають тій величині реальної процентної ставки за кредитом та того розміру подорожчання кредиту, які були узгодженні сторонами кредитного правочину в його умовах; в кредитному договорі встановив несправедливі умови договору, які обмежують право споживача з використання в своїй діяльності елементів нечесної підприємницької практики. Банк фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, які сплатив би позичальник Банку, погашаючи кредит у порядку визначеному графіком погашення заборгованості. Приховування належної, обєктивної і необхідної інформації від позичальника, є навмисними діями Банку, з метою отримання прихованого прибутку. Зазначені порушення, є підставою згідно ст. 215 ЦК України для визнання даного Кредитного договору недійсним. В судовому засідання представник позивача за первісним позовом [PERSON] позов підтримав з викладених у ньому підстав, просив його задоволити. Зустрічний позов заперечив покликаючись на обставини викладені у письмових запереченнях та вказав, що Кредитний договір містить усі умови визначені законом і підстав для визнання його недійсним немає, а недотримання Банком обовязку щодо надання повної інформації, відповідно до ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не тягне за собою визнання кредитного договору недійсним, адже законодавець передбачив за таке порушення правові наслідки у виді штрафу. Також, просив застосувати до зустрічного позову наслідки спливу позовної давності. Додатково вказав, що висновок експерта не доводить наявності помилок у Кредитному договорі та факту введення Банком споживача в оману, так як у висновку зазначено, що реальна відсоткова ставка в договорі не визначена. А збільшення суми платежів по договору у звязку з знеціненням національної валюти протягом дії кредитного договору не має значення для вирішення справи. Крім цього, відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, і [PERSON] встановивши в договорі платежі, їх складові керувався власним волевиявленням, а позичальник прийняла ці умови договору. Просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] позов не визнав, зустрічний підтримав та просив його задоволити. Додатково вказав, що висновок експерта спростовує правильність розрахунку заборгованості позичальника перед Банком. У висновку йдеться також, що внаслідок документального недотримання «Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», Кредитний договір та додатки до нього не містять розрахунку щодо реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту. Наведена обставина доводить, що [PERSON] немала необхідних знань для здійснення правильного вибору при укладенні договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а [PERSON] не надав останній відомості, які необхідні їй при укладенні кредитного договору. Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що і не оспорюється сторонами, що 15.08.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали Кредитний договір, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 29\~900 доларів США терміном до 10.08.2017 року. Погашення заборгованості за цим договором визначені п.7 та п.3 Кредитного договору та провадиться в строки відповідно до Графіка погашення кредиту (Додаток № 1, Кредитного договору), який є невідємною частиною Кредитного договору. П.п 5.4 Кредитного договору передбачено, що при порушенні Позичальником строків платежів по будь якому з грошових зобовязань передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, у звязку з чим [PERSON] змушений буде звернутись до суду, Позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк. Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. За положенням ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. [PERSON] порушила зобовязання перед Банком за Кредитним договором щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотків, комісії та інших витрат, у звязку з чим утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на 22.10.2014 року становить 26\~144,38 доларів США, з яких 24\~564,80 доларів США заборгованість за кредитом; 1\~453,43 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 117,46 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 8,69 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Розрахунок заборгованості проведений позивачем у відповідності до умов Кредитного договору, а тому суд приймає його до уваги. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову [PERSON] суд виходить з наступного. Правовідносини між сторонами врегульовано Кредитним Договором і згідно ст. 629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У свою чергу, зміст договору складають умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст. 628 ЦК України). Згідно до положень ст.\~6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Правочином, згідно до ч. 1 ст.\~202 ЦК України, є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно до ч.1 ст. 638 ЦК України,\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Згідно із зазначеними вимогами зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тощо. [PERSON] у своєму зустрічному позові, як на підставу визнання Кредитного договору недійсним посилається на те, що Банком їй не була надана уся необхідна інформація щодо умов кредитування (про що зазначено вище) як це передбачено Законом України «Про захист прав споживачів», банк ввів її в оману при отриманні кредитних послуг, що в свою чергу свідчить про нечесну підприємницьку практику. Такі твердження не відповідають фактичним обставинам. Як встановлено судом, оскаржуваний договір було укладено 15.08.2007 року. З розрахунку заборгованості за Кредитним договором [PERSON] вбачається, що останньою, здійснювалося погашення кредиту та відсотків за користування кредитом згідно графіку погашення до червня 2014 року. Наведене дає підстави стверджувати, що волевиявлення [PERSON] як учасника правочину, було вільним і відповідало її внутрішній волі. Відповідно до ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Також, ч.4 ст. 11 цього ж Закону, визначено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до ст.\~11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.\~10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.\~60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.\~61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження того, що кредитний договір було укладено під впливом обману, тому такі посилання є безпідставними. Висновком експерта за результатами проведення судово економічної експертизи від 01.07.2015 року № 1261 стверджується, що: 1. Реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту в Кредитному договорі № ROHPGА00000256 від 15.08.2007р. не визначені. Реальна процентна ставка на момент укладення Кредитного договору фактично становить 17,74%, та є вищою на 6,70% (17,74-11,04) від процентної ставки зазначеної в умовах договору 11,04%. Абсолютне значення подорожчання кредиту, встановлене дослідженням на момент укладення Кредитного договору, фактично складає 156382,86 грн. (30966,90 дол. США). При розрахунку в національній валюті, за курсом НБУ гривні до долара США, за період з 15.08.2007р. по 27.02.2015р. та при застосуванні в наступних періодах офіційного курсу НБУ гривні до долара США станом на 27.02.2015р., реальна процентна ставка за Кредитним договором фактично становить 36,22%, та є вищою на 25,18% (36,22-11,04) від процентної ставки зазначеної в умовах договору 11,04%. При розрахунку в національній валюті, за курсом НБУ гривні до долара США, за період з 15.08.2007р. по 27.02.2015р. та при застосуванні в наступних періодах офіційного курсу НБУ гривні до долара США станом на 27.02.2015р., сукупна вартість кредиту (тобто, абсолютне значення подорожчання кредиту) за Кредитним договором становить 305118,35 грн. 2. Щомісячні платежі, що передбачені умовами Кредитного договору на момент його укладення, становили: від 2398,50 грн. (474,95 дол.США) до 4569,09 грн. (904,77 дол.США). При здійсненні Позичальником платежів за фактичним курсом НБУ по відношенню до долара США, в період з 15.08.2007р. по 27.02.2015р. та при застосуванні в наступних періодах офіційного курсу НБУ гривні до долара США станом на 27.02.2015р., щомісячні платежі по Кредитному договору складають від 2301,04 грн. до 25119,24 грн. Внаслідок документального недотримання «Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» Кредитний договір та додатки до нього не містять розрахунку щодо реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту. Таким чином, наведеним висновком експерта підтверджуються обставини зазначені у зустрічному позові [PERSON], однак не доведено, що під час укладення Кредитного договору зі сторони Банку існувало свідоме приховування реального розміру відсоткової ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту Кредитного договору, а відтак відсутні підстави вважати, що такими діями Банку [PERSON] було введено в оману. Статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» (п.7) передбачена відповідальність за порушення законодавства про захист прав споживачів, а саме, відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Отже, законодавець у разі недотримання банком надання повної інформації передбачив правові наслідки визначені ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів», що не тягне за собою визнання Кредитного договору недійсним. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надано доказів на підтвердження здійснення Банком нечесної підприємницької практики, а саме неповідомлення Банком інформації визначеної ст. 11 «Про захист прав споживачів», а укладений між сторонами Кредитний договір, містить всі істотні умови договору та укладений у відповідності до чинного законодавства України, у звязку з чим позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають за їх необґрунтованістю та безпідставністю. Разом з цим, суд вважає, що у разі незгоди з умовами Кредитного договору [PERSON] могла б скористатись своїм правом визначеним ч.6 с. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. [PERSON] таким правом не скористалась. Задовольняючи первісний позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та водночас відмовляючи у задоволенні зустрічного позову [PERSON], суд не вирішує питання щодо застосування строків позовної давності. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 3\~385,70 грн., що стверджується відповідно платіжним дорученням.

Outcome: approved