Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № DN81AR00270065 від 26.06.2007 року у розмірі 475910,88 гривень, витрат по сплаті судового збору в сумі 3654,00 гривні та витрати повязані з публікацією оголошення в газеті в сумі 120,00 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивач посилався на те, що відповідно до\~укладеного кредитного договору № DN81AR00270065 від 26.06.2007 року відповідачка отримала кредит в розмірі 96286,30 грн. на термін до 25.06.2014 року, а відповідачка зобовязалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідачка має сплачувати банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. У зв'язку з тим, що відповідачка належним чином свої обов'язки не виконує, станом на 03.03.2015 року має заборгованість у розмірі 475910,88 гривень, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 77322,06 гривні; заборгованість по процентам за користування кредитом 108074,84 гривні; заборгованість по комісії за користування кредитом 19818,76 гривень, а також пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 270695,22 гривень. 13.06.2016 року представником позивачки до суду подана заява про перегляд заочного рішення, в якій вказується, що відповідачка була позбавлена можливості надати суду документи, щодо обставин справи, які не вивчались в судовому засіданні і мають значення для встановлення фактів. Так при зверненні до суду з вимогою про стягнення заборгованості, ПАТ КБ «Приватбанк» приховав факт винесення судового рішення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровськ 20 квітня 2012 року у справі № 2/ 0417/3767/2012, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DN81AR00270065 від 26.06.2007 року звернено стягнення на предмет застави: автомобіль марки Chevrolet, модель: Avero, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий автомобіль № кузова/шасі: KL1SF69YE7B 187277, реєстраційний номер: ВН 5548ВЕ, що належить на праві власності [PERSON]. За даним судовим рішенням державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби відкрито Одеського міського управління юстиції в місті Одесі відкрите 08 жовтня 2015 року виконавче провадження ВП № 49044802. У заяві про скасування заочного рішення також вказується, що заявник не згодна з проведеним ПАТ КБ « Приватбанк» розрахунком заборгованості, зобовязання щодо відшкодування якої покладене на неї у судовому рішенні. Заявниця звернула увагу, що відповідно до п.1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 « Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» суд має зясувати обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку та здійснити оцінку доказів на яких цій розрахунок ґрунтується. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо зясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобовязати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. Суд також має право зобовязати відповідача здійснити та подати суду контр розрахунок (зокрема якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку,здійсненого позивачем). Заявниця вказувала, що саме у звязку з винесенням заочного судового рішення була позбавлена можливості надати такий контр розрахунок. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 22 червня 2016 року заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 19 травня 2015 року поданій цивільній справі скасовано. Справа призначена до розгляду в загальному порядку на 19 липня 2016 року на 11: 00 годину. Після скасування заочного рішення представником позивача ПАТ «ПриватБанк» позовні вимоги заявлені до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором не збільшувалися та не зменшувалися, заяв про добровільне виконання умов кредитного договору з боку як Кредитора так і Боржника до суду не надходило. Після скасування заочного рішення судові засідання призначалися до розгляду неодноразово, на 19 липня 2016 року на 11 годину 00 хвилин, на 06.10. 2016 року на 14 годину, на 15 листопада 2016 року на 16 годину, на 20 грудня 2016 року на 16 годин, на 08 лютого 2017 року на 11 годину 30 хвилин. Представник позивача в судові засідання не зявлявся, про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, заздалегідь надав до суду заяву в якій вказує, що підтримує позовні вимоги заявлені Банком до [PERSON], просить розглянути справу за його відсутності. Відповідачка та ї представники в судові засідання не зявлялися, про час та місце судових засідань повідомлялися належним чином. Відповідачка [PERSON] та її представники, після задоволення її заяви про скасування заочного рішення по справі, долею позову заявленого до неї не цікавилися, до суду не приходили та не телефонувала, про час та місце судових засідань повідомлялися належним чином, шляхом надсилання судових повісток на адресу, зазначену у позовній заяві та договорах. Крім того відповідачка будь-яких заперечень на позов також не надала, хоча достовірно володіє інформацією щодо предявлення до неї майнових претензій з боку Кредитора ПАТ «Приватбанк «, що підтверджується і поданою до суду заявою про перегляд заочного рішення. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що 26.06.2007 року між ПАТ « Приватбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № DN81AR00270065, згідно з яким відповідачка отримала кредит в розмірі 96286,30 грн. на термін до 25.06.2014 року, зобовязавшись у свою чергу повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідачка сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 7.1 кредитного договору № DN81AR00270065 від 26.06.2007 року, банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 26.06.2007 року по 25.06.2014 рік включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 96286,30 грн. на наступні цілі: 69900,00 грн. на купівлю автомобіля, а також у розмірі 34,0 грн. для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ № DN81AR00270065 від 26.06.2007 року, договором особистого страхування № DN81LK00270065 від 26.06.2007 року на строк до 25.06.2008 року у сумі 699,00 грн., а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 5592,00 грн. та у розмірі 20061,30 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,75% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,50% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 21 по 25 число кожного місяця. Згідно до п. 7.3 кредитного договору № DN81AR00270065 від 26.06.2007 року, забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним договором виступає CHEVROLET AVEO, KL1SF69YE7B187277, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані банку з метою забезпечення зобовязань за даним договором. Відповідно до п. 7.4 кредитного договору № DN81AR00270065 від 26.06.2007 року, згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1., 2.2.4., 2.3.3. цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 3,00% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачка порушувала умови кредитного договору починаючи з 2009 року, у звязку з чим у березні 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, в якому просили суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором DN81AR00270065 від 26.06.2007 року, здійснити вилучення предмету застави та передати його у заклад ( володіння) позивачу ,звернути стягнення на предмет застави. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги ПАТ «Приватбанк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DN81AR00270065 від 26.06.2007 року в сумі 175017 гривень 40 копійок,звернути стягнення на предмет застави: автомобіль CHEVROLET AVEO, рік випуску 2007, тип ТЗ легковий автомобіль, № кузова/шасі KL1SF69YE7B187277,реєстраційний номер: ВН 5548ВЕ, що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобілю ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, із зняттям вказаного автомобілю з обліку в органах ДАЇ України а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень необхідних для здійснення продажу. Судом відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині здійснення вилучення предмету застави та передання його у заклад (володіння) позивачу. Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 49044802 від 08.10.2015 року, державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/0417/3767/2015 виданого 14.05.2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягання з [PERSON] грошової суми у розмірі 10\~000 гривень. Проаналізувавши вищенаведені документи, пояснення як представника позивача та факти викладені у заяві відповідачки, суд приходить до висновку, що судовим рішенням від 20 квітня 2012 року предмет застави транспортний засіб у [PERSON] не вилучався, до наступного часу Банком не реалізований, а виконавче провадження відкрито з приводу стягнення грошової суми у розмірі 10\~000 гривень, яка також відповідачкою не погашена. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачкою [PERSON] умови кредитного договору № DN81AR00270065 від 26.06.2007 не виконуються внаслідок чого за відповідачкою рахується заборгованості за вищевказаним кредитним договором. У підтвердження суми заборгованості Банком наданий розрахунок боргу за кредитним договором № DN81AR00270065 від 26.06.2007, згідно з яким станом на 03.03.2015 року за [PERSON] утворилася заборгованість у розмірі 475910,88 гривень, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 77322,06 гривні; заборгованість по процентам за користування кредитом 108074,84 гривні; заборгованість по комісії за користування кредитом 19818,76 гривень, а також пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 270695,22 гривень. Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов'язання. Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. За ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або не належним виконанням зобов'язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Згідно до ст.551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та водночас засадами, яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами є добросовісність, розумність та справедливість. Положеннями ст.6, ч.1 ст.627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагенту та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, вимога щодо врахування принципу розумності є прямою вимогою закону до договору, зокрема сума неустойки (штрафу, пені) яка передбачена в договорі має бути розумною. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року передбачено застосування положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статі 551 ЦК, на думку Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, можна вважати зокрема ступень виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові й інші інтереси сторін що заслуговують на увагу (наприклад відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). При оцінці наслідків порушення зобов'язань відповідачкою [PERSON] умов вказаного кредитного договору, застосовуючи принципи добросовісності, розумності і справедливості, суд вважає доцільним зменшити розмір заявленої позивачем до стягнення неустойки (пені та штрафів) з підстав не співмірності завданим позивачу збитків та ступінь виконання зобов'язання боржником. Враховуючи відсутність чіткого, нормативно закріпленого механізму зменшення розміру неустойки, суд об'єктивно оцінюючи обставини справи вважає, що сума неустойки (пені та штрафів) яка була нарахована банком у загальному розмірі 270695,22 гривень, більш ніж у три рази перевищує суму основної заборгованості за кредитом, тому виходячи із положень ст.551 ЦК України, суд вважає можливим зменшити розмір пені до 100\~000 гривень. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. З урахуванням викладеного, суд частково задовольняє вимоги позивача пред'явлені до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитом, та присуджує до стягнення грошову суму, яка станом на 03.03.2015 року визначена судом у загальному розмірі 305215 (триста пять тисяч двісті п'ятнадцять) гривень 66 копійок та складається з наступного: заборгованість за кредитом у тому числі прострочене тіло 77322 (сімдесят сім тисяч триста двадцять дві) гривні 06 копійок; заборгованість по відсотках за користування кредитом у тому числі прострочені відсотки 108074 (сто вісім тисяч сімдесят чотири) гривні 84 копійки; заборгованість по комісії за користування кредитом 19818 (девятнадцять тисяч вісімсот вісімнадцять) гривень 76 копійок; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 100\~000 (сто тисяч) гривень. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 , ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики . Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобовязання. Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочення виконання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Суд приймаючи рішення про задоволення позовних вимог на загальну суму у розмірі 305 215 (триста пять тисяч двісті п'ятнадцять) гривень 66 копійок враховує, що у разі виконання представниками ПАТ КБ «Приватбанку» рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про звернення стягнення на предмет застави, та Банком буде реалізовано транспортний засіб марки автомобіль CHEVROLET AVEO, рік випуску 2007, тип ТЗ легковий автомобіль, № кузова/шасі KL1SF69YE7B187277, реєстраційний номер: ВН 5548ВЕ, що належить на праві власності [PERSON], сума виручена від його реалізації, обовязково має бути відрахована від суми боргу, стягнутої на підставі даного рішення суду, у разі набрання цим рішенням чинності та предявлення до виконання. Згідно до ч.1, 3 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду; витрати повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, повязані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 гривні 00 копійки та витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 120,00 гривень підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк». Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 16, 526, 530, 543, 549-552, 610, 1054, 1050 Цивільного кодексу України, та

Outcome: partial