Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулась в суд із позовом, у якому просить, із врахуванням поданої уточненої позовної заяви, зняти арешт зі всього майна, що належить [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , мешканцю [ADDRESS] , накладений згідно постанови про арешт майна Боржника та оголошення заборони на його відчуження №32396402 від 08.05.2012 року, виданої ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 14.06.2019 року із отриманої інформації з ДРРП [PERSON] стало відомо, що згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №32396402 від 08.05.2012 року, винесеної державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві, на все нерухоме майно, що належить [PERSON] , код: [NUMBER] , [ADDRESS] , на праві приватної власності накладено арешт. На письмове звернення до Оболонського районного відділу ДВС у м. Києві щодо наявності чи відсутності виконавчого провадження щодо [PERSON] , було надано відповідь, що 24.10.2014 року державним виконавцем, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, а також повідомлено, що на даний час в провадженні даного відділу ДВС будь-яке виконавче провадження відносно [PERSON] відсутнє. Проте, з дати винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу по день написання позовної заяви, арешт з майна не знятий. Дана обставина позбавляє [PERSON] , як власника майна, розпорядитися своєю власністю. Враховуючи ту обставину, що державна виконавча служба позбавлена повноважень щодо зняття накладеного арешту, оскільки виконавче провадження закрите, тому [PERSON] змушений звертатися із даним позовом до суду, так як в іншому, ніж судовому порядку, він не в змозі захисти своє право. Ухвалою від 23.10.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків такої. Ухвалою від 01.11.2019 р. прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 20.02.2020 р. підготовче засідання у даній цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник у судове засідання на розгляд справи не з`явились, але представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутності, та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання на розгляд справи не з`явився та не повідомив про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Саме тому суд приходить до висновку, що справу слід розглядати у порядку заочного провадження у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 17.05.2012 року реєстратором, державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, внесено запис обтяження, а саме: арешту нерухомого майна [PERSON] земельної ділянки площею 2.0000 га. за кадастровим номером [NUMBER] :12:001:0060 (а.с.7). Згідно відповіді начальника Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Київ, на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 32396402 з примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва від 01.02.2012 року по справі № 2-210 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 54621,80 грн. 24.10.2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з відсутню майна боржника, на яке може бути звернено стягнення. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Як вбачається з матеріалів справи, на даний час відкрите виконавче провадження відносно [PERSON] відсутнє, виконавче провадження №32396402 фактично не виконане, виконавчий лист №2-210 від 01.02.2012 року повернуто стягувачу. Згідно ч.3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого листа з підстави п.2 ч.1 ст.37 цього Закону, арешт майна державним виконавцем не знімається. Тобто, державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Враховуючи те, що арешт на майно [PERSON] накладався для забезпечення реального виконання рішення суду, яке на теперішній час не виконано у зв`язку з не поданням стягувачем виконавчого листа, то підстав для його подальшого існування немає. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Судом не встановлено порушень прав третіх осіб, у разі звільнення з-під арешту майна, що належить власнику. Із врахуванням вищенаведеного, оскільки арешт на земельну ділянку площею 2.0000 га. за кадастровим номером 1823185700:12:001:0060 в межах виконавчого провадження був застосований з метою забезпечення примусового виконання виконавчого документа, яке на даний час знищене, з врахуванням того, що відповідачем не надано доказів підставності такого арешту на даний час, а також враховуючи, що позивачем ненадано документів стосовно іншого права власності на майно, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial