Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що КБ «Приватбанк» уклав із [PERSON] кредитний договір 18 жовтня 2007 року. Згідно до договору КБ «Приватбанк» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до Умов кредитування відповідача договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, однак якщо жодна зі сторін не запропонує припинення договору, той автоматично лонгується на такий же термін. Порядок та умови погашення кредиту, відсотків, комісії та відповідальності за порушення умов кредитування передбачено договором від 18 жовтня 2007 року. Позивач виконав зобовязання за вказаним договором зі свого боку. Однак у порушення умов укладеного між сторонами договору відповідач не виконав своїх зобов'язань. На підставі переліченого відповідач має заборгованість перед банком станом на 31 жовтня 2013 року в сумі 20167,36 грн. Враховуючи, що добровільно сплатити суму боргу відповідач не бажає, представник позивача просив стягнути суму боргу з відповідача у вказаному розмірі разом із судовими витратами. Представник позивача, яка діє на підставі довіреності, Пархоменко М. О., у судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву з проханням вирішити спір у її відсутність, при цьому наполягаючи на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин повторно, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов ПАТ «КБ «Приватбанк» таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. На підставі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Факт укладення договору 18 жовтня 2007 року між сторонами по справі підтверджується копією заяви позичальника від 18 жовтня 2007 року, з якої вбачається, що [PERSON] КБ «Приватбанк» надав кредитний ліміт в розмірі 10 000 грн. строком на 24 місяці зі сплатою відростків за користування кредитом у розмірі 30% на рік. Своїм підписом відповідач надав згоду на Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку, а також погодився із тим, що вказані документи разом із заявою позичальника є договором про надання банківських послуг (а. с. 13-14). Згідно до п. п. 3.1, 3.4 Умов та правил надання банківських послуг (далі за текстом рішення - Умови) для надання послуг банк відкриває клієнту картковий рахунок, карту, якими клієнт користується в розмірі платіжного ліміту, як засіб розрахунків за товари та послуги (а. с. 15-19). За п. 6.5 Умов клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам, комісії на умовах договору. Відповідно до п. 8.6 Умов при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж 120 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. За п. 9.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з часу його підписання. Якщо протягом вказаного строку не було договір припинено, то він автоматично вважається пролонгованим на такий же термін. Відповідно до п. 5.4 Правил користування платіжною картою строк погашення за картковим рахунком кредиту та відсотків проводиться щомісячно за минулий місяць (а. с. 19-21). Згідно до п. 5.5 вказаних Правил за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірах, встановлених у Тарифах банку, які нараховуються щомісячно (п. 5.5.2), а за п. 5.5.1 Правил за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань позичальник сплачує відсотки за підвищеною ставкою або додаткову комісію, розміри яких визначаються Тарифами банку. Зміна назви юридичної особи КБ «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи та статутом ПАТ «КБ «Приватбанк» (а. с. 30, 31). За довідкою-розрахунком заборгованості станом на 31 жовтня 2013 року, наданою представниками КБ «Приватбанк», вбачається, що за кредитним договором від 18 жовтня 2007 року заборгованість [PERSON] перед позивачем складає загальний розмір 20167,36 грн., з яких заборгованість по кредиту - 5798,25 грн., заборгованість по відсоткам - 10076,71 грн., заборгованість по комісії - 2855,86 грн., штраф фіксований - 500 грн., штраф відсотковий - 936,54 грн. (а. с. 6-11). Факт наявності заборгованості у позичальника у вказаному вище розмірі підтверджується умовами договору кредитування від 18 жовтня 2007 року, за яким передбачено порядок сплати наданого кредиту, відсотків за його використання, відсотків за підвищеною ставкою, комісії, а також встановлена відповідальність за порушення умов договору. Суд натомість зауважує, що згідно положень ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. На підставі переліченого суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог Банку в частині стягнення фіксованої суми штрафу в розмірі 500 грн. за цим кредитним договором з відповідача, оскільки поняття фіксованого штрафу, що закріплене в Умовах надання банківських послуг, не відповідає поняттю неустойки, закріпленому в нормах цивільного законодавства України, бо неустойкою не може бути фіксована сума штрафу. Крім того умовами договору від 18 жовтня 2007 року закріплена подвійна цивільна відповідальність позичальника одного виду за одне й те саме правопорушення (п. 8.6 Умов). Таким чином суд вважає за необхідне відмовити банку в задоволенні вимог про стягнення з відповідача сум фіксованого штрафу в розмірі 500 грн. На підставі положень ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З урахуванням Умов договору кредитування від 18 жовтня 2007 року суд дійшов того, що договір між сторонами про надання банківських послуг є діючим, тому зобовязання, що виникло повинно виконуватись сторонами згідно діючого законодавства та умов договору. Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі за текстом - Закон) кошти, які надані кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом. Таким чином суд встановив, що договір банківського обслуговування від 18 жовтня 2007 року є споживчим кредитуванням. За ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 ЦК України, за ст. 253 якого перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до п. 7 ст. 11 Закону, яка містить перелік прав споживача в разі придбання ним продукції у кредит, вказано, що кредитодавцю заборонено вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. За ч. 3 ст. 5, ч. 1 ст. 22 Закону захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюють суди. В п. 31 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наголошено, що за п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони. Верховним Судом України у справі № 6-116цс13 було надано правовий висновок, на підставі якого відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Таким чином суд робить висновок, що згідно до кредитного договору від 18 жовтня 2007 року відповідач повинен був погасити борг по кредиту в повному обсязі не пізніше останнього місяця, вказаного у платіжній картці, яка видавалась на термін 24 місяці. В свою чергу останній платіж відповідачем було проведено 28 вересня 2009 року, що підтверджується розрахунком позивача (а. с. 8). Разом із тим суд встановив, що позичальник повинен був сплачувати суму боргу за вказаним договором щомісячно, що однак ним не було дотримано. Таким чином право зі зверненням до суду до відповідача в представників банку виникло з моменту ненадходження чергового платежу від позичальника у момент, коли відповідач повинен був здійснити черговий платіж, тому з відповідної дати необхідно обраховувати початок перебігу позовної давності за заявленими позовними вимогами, що стосується окремо кожної суми платежу, який повинен був бути внесений на картковий рахунок банку відповідачем. З переліченого виходить, що оскільки останній платіж було здійснено відповідачем у вересні 2009 року то, починаючи з вказаної дати, слід обраховувати за вказаним позовом початок перебігу строку позовної давності для наступного щомісячного платежу за договором. Тому трирічний строк позовної давності для чергового платежу за договором від 18 жовтня 2007 року закінчився в вересні 2012 року. При цьому в судовому засіданні було встановлено відсутність доказів переривання позовної давності за вказаним позовом. Оскільки представники позивача звернулись до суду із позовом до відповідача у грудні 2013 року, то вимоги банку підлягають задоволенню в межах позовної давності, яка дорівнює трирічний період часу, починаючи з грудня 2010 року (а. с. 12). Внаслідок того, що кредитний договір від 18 жовтня 2007 року є чинним, за ним проводяться нарахування відсотків та інших платежів, то вимоги банку підлягають задоволенню частково в межах строку позовної давності окремо для кожного чергового платежу, який повинен був бути внесений відповідачем. Згідно до наданого представниками банку розрахунку вбачається, що станом з грудня 2010 рік по момент звернення до суду із вказаним позовом у [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 18 жовтня 2007 року становила: по наданій кредитній лінії - відсутня (5798,25 - 5798,25 = 0), по відсоткам за користування кредитом - 6793,23 грн. (10076,71 - 3283,48 = 6793,23), по комісії - 1855,86 грн. (2855,86 - 1000 = 1855,86), по відсотковому штрафу - 432,45 грн. ((6793,23 + 1855,86) х 0,05 = 432,45), а загальна сума заборгованості дорівнює - 9081,54 грн. З урахуванням переліченого, незважаючи на існування невиконаного зобов'язання у відповідача перед банком за договором від 18 жовтня 2007 року, суд вважає необхідним задовольнити вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» частково в розмірі 9081,54 грн., тобто в межах строку позовної давності в частині заявлених позовних вимог. Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони, відповідно до частки задоволених вимог, понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно копії платіжного доручення представниками банку було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. за подання до суду вказаного позову, на підставі чого на користь банку з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial