Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] 29.10.2019 р. звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із здійсненням регламентних виплат та просить: - стягнути з відповідача витрати, пов`язані із здійсненням регламентних виплат потерпілому у розмірі 8492,11 грн.; - стягнути з відповідача витрати, понесені на проведення дослідження КТЗ та збір документів у розмірі 606 грн.; - стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору у розмірі 1921 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що 10.05.2017 р. о 09 годині 25 хвилин на бульварі Лесі Українки, 25 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Nissan», д.н.з. [NUMBER] , який знаходився під керуванням відповідача та автомобіля «Renault», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобіль «Renault», д.н.з. [NUMBER] було пошкоджено, а його власнику - [PERSON] завдано матеріальних збитків. Станом на дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність не була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 10.05.2017 р. потерпілий [PERSON] згідно зі ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» подав позивачу повідомлення про ДТП. Відповідно до Звіту про оцінку вартості збитків № 41611-16 складеного ТОВ «СОС Сервіс Україна», вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників автомобіля «Renault», д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП складає 8889,43 грн., за проведення якого позивач поніс витрати у розмірі 606 грн., що підтверджується рахунком від 09.06.2017 р. № 1385, актом та платіжним дорученням від 11.07.2017 р. № 1385рв. 19.07.2017 р. постановою Печерського районного суду м. Києва відповідача визнано винним у вчиненні даного ДТП. 02.10.2017 р. потерпілий [PERSON] згідно зі ст. 35 та пп. а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» подав позивачу заяву про відшкодування шкоди. В подальшому, на підставі наказу від 09.11.2017 р. № 10468 позивач відшкодував [PERSON] майнову шкоду, у розмірі 8492,11 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 10.11.2017 р. № 1261501. Таким чином, на думку представника позивача на підставі пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 та ч. 1 ст. 1191 ЦК України у позивача виникло право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, тобто відповідача у справі. На підставі викладеного, представник позивача звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.11.2019 р. зазначена цивільна справа передана на розгляд за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 22.01.2020 р. зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 29.01.2020 р. відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через канцелярію суду надав клопотання, відповідно до якого просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому ЦПК України порядку, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечує позивача. Дослідивши та оцінивши письмові докази, наявними в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 10.05.2017 р. о 09 годині 25 хвилин на бульварі Лесі Українки, 25 в м. Києві водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Nissan», д.н.з. [NUMBER] , всупереч вимогам п. 13.1 Правил дорожнього руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Renault», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19.07.2019 р. у справі № 757/27271/17-п винним у ДТП визнано [PERSON] . Постанова набрала законної сили та сторонами не оскаржувалася. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчиненні вказаної ДТП встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Встановлено, що у результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль марки «Renault», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Відповідно до Звіту про оцінку вартості збитків від 23.05.2017 р. № 41611-16 складеного ТОВ «СОС Сервіс Україна» на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників автомобіля «Renault», д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП складає 8889,43 грн. На дату скоєння ДТП водій [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що свідчить відсутність інформації щодо страхування транспортного засобу в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ. 10.05.2017 р. потерпілий [PERSON] згідно зі ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» подав позивачу повідомлення про ДТП. 02.10.2017 р. потерпілий [PERSON] згідно зі ст. 35 та пп. а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» подав позивачу заяву про відшкодування шкоди. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка буда заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та майну третьої особи. Доказів того, що відповідачем на користь потерпілого були відшкодовані збитки, завдані внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, відповідачем не надано. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основним завданням МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до підпункту «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розглянувши заяву власника пошкодженого автомобіля, про розмір відшкодування шкоди, МТСБУ було прийнято рішення (наказ від 09.11.2017 р. № 10468) про відшкодування шкоди потерпілому - [PERSON] та виплатити грошові кошти за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 8492,11 грн. В подальшому, на підставі наказу від 09.11.2017 р. № 10468 позивач відшкодував [PERSON] майнову шкоду, у розмірі 8492,11 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 10.11.2017 р. № 1261501. Крім того, МТСБУ було сплачено ТОВ «СОС Сервіс Україна» грошові кошти за послуги суб`єкта оціночної діяльності (за збір документів) у розмірі 606 грн., що підтверджується рахунком від 09.06.2017 р. № 1385, актом та платіжним дорученням від 11.07.2017 р. № 1385рв. Згідно п. 41.4 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди. Відповідно до пункту 38.2.1 ст.38 вище приведеного Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно приписів ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 3 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі, з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, який не скористався своїм процесуальним правом подати відзив (заперечення) на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог. З огляду на викладене позовні вимоги про стягнення в порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В той же час, сплачені Позивачем кошти на збір документів в розмірі 606,00 грн не входять до суми виплаченого страхового відшкодування, а тому право вимоги до Відповідача на зазначену суму не виникає, що свідчить про безпідставність заявлених вимог в цій частині. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1921,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial