Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

Представник позивача за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з зазначеною позовною заявою 12.05.2014 року та уточнюючи позовні вимоги 02.06.2014 року просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарчими побудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS], який складається з: А-1 житловий будинок шлаколитий під шубу, загальною площею 55,7 кв.м., житловою площею - 27,7 кв.м., з господарськими побудовами: Б - літня кухня - 12,2 кв.м., В- сарай шлаколитий під шубу - 4,7 кв.м, В - погріб цегляний - 7,1 кв.м., Д - вбиральня дощата, № 1,2 - паркани, І - водопровід, ІІ - замощення, укладений 21.12.1998 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений Морською товарною біржею (Криворізька філія №1) за реєстровим № 62; визнати за позивачем право власності на вказаний житловий будинок домоволодіння з господарчими побудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що 21.12.1998 року між нею та відповідачем по справі - [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарчими побудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS], який складається з: А-1 житловий будинок шлаколитий під шубу, загальною площею 55,7 кв.м., житловою площею - 27,7 кв.м., з господарськими побудовами: Б - літня кухня - 12,2 кв.м., В- сарай шлаколитий під шубу - 4,7 кв.м, В - погріб цегляний - 7,1 кв.м., Д - вбиральня дощата, № 1,2 - паркани, І - водопровід, ІІ - замощення, який був зареєстрований Морською товарною біржею (Криворізька філія №1) за реєстровим № 62, після чого 20.01.1999 року за нею зареєстровано право власності в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу під № 12 стор. 350 запис 3616. Відповідно до зазначеного договору купівлі-продажу житлового будинку позивач сплатила [PERSON] грошові кошти у розмірі 9936 грн., після чого вселилась в будинок, зареєструвалась в ньому та активно користується, а відповідач, отримавши в повному обсязі оплату згідно договірної вартості будинку, звільнила його від побутового майна та здійснила виселення з нього. Однак, на теперішній час позивач не має можливості на власний розсуд розпорядитися придбаним на законних підставах житловим будинком з господарчими побудовами, зокрема подарувати його, так як свого часу не була дотримана вимога нотаріального посвідчення вищевказаного договору купівлі продажу від 21.12.1998 року. Позивач та її представник за довіреністю [PERSON] в судове засідання не з'явились, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити (а.с.17,43). Відповідач - [PERSON], в судове засідання не з'явилась, згідно до довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДИС, УДМС України в Дніпропетровській області від 24.06.2014 року (а.с.37) в с. Лозуватка не зареєстрована (а.с.37). Відповідач була повідомлена про проведення судового засідання 31.07.2014 року, на підставі ч. 9 ст. 74 ЦПК України, через оголошення в газеті «Вісті Придніпров»я» від 24.07.2014 року № 56 (1549). В зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди представника позивача, який відповідно до його заяви не заперечував проти заочного розгляду справи, суд на місці ухвалив постановити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних законних підстав. Судом встановлено, що 21.12.1998 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарчими побудовами, розташованими за адресою: [ADDRESS], який складається з: А-1 житловий будинок шлаколитий під шубу, загальною площею 55,7 кв.м., житловою площею - 27,7 кв.м., з господарськими побудовами: Б - літня кухня - 12,2 кв.м., В- сарай шлаколитий під шубу - 4,7 кв.м, В - погріб цегляний - 7,1 кв.м., Д - вбиральня дощата, № 1,2 - паркани, І - водопровід, ІІ - замощення, який належав відповідачу - [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Криворізької районної державної нотаріальної контори Полюх П.Г. 11.12.1996 року за № 2-4148, зареєстрований в Криворізькому міському БТІ в реєстрову книгу за № 12-350 (а.с.5). На підставі вказаного договору купівлі-продажу, який зареєстрований на Морській товарній біржі (Криворізька філія №1) 21.12.1998 року за № 62, 20.01.1999 року зазначене домоволодіння на праві власності зареєстровано за [PERSON] в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації (на цей час - КП ДОР «Криворізьке БТІ») в реєстровій книзі 12, сторінка 350, запис 3616 (а.с. 5,39). У зв'язку з тим, що вищевказаний договір купівлі продажу від 21.12.1998 року не був нотаріально посвідчений, що тягне за собою недійсність угоди в силу ч. 1 ст. 47 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, позивач не має можливості на власний розсуд розпорядитися придбаним на законних підставах нерухомим майном - житловим будинком з господарчими побудовами, що змусило її звернутися до суду за захистом свого майнового права. Зважаючи на те, що оспорюваний договір купівлі-продажу був укладений в 1998 році, тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2003 року, тому до вказаних правовідносин належить застосувати положення чинного на той момент законодавства, зокрема ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність», який діяв на момент укладення угоди, громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно зі ст. 224 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року за договором купівлі - продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог ст. 227 цього ж Кодексу, договір купівлі-продажу житлового будинку має бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Також договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Проте, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1998 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та ФОП від 29.05.2014 року, відомості про Морську товарну біржу, код 25008110 (Криворізька філія №1) в реєстрі відсутні (а.с.41,42). При підписанні спірного договору між сторонами було досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, як те передбачає ст. 153 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року. Так, позивач сплатила відповідачу, а відповідач отримала грошові кошти у сумі 9936 грн., після чого [PERSON] прийняла предмет договору в своє володіння, користувалась предметом договору, що в повній мірі підтверджується самим договором купівлі-продажу житлового будинку з господарчими побудовами від 21.12.1998 року, а також письмовими поясненнями позивача, які нічим не спростовані (а.с. 5,19), відомостями з Управління Держземагенства Криворізького району Дніпропетровської області від 03.07.2014 року, з яких вбачається, що земельні ділянки площею 0,2500 га та 0,1700 га, призначені для будівництва та обслуговування житлового будинку і ведення особистого селянського господарства відповідно, розташовані за адресою [ADDRESS] належать позивачу [PERSON] на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ДП № 044797 від 28.01.2005 року та серії ДП № 044798 від 28.01.2005 року (а.с.9,10). Однак позивач на разі не має права здійснити розпорядження зазначеним майном, оскільки вказаний договір нотаріально не посвідчений, що свідчить про те, що він не набув форми, передбаченої ст. 227 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року для договорів купівлі - продажу, за якою, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, договір купівлі-продажу житлового будинку має бути нотаріально посвідчений, що тягне за собою недійсність угоди. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Отже, як встановлено судом, позивач вчинила всі залежні від неї дії, спрямовані на посвідчення договору купівлі-продажу в нотаріальній конторі, однак у зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від явки до нотаріуса, не з'явилася і в судове засідання, здійснити нотаріальне посвідчення договору позивач не має змоги, що порушує її майнові права та інтереси. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. З огляду на викладені обставини, враховуючи, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу є консенсуальним, тобто права і обов'язки сторін виникають в момент досягнення ними згоди щодо всіх істотних умов, суд вважає, що здійснений між сторонами правочин відповідав вимогам закону, справжній волі сторін, ними було досягнуто згоди з усіх істотних умов, ці істотні умови були сторонами виконані в повному обсязі, інших підстав нікчемності правочину, окрім недотримання вимоги про нотаріальне посвідчення договору не має, а здійсненню нотаріального посвідчення перешкоджає неподолана обставина, яка не залежить від волі позивача, зокрема ухилення відповідача від нотаріального посвідчення угоди, суд вважає за можливе визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений між сторонами 21.12.1998 року та зареєстрований в Морській товарній біржі (Криворізька філія №1). Що стосується вимог позивача про визнання права власності на житловий будинок з усіма прилеглими до нього господарчими побудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS], суд, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 328 чинного Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.3 ст. 334 чинного Цивільного Кодексу України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки житловий будинок з господарчими побудовами, розташований за адресою: [ADDRESS], до складу якого входять: А-1 житловий будинок шлаколитий під шубу, загальною площею 55,7 кв.м., житловою площею - 27,7 кв.м., з господарськими побудовами: Б - літня кухня - 12,2 кв.м., В- сарай шлаколитий під шубу - 4,7 кв.м, В - погріб цегляний - 7,1 кв.м., Д - вбиральня дощата, № 1,2 - паркани, І - водопровід, ІІ - замощення, загальною вартістю станом на 23.04.2014 року - 34 800,00 грн. (а.с.11-15), позивачем придбано внаслідок укладення угоди, не забороненої законом, а саме - договору купівлі-продажу від 21.12.1998 року, зареєстрованого в Морській товарній біржі (Криворізька філія №1), який судом визнано дійсним, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання права власності за вказане нерухоме майно слід задовольнити.

Outcome: approved