Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

Представник позивача 31.12.2013 року звернувся з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором №11076799000 від 14.11.2006 року станом на 12.08.2013 року в сумі 214248,29 грн., з яких заборгованість: за кредитом - 130746,62 грн., по відсотках 83501,67 грн., а також стягнути судові витрати. Вимоги обґрунтовував тим, що 14.11.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11076799000, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 263 155.50 грн., з розрахунку 11 % річних на строк з 14.11.2006 року по 14.11.2012 року. 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «УкрСиббанк» передав АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях та має право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Так, відповідно до п. 1.2.2 кредитного договору відповідач [PERSON] зобов'язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з додатком №1 до договору. Виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного договору поруки № 59414 від 14.11.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та Приватним підприємством «Модний», згідно з яким поручитель поручився перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № 11076799000 від 14.11.2006 року. [PERSON] умови кредитного договору не виконав, внаслідок чого станом на 12.08.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 214248,29 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та 13.05.2014 року надала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 313547,07 грн. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували та просили в його задоволенні відмовити, мотивуючи це тим, що матеріалах справи не міститься детального розрахунку заборгованості відповідачів перед банком. Вказували, що у позовній заяві є довідка про заборгованість за кредитним договором, в якій, водночас, неможливо встановити, як саме розраховувалась сума несплачених відсотків за користування кредитом, сума пені та інших штрафних санкцій. У довідці також не зазначені дати погашення позичальником тіла кредиту та відсотків за його користування, зазначення яких є необхідним, оскільки з моменту здійснення позичальником платежів по кредитному договору банк повинен був нараховувати заборгованість вже на нову суму зобов'язання. Таким чином, відповідач не погодився з таким розрахунком, оскільки, на його думку, загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 22033.48 доларів США, що підтверджується копіями квитанцій. Так, посилався на хибність розрахунків позивача, про що свідчить той факт, що п. 1.3.1 кредитного договору передбачає відсоткову ставку за користування кредитом у розмірі 11% річних, однак з розрахунку, який був наданий позивачем, вбачається, що заборгованість обчислювалась з урахуванням відсоткової ставки у розмірі 13% річних, а боржника про зміну відсоткової ставки не було повідомлено. Також зауважив, що відповідно до ст. 559 ЦК України, якщо позивачем було здійснено підвищення відсоткової ставки за користування кредитом, то це тягне за собою припинення поруки, що виникла на підставі договору поруки який був укладений з поручителем. Крім того, відповідач та його представник зазначали, що позивач мав повідомити в установленому порядку ЗУ «Про захист прав споживачів» боржника про здійснення внесків за кредитним договором. Однак, оскільки банком не надано жодного доказу про отримання відповідачем вимоги про повне дострокове погашення кредитної заборгованості, а тому, враховуючи, що на момент подачі позовної заяви, на їх думку за наведених обставин, права банку не були жодним чином порушені, вважали, що позов про стягнення заборгованості є передчасним і в його задоволенні має бути відмовлено. Крім того, зазначали, що надіслані на адресу [PERSON] листи, якими повідомлялось про здійснення з 08.12.2011 року заміни кредитора у зобов'язаннях, що діють на підставі кредитного договору, не містять жодних доказів переходу прав по зобов'язаннях від АКІБ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк», а тому позичальник на підставі ст. 517 ЦК України мав права не виконувати своїх зобов'язань за кредитним договором до отримання доказів здійснення заміни кредитора у кредитному договорі. Також вказували, що у договорі купівлі-продажу прав вимоги за кредитами йдеться про передачу права вимоги за кредитними договорами, з чого випливає, що права вимоги за договором поруки не передавались, тому позовні вимоги про солідарне стягнення є безпідставними, оскільки позивач не надав жодних доказів, які б підтвердили його право вимагати погашення кредитної заборгованості з поручителя. При цьому відповідач та його представник не погодились з направленням вимог боржнику та поручителю №35-22-30/291 від 18.06.2007 року, одна з яких адресована особі без зазначення прізвища, яка не фігурує у договірних відносинах між боржником та банком, а вимога, адресована [PERSON], не містить дати складання та вихідного номеру, тому не є належними доказом її отримання останнім. Крім того, обидва повідомлення про поштові відправлення адресовані [PERSON] та стосується зовсім інших відносин, оскільки містять інформацію, що Клієнти, які погасять прострочену заборгованість у строк до 01.07.2007 року, звільняються від сплати суми нарахованих штрафних санкцій і до них не буде застосована підвищена відсоткова ставка (тільки по відношенню до даної простроченої заборгованості). Проте, всупереч умовам п. 9.2. договору про надання споживчого кредиту №11076799000 від 14.11.2006 року, згідно з якими про збільшення відсоткової ставки банк повідомляє позичальника письмово поштою із зазначенням розміру такої відсоткової ставки, розміру відсоткової ставки банком у вимогах не було вказано. Крім того, вважали, що позивач застосовував підвищену відсоткову ставку лише на суму простроченої (станом на дату вимоги) заборгованості, що не передбачено умовами кредитного договору, т. я. відсоткова ставка може застосовуватись або не застосовуватись на всю суму заборгованості, а не на окремі її частини. Також відповідач та його представник заявили про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки відповідно до копії повідомлення про отримання поштового відправлення [PERSON] вимога №35-22-30/291 від 18.06.2007 року була отримана 14.08.2007 року, тому термін повернення кредиту настав - 15.09.2007 року, а позивач мав право звернутися до суду із даними позовними вимогами до 15.09.2010 року. Проте, банк звернувся до суду лише у грудні 2013 року. Представник відповідача Приватного підприємства «Будмашпром» (правонаступник Приватного підприємства «Модний») в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача [PERSON] та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. За правилами ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Судом встановлено, що 14.11.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11076799000, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 52110,00 доларів США та зі сплатою процентів з розрахунку 11 % річних та комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнювала еквіваленту 263155,50 грн. за курсом НБУ на день укладання цього договору з встановленим кінцевим строком погашення не пізніше 14.11.2012 року. Відповідно до п.п. 1.3.1, 1.3.3, 1.3.4 кредитного договору нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця в останній робочий день поточного місяця, методом факт/360 відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства України. Термін сплати процентів: з 01 по 14 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти. Відповідно до п. 4.9 кредитного договору у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту та/або процентів та/або комісій позичальник зобов'язався не пізніше першого числа місяця, наступного за тим, в якому виникло таке прострочення виконання зобов'язань позичальника, надати Банку офіційні документи, що підтверджують отримання позичальником доходів. Пунктом 9.2. Договору передбачено, що відповідно до вимог ст. 651 ЦК України сторони погодили, що протягом дії цього Договору Банк відповідно до умов п. 1.3.1. Договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із наступних обставин, а саме: а) порушення Позичальником кредитної дисципліни (тобто, неналежного виконання умов цього Договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за цим Договором), та/або б) погіршення фінансового стану Позичальника документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться Банком відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи, тощо також даних по виконанню Позичальником кредитної дисципліни, тобто, своєчасного погашення заборгованості та/або виконання інших зобов'язань, передбачених цим Договором; та/або в) здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами або зміни у грошовій-кредитній політиці НБУ (наприклад, девальвація курсу гривні до курсу долара США більше ніж на 5% у порівнянні з курсом гривні до долара США, установленого НБУ на дату укладення цього Договору чи останнього перегляду процентної ставки; підвищення ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); підвищення ставки на 3 (три) відсоткових пункту за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього Договору чи останнього перегляду процентної ставки. Сторони погодили, що при настанні будь-якої із обставин, передбачених ч. 1 п. 9.2. Договору, Банк може збільшити розмір процентної ставки за Договором в узгодженому сторонами порядку, зокрема, повідомлення позивальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа (повідомлення) за адресою позивальника. Пунктом 11.1 кредитного договору передбачено, що у випадку настання обставин визначених у п.п. 2.З., 4.9, 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 5.14, 7.4, 10.2, 10.14 цього Договору та направлення Банком на адресу Позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення Позичальником порушень умов за цим Договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважається термін повернення кредиту таким, що настав, на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку. При цьому у випадку не отримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни Позичальником адреси без попереднього про це письмового повідомлення Банку чи у разі неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) Банком, вважається термін повернення кредиту таким, що настав, на 41 календарний день з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку. Крім того, на забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 14.11.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та Приватним підприємством «Модний» було укладено договір поруки №59414, згідно з яким останній поручився перед кредитором за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 11076799000 від 14.11.2006 року. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором. Поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Згідно зі ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «УкрСиббанк» передав АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінило АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача [PERSON] про не надання останньому доказів переуступки права вимоги і тому недоведеність факт переходу права вимоги за Кредитним договором, оскільки вони спростовуються підписанням сторонами договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами акту приймання-передачі прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному та забезпечувальному договорами до боржника [PERSON] та його поручителя - Приватного підприємства «Модний» ( правонаступником якого є Приватне підприємсто «Будмашпром» у зв'язку з реорганізацією та із зміною наіменування). На порушення умов кредитного договору ні позичальник, ні поручитель не виконали зобов'язання по своєчасному поверненню кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем станом на 08.05.2014 року за кредитним договором № 11076799000 від 14.11.2006 року рахується заборгованість у розмірі 313547,07 грн., яка складається з тіла кредиту - 190588,54 грн., відсотків за користування кредитом - 122958,53 грн. З огляду на зазначене, позивач, скориставшись своїм правом, просив стягнути наявну заборгованість за кредитним договором №11076799000 від 14.11.2006 року з [PERSON] та ПП «Будмашпром» в сумі 313547,07 грн. Між тим, відповідач [PERSON] та його представник в своїх запереченнях від 28.02.2014 року, визнаючи неналежне виконання умов вказаного кредитного договору та існування заборгованості, яка за їх розрахунком складає 22033,48 доларів США, проти позову заперечували в повному обсязі. Так, встановлено, що 14.11.2006 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір в іноземній валюті в сумі 52110,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 263155,50 грн. Однак представник позивача, надаючи розрахунки до позовної заяви станом на 23.12.2013 року та до заяви про збільшення позовних вимог у розмірі 313547,07 грн. станом на 08.05.2014 року з 19.12.2011 року, вказував розмір заборгованості у гривні, але без зазначення доларового еквівалента та курсу Національного банку України, дня розрахунку та періоду заборгованості за кредитним договором. Крім того, згідно з п. 1.3.1 Кредитного договору передбачена відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 11% річних, яка могла бути змінена відповідно до умов п. 9.2 даного Договору з повідомленням позичальника за 14 днів до дня її зміни із зазначенням розміру та дати початку дії такої ставки шляхом направлення відповідного рекомендованого листа позичальнику поштою. Однак з наданого представником позивача розрахунку не вбачається, за яких обставин та з якого часу встановлена відсоткова ставка у розмірі 13% річних, з урахуванням якої обчислювалась заборгованість, та яким чином було повідомлено позичальника про зміну відсоткової ставки, що позбавляє суд можливості перевірити розмір дійсної заборгованості за кредитним договором та порядок її розрахунку. У зв'язку із запереченнями відповідача [PERSON] та його представника щодо належного повідомлення позичальника про зміну відсоткової ставки представником позивача в судовому засіданні були надані копії вимоги на адресу [PERSON], яка не містить дати складання та вихідного номеру, та вимоги №35-22- 30/291 від 18 червня 2007 року на ім'я [PERSON], яка, як вказала представник позивача, діяла в інтересах поручителя ПП «Модний», але також на адресу [PERSON] Разом з тим, суд не може погодитись з доводами представників сторін ні що до належного повідомлення позичальника про зміну відсоткової ставки, ні що до дострокового повернення кредиту за наданими представником листами за №35-22-30/291 від 18.06.2007 року та без номеру та дати, направленими на адресу [PERSON] в червні та серпні 2007 року, оскільки за змістом ці листи ні повідомлення про збільшення відсоткової ставки із зазначенням її розміру, ні вимоги про дострокове повернення кредиту не містять. Вказані листи лище інформують про наявність простроченої заборгованості, яку слід погасити боржнику або поручителю для незастосування в подальшому санкцій внаслідок такого прострочення. Ст. 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, банком не доведено розмір та період заборгованості, що виникла в результаті неналежного виконання умов кредитного договору, яка підлягає до стягнення в солідарному порядку з відповідачів. При таких обставинах суд знаходить позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки суд відмовляє у зв'язку із недоведеністю суті позовних вимог, тому не вирішується питання про застосування строку позовної давності, що самостійною підставою для відмови у позові, та звертає увагу, що решта доводів відповідача [PERSON] та його представника, викладені в їх запереченнях, не мають правового значення для вирішення даного спору.

Outcome: dismissed