Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Представник позивача в червні 2021 року звернулая до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням [PERSON] , а саме: будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що він є власником 46/100 частини зазначеного житлового будинку . Відповідач є його онуком і проживав разом з батьками в належній йому частині будинку до березня 2019 року, після чого виїхав разом з батьками та не проживає. Місце його знаходження на даний час позивачу не відомо, особисті речі в будинку відсутні. Факт реєстрації відповідача порушує його права, як власника на вільне володіння, розпорядження і користування належним йому майном. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.06.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі була направлена позивачу та відповідачу. У зазначений в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, розглянувши за наявними в справі доказами, заперечень проти заочного розгляду справи не надходило. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком за останнім відомим місцем його реєстрації, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши докази, письмові пояснення свідків , встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.150 ЖК України, ст.ст.319, 383 ЦК України, громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для власного проживання і проживання членів сім`ї, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, користуватися і володіти нею. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст.391 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 02.07.2010 року справа № 2-2674/2010, на праві власності належить 46/100 частин будинку [ADDRESS] . Даним рішенням виділено позиву у приватну власність відповідні приміщення, надвірні споруди та визначено порядок користування земельною ділянкою. Право приватної спільної часткової власності на 46/100 частин зареєстровано за [PERSON] 25.02.2011 року в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації. Реєстраційний номер 19302948. Співвласником іншої 54/100 частин домоволодіння є [PERSON] . Факт реєстрації відповідача в будинку, належному позивачу підтверджується відомостями відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб департаменту адміністративних послуг ХМР наданих на запит суду 24.06.2021 року. Згідно письмових пояснень свідків, відібраних адвокатом позивача у [PERSON] (співвласника домоволодіння) та [PERSON] , яка є знайомою позивача, вбачається, що [PERSON] є онуком [PERSON] , в березні 2019 року добровільно виїхав з будинку разом з батьками , місце його перебування не відомо. Згідно зі ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать Закону. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України окреслено право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом. Так, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналогічна правова позиція викладена касаційним судом у постанові Верховного Суду від 22 листопада 2018 року у справі № 591/4595/16-ц. Відповідно до ст.71 ЖК України особа втрачає право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. При розгляді справи щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи є причини відсутності відповідача поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Матеріалами справи встановлено, що позивач є власником 46/100 частин будинку [ADDRESS] , відповідач не проживає за місцем реєстрації без поважних причин більше року, що свідчить про те, що відповідач відмовився від проживання та користування житлом. Відомості про наявність договору про право користування спірним житлом відсутні, інші підстави, передбачені законом, судом не встановлені. Доказів на спростування вказаних обставин або наявності поважних причини непроживання у спірному житловому приміщенні понад один рік відповідач суду не надав. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV прокоментовано порядок та підстави зняття з реєстрації місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин, приймаючи до уваги вимоги позивача, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд вважає встановленим, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин більше року, у зв`язку з чим суд дійшов висновку що позов підлягає задоволенню в повному обсязі про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування 46/100 частинами домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved