Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Представник ПАТ «Дельта Банк» - Духота І.В. звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 003-15705-040113 від 04.01.2013 року у розмірі 9 836,86 грн. Також представник позивача просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 243,60 грн. У судове засідання представник позивача - Духота І.В., який діє на підставі довіреності від 06.02.2014 року, не з'явився, однак подав до суду заяву, якою підтримав заявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у позовній заяві. Одночасно, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач - повторно не з'явився у судове засідання, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи наявні відповідні поштові повідомлення, у зв'язку із чим суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача. На підставі ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.11.2014 року ухвалено розгляд справи у заочному порядку. Розглянувши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. 04.01.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» в особі кредитного інспектора - Урсул І.Д. та громадянкою [PERSON] був укладений кредитний договір № 003-15705-040113, згідно із яким позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 7 877 грн. на придбання майна (послуг), згідно з переліком, що зазначений у рахунку-фактурі № 0000000006 від 04.01.2009 року та на оплату позичальником страхового платежу ПрАТ «СК Дельта Банк» у розмірі 984,63 грн., а разом 8 861,63 грн., строком на 10 місяців, з кінцевим терміном повернення кредиту 04.11.2013 року, а відповідач прийняв на себе зобов'язання сплачувати відсотки за користування кредитом зі сплатою 0,01 % річних, та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами, відповідно до умов цього договору. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит - це будь - яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь - яка гарантія, будь - яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь - яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше на встановлено цим параграфом і не виходить із суті кредитного договору. Свої зобов'язання позивач виконав у повному обсязі, відповідачу було надано суму кредиту, що підтверджується меморіальним ордером № 856084 від 08.01.2013 року та рахунком-фактурою № 0000000006 від 04.01.2013 року. Зі свого боку, відповідач отримав у розпорядження майно, що вказане в накладній ТОВ «Цитрус Трейд» № 47134 від 04.01.2013 року. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. В свою чергу, згідно зі ст. 1056 1 ЦК України, якою було доповнено ЦК України згідно із Законом України від 12.12.2008 № 661-VI, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склались на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно п. 2.4 кредитного договору, як було зазначено вище, за користування кредитними коштами встановлена плата у розмірі 0,01 % річних. Відповідно до п. 2.5 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує кредитору плату у розмірі 1,00 % в місяць, яка нараховується банком щомісячно в день, що відповідає даті укладання договору на повну суму кредиту, наданого позичальнику, незалежно від фактичної кількості днів користування кредитом в період нарахування. Згідно п. 4 кредитного договору позичальник зобов'язався, починаючи з місяця, що слідує за місяцем, в якому наданий кредит, щомісячно не пізніше 4 числа кожного місяця сплачувати кредитору рівними частинами суму грошових коштів, які включають заборгованість за кредитом, заборгованість по сплаті процентів та плати за ведення кредитної справи у розмірі 975 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В свою чергу зобов'язання, згідно вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. В порушення умов кредитного договору щодо порядку та строків погашення кредитного зобов'язання, вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідач [PERSON] не виконує умови кредитного договору, не погашає кредит, не сплачує відсотки. Станом на 12.04.2014 року загальна заборгованість по наданому відповідачу кредиту складає 9 836,86 грн., у тому числі: сума заборгованості за наданим кредитом - 8 861,63 грн.; сума заборгованості за простроченими відсотками - 0,41 грн.; сума заборгованості за комісіями - 974,82 грн. Таким чином, [PERSON] неналежним чином виконувала прийняті нею зобов'язання щодо погашення кредиту та процентів, передбачених умовами кредитного договору, внаслідок чого за відповідачем утворилась прострочена заборгованість за кредитом, прострочена заборгованість за процентами та прострочена заборгованість за комісіями. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, приймаючи до уваги неналежне виконання позичальником договірних зобов'язань з повернення кредиту за кредитним договором № 003-15705-040113 від 04.01.2013 року та сплати процентів за користування кредитними коштами, скориставшись наданим договором позивачу правом, представник ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача загальної заборгованості у розмірі 9 836,86 грн. Вирішуючи питання розподілу витрат, пов'язаних з розглядом справи суд виходить з того, що відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно платіжного доручення № 40393247 від 08.05.2014 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. Оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, заснованими на законі, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved