Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Представник позивача 24.01.2011 року звернувся з позовною заявою, в якій просив стягнути в порядку регресу з відповідачів в солідарному порядку завдану матеріальну шкоду в розмірі 2555,72 грн., на яку він має право за Договором уступки права вимоги від 23.12.2009 року, за умовами якого ЗАТ СК «ВУСО» передало позивачу право вимоги по відшкодуванню страхових виплат до осіб, відповідальних за завданих збиток. Так, представник позивача вказує, що одним із переданих прав вимоги було право вимоги в порядку регресу, яке виникло у в'язку з виплатою страхового відшкодування застрахованого автомобіля марки «Totota RAV 4», д/н [NUMBER], [PERSON], за участю якого та участю автомобіля марки «Subaru Тribeca», д/н [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON], з вини останнього 02.12.2007 року в м. Одесі відбулося ДТП, за наслідками якого відбулася виплата страхового відшкодування потерпілому. Як встановлено постановою Богунського районного суду м. Житомира від 03.01.2007 року за результатами розгляду адміністративної справи відносно відповідача [PERSON], вина останнього в скоєнні ДТП була об'єктивно підтверджена. Разом з тим, враховуючи, що цивільно-правову відповідальність відповідача [PERSON] на момент ДТП було застраховано в ПАТ СК «Українська страхова група», тому представник позивача вказує, що останній разом з винною у ДТП особою має солідарний обов'язок по відшкодуванню шкоди, завданою внаслідок експлуатації автомобіля марки «Subaru Тribeca», д/н [NUMBER], а тому позивач звернувся до обох позивачів як солідарних боржників. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Представник відповідача ПрАТ «СК «Українська страхова група» в судове засідання не з'явився, надавши до суду письмові заперечення проти позову та заяву, в якій просив, врахувавши заперечення проти позову, розглядати справу у відсутності представника. Так, в запереченнях проти позову представник ПрАТ «СК «Українська страхова група» в задоволенні позову просив відмовити, вказуючи, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час ДТП, яка мала місце 02.12.2007 року, дійсно була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВВ/1039730. 22.11.2010 року до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» надійшла заява ВАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» про виплату страхового відшкодування вих. № 2458 від 22 11.2010 року, однак в свою чергу ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» неодноразово зверталося до ВАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» з проханням надати належним чином оформлені документи, а саме: довідку ДАІ про реєстрацію ДТП, яка видана [PERSON]; кольорові фотографії, пошкодженого автомобіля «Тойота», державний реєстраційний № [NUMBER]. Відповідно до ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після розгляду страховиком наданих йому визначених у статті 35 цього Закону документів про дорожньо-транспортну пригоду страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування. Разом з тим, у зв'язку з ненаданням ВАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» належним чином оформлених документів передбачених ст. 35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «СК «Українська страхова група» не має законних підстав для виплати страхового відшкодування в порядку регресу. Крім того, представник ПрАТ «СК «Українська страхова група» просив застосувати позовну давність за вимогами позивача, враховуючи, що позивач сплатив страхове відшкодування за заявою потерпілої особи 28.01.2008 року, тобто строк позовної давності сплив 28.01.2011 року. Суд,заслухавши представника позивача, дослідивши письмові заперечення відповідача ПрАТ «СК «Українська страхова група» та матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У відповідності до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страхової організації, яка сплатила страхове відшкодування за майновим страхуванням, переходить в межах цієї суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Судом встановлено, що 02.12.2007 року в м. Одеса відповідач [PERSON], керуючи автомобілем марки «Subaru Тribeca», д/н [NUMBER], порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Totota RAV 4», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], чим завдав автомобілю механічних пошкоджень. Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 03.01.2007 року за наслідками розгляду адміністративної справи відносно відповідача [PERSON] останнього було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності за вказане адміністративне правопорушення і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 грн. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Після настання страхового випадку, як з'ясувалось, власник автомобіля марки «Totota RAV 4», д/н [NUMBER], [PERSON], був застрахований згідно з Договором добровільного страхування наземного транспортного засобу № 61270-80-02 від 27.08.2007 року в ЗАТ СК «ВУСО», а тому останній, визнавши ДТП, яка мала місце 02.12.2007 року, страховою подією на підставі заяви страхувальника від 03.12.2007 року з урахуванням рахунку-фактури ФО-П [PERSON] № 25 від 05.12.2007 року, відповідно до якого розмір матеріального збитку, заподіяного [PERSON], склав 3060,72 грн., та з урахуванням суми безумовної франшизи, яка передбачена Договором страхування, здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 2555,72 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 861 від 25.01.2008 року, копія якого міститься в матеріалах справи. Також судом встановлено, що згідно з договором відступлення прав вимоги від 23.12.2009 року, укладеного між ВАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» та ЗАТ СК «ВУСО», останнє відступило своє право вимоги, яке виникло у нього на підставі ст.27 ЗУ « Про страхування», в тому числі до [PERSON] за страховим актом №309-02 від 25.01.2008 року, за яким здійснено страхову виплату [PERSON] Як вказує представник позивача та було встановлено судом, ДТП, яка мала місце 02.12.2007 року, сталася саме з вини відповідача [PERSON], а цивільно-правова відповідальність останнього була застрахована у ПрАТ «СК «Українська страхова компанія» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВВ/1039730. На підставі зазначеного позивачем на адресу даного страховика була направлена заява про страхове відшкодування № 2458 від 16.11.2010 року, яку ПрАТ СК «Українська страхова група» отримало 19.11.2010 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, однак не здійснило виплату, чим, на думку представника ВАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг», порушило права останнього на отримання відшкодування завданої шкоди. При цьому представник позивача вважає, що в даному випадку в зобов'язанні щодо відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, наявні два солідарних боржника: [PERSON], який безпосередньо завдав шкоди, та ПрАТ СК «Українська страхова група», яка згідно з полісом страхування взяло на себе зобов'язання відшкодувати шкоду, завдану [PERSON] третім особам. На його думку, той факт, що [PERSON] застрахував свою цивільну відповідальність, не звільняє його від обов'язку відшкодувати шкоду, адже жодною нормою законодавства України не передбачене таке звільнення, а також поділення відповідальності відповідачів не передбачено, тому даний обов'язок [PERSON] і ПрАТ СК «Українська страхова група», вважає представник, відповідає ознакам солідарного обов'язку. Разом з тим, суд вважає відповідні доводи надуманими та незаконними з огляду на те, що відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідач [PERSON] є неналежною стороною по справі, адже обов'язок по відшкодуванню шкоди за таких умов лежить саме на страховій компанії. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Крім того, ст. 1194 ЦК України встановлює, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). На підставі вищезазначеного вбачається, що право звернення позивача з вимогами про відшкодування завданої шкоди саме до відповідача [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована, виникає лише в разі недостатньої виплати страховиком, а інших підстав законом не встановлено. Отже, відповідно до чинного законодавства та з урахуванням встановленого ліміту відшкодування у сумі 51000 грн. згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВВ/1039730 саме ПрАТ СК «Українська страхова група» взяло на себе відповідальність по відшкодуванню шкоди, завданої в ДТП винною особою - [PERSON] Дане відшкодування за умовами договору страхування могло бути здійснене ПрАТ СК «Українська страхова група» шляхом здійснення виплати витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, оскільки відповідно до наведених норм цивільного законодавства умови договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, наявність та дійсність якого представником позивача в судовому засіданні не заперечувалась, породжують виникнення обов'язку по відшкодуванню саме у ПрАТ СК «Українська страхова група» як відповідальної за завдані збитки, що також останнім фактично не заперечувалось у письмових запереченнях проти позову, а не у відповідача [PERSON] як винної у спричиненні шкоди майну третіх осіб особи. Це обумовлено тим, що в силу законодавства України, яке регулює правовідносини сторін у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, відповідач по справі, уклавши договір страхування, фактично переклав свій обов'язок по відшкодуванні шкоду на іншу особу, тобто на страхову компанію, яка і має бути належним відповідачем за заявленим вимогам. Так, відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Крім того, страховику згідно з п. 37.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі відшкодування таких збитків без попереднього погодження із страховиком може бути відмовлено у компенсації таких витрат, оскільки підставою для відшкодування ним матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, має бути висловлена ним згода на таке відшкодування; невиконання ним обов'язку про письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка у встановлений термін. Так, в абз.2 п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що, оскільки відповідно до ст. 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст. 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої по згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст. 33 Закону № 1961-ІУ обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, (МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Між тим, судом встановлена відсутність згоди відповідача [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди. Крім того, як вбачається з письмових заперечень проти позову представника ПрАТ СК «Українська страхова група», останнім не заперечується обов'язок про відшкодування страхової виплати, однак за відсутності законних підстав у її виплаті, які полягають у не наданні ВАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» належним чином оформлених документів, передбачених ст. 35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме довідки ДАІ про реєстрацію ДТП, яка видана [PERSON] та кольорових фотографій, пошкодженого автомобіля «Тойота», державний реєстраційний № [NUMBER], таку виплату здійснити неможливо. Отже, за вказаних вище умов, у страховика та страхувальника не виникає солідарного обов'язку перед позивачем щодо оплати відшкодування, протилежне суперечить загальним правилам щодо страхування цивільно-правової відповідальності, зобов'язань, які з них випливають, а також суті цих правовідносин. Відтак, вимога про солідарне стягнення матеріальної шкоди з відповідачів, на чому саме наполягав представник позивача, не ґрунтується на нормах матеріального права. Враховуючи те, що зобов'язана на відшкодування шкоди особа - ПрАТ СК «Українська страхова група» не відмовляло позивачу у задоволенні такої вимоги, чим фактично не порушувало права позивача, а в свою чергу позивач не виявив бажання щодо стягнення відшкодування саме з нього, то суд, який, будучи обмежений у можливості виявляти свою ініціативу, вирішуючи справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлений вимог та у визначений законами України спосіб, приходить до висновку про безпідставність вимог до відповідача [PERSON] як до винної особи та стягнення відшкодування з відповідачів солідарно, враховуючи, що позивач не позбавлений права задовольнити свої вимоги за рахунок відповідальної особи за наявності належного волевиявлення у встановленому порядку. Таким чином, суд може вирішити спір лише з вказаних позивачем підстав та предмету позову щодо солідарного обов'язку відповідачів перед позивачем. Змінити підставу та предмет позову за власної ініціативою суд не вправі, оскільки цим самим втручається в диспозитивні права позивачів, які передбачають їх право на вільне розпорядження своїми як матеріальними правами, так і процесуальними засобами їх реалізації. Щодо заяви відповідача ПрАТ СК «Українська страхова група» про застосування позовної давності за заявленими вимогами позивача, то суд не вбачає за доцільне прийняти її до уваги з огляду на те, що заявлені позивачем вимоги підлягають залишенню без задоволенню саме в зв'язку з їх необґрунтованістю та невідповідністю нормам чинного законодавства. Разом з тим, слід зазначити, що позивач набув своє право вимоги по стягнення страхового відшкодування не в порядку регресу, а на підставі субрагації, яка виникла між [PERSON] та ЗАТ СК «ВУСО» згідно з Договором добровільного страхування наземного транспортного засобу № 61270-80-02 від 27.08.2007 року, та на підставі якого останнє здійснило виплату страхового відшкодування страхувальнику [PERSON], а остання в свою чергу передала своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди ЗАТ СК «ВУСО», а той в свою чергу відступив своє право вимоги позивачу ВАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» Так, ст.256 ЦК України встановлює, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а відповідно до ч. 1 ст.261 Цивільного кодексу України початок перебігу позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В свою чергу ст.263 ЦК України встановлює, що заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. При цьому, враховуючи загальний трирічний строк позовної давності у відповідності до ст.257 ЦК України, він повинен обчислюватися саме з моменту, коли особа [PERSON], якій було завдано шкоду у ДТП та яка відступила своє право вимоги страховику, дізналась про завдання їй шкоди, тобто починаючи з 02.12.2007 року, а не з моменту виплати страхового відшкодування, як вказав представник ПрАТ СК «Українська страхова група». За таких обставин, виходячи з того, що заявлена вимога про стягнення з відповідачів в солідарному порядку витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодовування, в розмірі 2555,72 грн. на користь позивача ВАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам чинного законодавства, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, а тому вважає за необхідне залишити їх без задоволення.

Outcome: dismissed