Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовом про визнання недійсним договору дарування квартири від 25.05.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1856, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (далі - спірний договір). Свої вимоги обґрунтовує тим, що з жовтня 2004 року до липня 2016 року неповнолітній [PERSON] , [INFO] , разом зі своїми батьками [PERSON] та [PERSON] проживав у трикімнатній квартирі [ADDRESS] , а після смерті матері з 12 травня 2012 року лише з батьком. Вказана квартира належала батькові позивача на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Бендеровим О.В. 05 жовтня 2004 року за № 4121. 25 травня 2007 року власник вищевказаної квартири - батько позивача [PERSON] здійснив її відчуження шляхом укладення договору дарування з [PERSON] дідом позивача. Пунктом 13 договору дарування квартири від 25.05.2007 року, сторонам роз`яснені вимоги ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» щодо обов`язкової згоди органу опіки і піклування при здійсненні правочинів, де діти мають право власності або користування нерухомим майном. Але даний договір був укладений без згоди органу опіки та піклування. Батько позивача надто довіряв своїй дружині та тестю, які запевнили його, що після укладення договору дарування для їх сім`ї нічого не зміниться, а тому й підписав заяву про те, що на момент укладення договору в квартирі малолітні та неповнолітні особи не перебувають на реєстраційному обліку, також фактично не проживають та не мають право користування вказаним житлом, хоча така заява не відповідала дійсності. В подальшому, відповідач [PERSON] на прохання позивача та відповідача [PERSON] відмовився надати дозвіл на реєстрацію їх місця проживання у спірній квартирі. Таким чином на момент укладення договору дарування квартири позивачу було шість років, він був малолітньою особою і не міг самостійно захищати свої житлові права, тому при підписанні договору дарування було порушено права дитини щодо користування жилим приміщенням, у якому він постійно мешкав разом з батьками. [INFO] батько позивача - відповідач [PERSON] уклав контракт про проходження служби у Збройних Силах України та переїхав проживати у Васильківський район Київської області, а позивач у 2016 році вступив до Кременчуцького ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою, де проживав в період навчання. Дізнавшись про це, відповідач заявив, щоб позивач з батьком негайно забрали усі свої речі з квартири, та віддали йому ключі, бо він має намір продавати вказану квартиру. На час звернення з позовом позивач навчався на 1-му курсі в Харківському національному Університеті Повітряних сил, де і проживає, але наявність такого тимчасового житла та відсутність реєстрації у спірній квартирі не спростовують наявність у нього законного права на житло, якого він позбавився внаслідок укладення договору дарування. Так як спірний договір укладений без згоди органу опіки та піклування, а отже суперечить вимогам ч. 6 ст. 203 ЦК України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ст.ст. 17,18 Закону України «Про охорону дитинства», з метою захисту своїх житлових прав, позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом. Ухвалою суду від 20.12.2019 року у зазначеній справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 11.02.2019 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 03.06.2019 року в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати витребувано для дослідження цивільну справу № 398/61/17. Ухвалою суду від 03.06.2019 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] [PERSON] про долучення письмових доказів до матеріалів справи . Ухвалою суду від 05.09.2019 року в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати відмовлено у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог у зв`язку із тим, що вказане визнання позову порушує права іншого відповідача [PERSON] . Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача подав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності та за відсутності позивача, на позовних вимогах наполягають в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлявся належним чином. Надіслав до суду заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, відзиву не надав. Представник третьої особи без самостійних вимог - Служби у справах дітей Олександрійської міської ради Кіровоградської області, в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв, клопотань не надав. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено наступне. Відповідно до копії договору дарування квартири від 25.05.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1856, [PERSON] та [PERSON] уклали договір, згідно якого [PERSON] безоплатно передав у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до пункту 13 спірного договору сторонам роз`яснені вимоги ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» щодо обов`язкової згоди органу опіки і піклування при здійсненні правочинів, де діти мають право власності або користування нерухомим майном діти. Обдарований ознайомлений із заявою [PERSON] про те, що на момент укладення договору у квартирі малолітні та неповнолітні особи не перебувають на реєстраційному обліку, а також фактично не проживають та не мають права користування вказаним житлом. З копії свідоцтва про народження позивача [PERSON] [NUMBER] , встановлено, що останній народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , крім того, з копії даного свідоцтва про народження вбачається, що на час укладення спірного договору дарування 25.05.2007 року позивач був малолітньою особою (а.с.9). 18 вересня 1999 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 18.09.1999 року (а.с.10). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 15.058.2012 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 11). Відповідно до копії довідки № 109 від 19.09.2018 року, виданої завідувачем ДНЗ № 14 Олександрійської міської ради Кіровоградської області, встановлено, що [PERSON] відвідував дошкільний навчальний заклад № 14 в період з 2004 по 2007 рік, на період відвідування дошкільного навчального закладу проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до копії довідки № 489 від 13.09.2018 року, виданої директором Загальноосвітнього навчального закладу І-ІІІ ступенів № 19 дошкільний навчальний заклад «Лісова казка», встановлено, що [PERSON] відвідував Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів № 19 дошкільний навчальний заклад «Лісова казка`в період з 01.09.2007 року по 20.06.2011 року, на період відвідування дошкільного навчального закладу проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідно до копії довідки № 56 від 18.09.2018 року, виданої заступником директора з навчальної роботи Кіровоградського обласного навчально-виховного комплексу (гімназія-інтернат школа мистецтв), встановлено, що [PERSON] навчався в Олександрійській гімназії-інтернаті в період з 01.09.2011 року по 22.01.2014 року, на період навчання у закладі проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Відповідно до копії довідки № 117 від 18.09.2018 року, виданої директором НВК «Олександрійський колегіум спеціалізована школа», встановлено, що [PERSON] навчався у НВК «Олександрійський колегіум спеціалізована школа» в період з 23.01.2014 року по 08.06.2016 року, на період навчання у закладі проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] № 177 від 29.07.2016 року встановлено, що [PERSON] призначено на посаду командира відділення, та зараховано до списків особового складу вказаної військової частини ( а.с. 16). З 24 червня 2016 року [PERSON] з 24 червня 2016 року навчався в Кременчуцькому ліцеї з посиленою військовою-фізичною підготовкою Полтавської обласної ради, закінчує навчання у травні 2018 року, що підтверджується копією довідки № 66 від 29.08.2016 року, виданої начальником вказаного закладу(а.с. 17). Відповідно до копії витягу з наказу № 189 від 20.07.2018 року, виданого начальником відділу особового складу та стройового - заступником начальника штабу Харківського національного університету Повітряних сил, встановлено, що [PERSON] уклав контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України з 20.07.2018 року, а саме вступив на навчання до Харківського національного Університету Повітряних сил (а.с. 19). Під час дослідження матеріалів цивільної справи № 398/61/17 (провадження № 2/398/134/18) за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , за участі третіх осіб, які не заявлять самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та служби у справа дітей Олександрійської міської ради Кіровоградської області про застосування наслідків недійсності правочину, вбачається, що постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 08.08.2018 року за результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON] на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.06.208 року встановлено, що спірний договір дарування укладено без отримання попередньої згоди органу опіки та піклування, передбаченого законодавством. Частиною 1\~статті 215 ЦК України передбачено, що\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.ч.1, 6\~ст.203 ЦК України\~в редакції чинній на момент укладення спірного договору, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч.3 ст.17, ч.3 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства»\~в редакції чинній на момент укладення спірного договору, батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», в редакції чинній на момент укладення спірного договору, держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна. Відповідно до частин другої-четвертої\~статті 13 ЦК України\~при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до ч. 2\~ст. 176 СК України\~права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом. Право користування житлом дитиною, яка не є співвласником житлового приміщення, встановлюється наступними правовими нормами. Так,\~відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~18 Закону України «Про охорону дитинства»\~діти та члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Статтею 156 Житлового кодексу Української РСР\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їхніх неповнолітніх дітей (у зв`язку із прийняттям пізніше\~СК України, малолітні діти не виключаються цією нормою) згоди власника не потрібно. Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Судом встановлено,\~що орган\~опіки та\~піклування згоду\~та дозвіл\~на укладення\~договору дарування\~квартири від\~25.05.2007\~року не\~надавав.\~Наведене підтверджується\~самим договором\~дарування,\~відповідно до\~п.\~13\~якого встановлено,\~що дарувальник при укладанні договору зазначив, що на момент укладення договору у квартирі малолітні та неповнолітні особи не перебувають на реєстраційному обліку, а також фактично не проживають та не мають права користування вказаним житлом, а також фактом, встановленим постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 08.08.2018 року, відповідно до якої спірний договір укладено без отримання попередньої згоди органу опіки та піклування, передбаченого законодавством. Відповідно до п 5. ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Оцінивши в сукупності досліджені матеріали справи, суд приходить до висновку, що з жовтня 2004 року та до липня 2016 року позивач [PERSON] разом з батьками (а після смерті матері у 2012 році лише з батьком) проживав у квартирі [ADDRESS] , тому на підставі ст.29, ст. 405 ЦК України\~мав право користування вказаною квартирою, відтак для укладення спірного договору дарування необхідною була попередня згода органу опіки та піклування. Разом з тим, за змістом частини шостої статті\~203, частини першої статті\~215 ЦК України\~правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.\~\~\~\~ Вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену\~статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства»\~(у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору) заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 6 квітня 2016 року у справі за №6-589цс16. Звертаючись із позовом позивач просить захистити право малолітньої (неповнолітньої) особи, тобто позивача, на проживання з батьками, а не право власності на квартиру. Позивач не був власником (співвласником) квартири, відчуження якої здійснив його батько - відповідач [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Частина 3 ст. 29 ЦК України встановлює, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. А от фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 2 ст. 29 ЦК). З поданих сторонами доказів встановлено, що після укладення спірного договору відповідач [PERSON] не чинив перешкод позивачеві та його батькові - відповідачу [PERSON] щодо проживання у подарованій квартирі. Так, з жовтня 2004 року та до липня 2016 року позивач [PERSON] разом з батьками (а після смерті матері у 2012 році лише з батьком) проживав у квартирі [ADDRESS] . Частиною 2\~статті 18Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що діти та члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Таким чином, продовжуючи проживати у спірній квартирі після її відчуження відповідач [PERSON] - батько позивача, змінив свій статус з власника квартири на наймача, а його син (позивач), відповідно до положень ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», мав право нарівні зі своїм батьком - відповідачем [PERSON] користуватися спірною квартирою. Тобто право позивача на проживання у квартирі в результаті укладення оспорюваного договору дарування порушено не було, звуження обсягу майнових прав позивача в період, коли він був дитиною та/або порушення охоронюваних законом інтересів, зменшення або обмеження прав та інтересів щодо жилого приміщення не мало місце, так як позивач безперешкодно проживав у спірній квартирі, поки він та його батько (відповідач [PERSON] ) самі не змінили своє місце проживання. Так, батько позивача 29.07.2016 року переїхав на постійне місце проживання до Васильківського району Київської області за місцем служби, де знаходиться військова частина [NUMBER] , що підтверджується позовною заявою та витягом з наказу командира військової частини [NUMBER] № 177 від 29.07.2016 року (а.с. 16). Позивач 24 червня 2016 року виїхав на навчання до Кременчуцького ліцею з посиленою військовою-фізичною підготовкою Полтавської обласної ради, а з 20.07.2018 року позивач переїхав до м. Харкова за місцем знаходження Харківського національного університету Повітряних сил, де уклав контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України. На час зміни місця проживання та переїзду до м. Кременчука, а потім до м. Харкова за місцем навчання позивачу виповнилося 14 років. Позивачем не доведено, що відповідач [PERSON] чинив перешкоди [PERSON] та [PERSON] щодо їх проживання у спірній квартирі. На даний час позивач є повнолітнім, продовжує проживати та навчатися за місцем знаходження Харківського національного університету Повітряних сил. Враховуючи вищенаведене, незважаючи на відсутність необхідної попередньої згоди органу опіки та піклування для укладення договору дарування, укладеного 25.05.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1856, суд не вбачає підстав для визнання такого договору недійсним, оскільки під час розгляду справи встановлено, що укладення спірного договору не призвело до порушення, звуження обсягу майнових прав позивача в період, коли він був дитиною та/або порушення охоронюваних законом інтересів, зменшення або обмеження прав та інтересів щодо проживання у житловому приміщенні, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed