Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 14342,00 грн. за кредитним договором №б/н від 18.07.2007 року, а також судового збору в розмірі 1378,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що спірна заборгованість виникла через невиконання відповідачкою умов вказаного кредитного договору. В судове засідання представник позивача не з'явився, але у клопотанні, яке було додано до позовної заяви, просить розглянути справу за його відсутності, підтримує позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.21). У позовній заяві та доданих до неї матеріалах місце проживання [PERSON], [INFO], значиться за адресою: [ADDRESS]. Однак згідно з відомостями Прилуцького МВ УДМС України в Чернігівській області від 19.01.2016 року №775, [PERSON] 28 жовтня 2014 року вибула в м.Київ. Відповідно ж до ч.9 ст.74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка [PERSON] повідомлена про явку до суду через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» №19 (5639) від 30.01.2016 року (а.с.33-34), тому вважається повідомленою належним чином. За таких обставин, суд на підставі ст.224 ЦПК України визнав можливим розглядати справу заочно у відсутності [PERSON], оскільки у справі достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі матеріали справи, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, 18.07.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого являється ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н, за яким остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 7000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Базова процентна ставка за кредитним лімітом 3 % на місяць на залишок заборгованості. Крім того, своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін (а.с.8-14). Однак відповідачка своєчасно не повернула ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитні кошти, не сплачує відсотків за користування ними та ухиляється від виконання зобов'язань по кредитному договору, у зв'язку з чим станом на 30.11.2015 року відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним вище кредитним договором заборгованість [PERSON] перед банком становить 14342,00 грн., в тому числі заборгованість за кредитом - 8273,66 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 4909,20 грн., а також штрафи - 500,00 грн. (фіксована частина) та 659,14 грн. (процентна складова) (а.с.4-7). Статтями 526 та 530 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися у встановлений строк та належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, яким він і скористався, звернувшись з даним позовом до суду. За таких обставин, оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що відповідачка [PERSON] належним чином умов договору про надання банківських послуг б/н від 18.07.2007 року не виконувала, кредит в установлені строки його повернення не повертала, а тому заборгованість у розмірі 14342,00 грн. підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі ст.88 ЦПК України суд вважає, що оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідачки слід стягнути і судові витрати по справі на користь позивача у сумі 1378,00 грн., а також 420,00 грн. на відшкодування витрат, пов'язаних з публікацією оголошення у пресі (а.с.35). На підставі наведеного та ст.526, 530, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved