Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] та просить: Визнати за [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER]) право на земельну частку (пай) розміром 2,49 умовних кадастрових гектарів на території Гланишівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, в порядку спадкування за заповітом, після смерті 13 січня 2003 року [PERSON], що належало йому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 359882 виданого 22.12.2001; Визнати незаконним та скасувати Розпорядження Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області від 26.02.2003 року за № 107, в частині передачі у власність [PERSON] (власнику сертифікату на право на земельну частку (пай) земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Гланишівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району, а також визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю (серії Р3 № 324326 від 15.05.2003), про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки загальною площею 2,695 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Гланишівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області та скасувати його реєстрацію за № 97 в Книзі записів державних актів на право власності на землю. Посилається на те, що 13 січня 2003 року помер [PERSON], який до дня смерті був зареєстрований і постійно проживав [INFO]. \~ \~ \~ \~Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на право на земельну частку (пай) розміром 2,49 умовних кадастрових гектара на території Гланишівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, що належало йому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 359882, зареєстрованого 22.12.2001. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 10.01.2003 секретарем Гайшинської сільської ради Переяслав-Хмельницького району [PERSON], реєстровий № 1, за яким все своє майно він заповів - позивачу [PERSON] Вказаний заповіт до теперішнього часу не скасовувався та не змінювався. Позивач [PERSON] прийняла спадщину за заповітом, згідно із ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, в результаті чого 20.12.2018 було заведено спадкову справу № 424 після смерті [PERSON] Інших спадкоємців за законом чи за заповітом, в тому числі й таких, які мають право на обовязкову частку у спадщині, не має. Після смерті [PERSON], Переяслав-Хмельницькою районною державною адміністрацією Київської області видано Розпорядження № 107 від 26.02.2003 року про передачу у власність [PERSON] (власнику сертифікату на право на земельну частку (пай) земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Гланишівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. Крім того, після смерті [PERSON], а саме 15 травня 2003 року Гланишівською сільською радою Переяслав-Хмельницького району Київської області видано Державний акт на право приватної власності на землю серії Р3 № 324326, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за № 97, згідно якого [PERSON] передано у власність земельну ділянку загальною площею 2,695 га (без кадастрових номерів) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Гланишівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. При виготовленні та реєстрації на [PERSON] після його смерті державного акту на право приватної власності на землю, належний йому Сертифікат на право на земельну частку (пай) був повернутий до Переяслав-Хмельницького районного відділу земельних ресурсів (на даний час - Відділ у Переяслав-Хмельницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області) і надати його оригінал для оформлення спадщини - не можливо (відповідь надається). Відповідно до листа № 7/0-0.33-7/144-19 виданого 15.01.2019 Відділом у Переяслав-Хмельницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області : - за [PERSON] дійсно був зареєстрований 22.12.2001 Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН № 359882, площею 2,49 умовних кадастрових гектара на території Гланишівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району; - взамін даного Сертифікату на право на земельну частку (пай) було видано 15.05.2003 Державний акт на право приватної власності на землю (серії Р3 № 324326) на земельну ділянку площею 2,695 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Гланишівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району». - повернути оригінал або видати дублікат сертифікату на право на земельну частку (пай) не можливо 20 грудня 2018 року Переяслав-Хмельницькою районною нотаріальною конторою позивачу [PERSON] у переоформленні на неї спадкового майна було відмовлено та рекомендовано звернутись до суду у звязку з тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу - Сертифіката на право на земельну частку (пай), який є обовязковим документом для вчинення нотаріальної дії згідно із п. 4.20 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»; державний акт право приватної власності на землю виданий і зареєстрований після смерті [PERSON] При житті [PERSON] набув лише право на земельну частку «пай» на території Гланишівської сільської ради, відповідно до Сертифікату на земельну частку (пай) серії РН № 359882, виданого та зареєстрованого 22.12.2001 Переяслав-Хмельницькою РДА. До суду 20.02.2019 позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, останній направив заяву про розгляд справи у відсутність позивача та у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Представник відповідача, Гланишівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, в\~ підготовче судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, позов визнає в повному обсязі, наслідки визнання позову відомі. Представник відповідача, Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрація Київської області, в\~ підготовче судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, позов визнає в повному обсязі, наслідки визнання позову відомі. Розгляд справи здійснюється відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами глав 84, 86, 87 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику в справах про спадкування, особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. В силу вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України „Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, за умови, якщо державна реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. За правилами ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01 липня 2004 року речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Виникнення права власності на житловий будинок не залежить від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація лише підтверджує (закріплює) право власності на нерухоме майно. З врахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що нездійснення спадкодавцем державної реєстрації права власності на будинок не позбавляє його спадкоємців права на нього, як частину спадкового майна, та оформлення такого права відповідно до вимог закону. Відповідно до п.3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24.05.2001 р. № 127, не належать до самочинного будівництва, зокрема, індивідуальні (садибні)\~ житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3\~ст.1268\~ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України\~ за\~ результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення\~ у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 вищезазначеної статті ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Так, ч. 1 ст. 21 ЦК України «суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно із ст. 155 ЗК України «У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Статтею 391 ЦК України передбачено, що «власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном». «Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що державний акт на право власності на земельну ділянку (рішення, розпорядження), виданий органом, який не мав на це законних повноважень, визнається недійсним».\~(Правова позиція, висловлена Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України при розгляді справи № 6-103цс12 від 26 вересня 2012 року). Оскільки представники відповідачів позов визнали, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України. На підставі\~викладеного,\~відповідно\~до\~ст.\~ст.\~328,\~1216,\~1218,\~1261,\~1268,\~1270 ЦК України,

Outcome: approved