Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № ML -702/1073/2008 від 05.08.2008 року у загальному розмірі 2253603,39 грн., у тому числі: 354035,10 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 146160,42 грн. заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам, 1753407,86 грн. заборгованість з нарахованої пені, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, загальною площею 31,8 кв.м., житловою площею 16,2 кв.м., шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», код ЄДРПОУ 36789421, права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором № PML708/133/2008 року, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі але не виключно: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість в органах нотаріату та місцевого самоврядування, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної реєстраційної служби України, ВРЖЕУ, нотаріату, реєстрації дублікатів правовстановлюючих документів в органах реєстраційної служби в тому числі подання заяв та будь-яких документів від імені власника [PERSON] до органів реєстраційної служби тощо, за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної субєктом оціночної діяльності на час укладання правочину щодо відчуження. З метою збереження предмету іпотеки до її реалізації, передати предмет іпотеки: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в управління Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами, а також судові витрати покласти на відповідача. В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. 05.08.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML -702/1073/2008, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 45700 доларів США. 18.03.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем відповідно до ст. ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а позивач прийняв на себе зобовязання за вищевказаним кредитним договором. В порушення зазначених вище умов кредитного договору відповідачем не погашено належні до сплати суму кредиту та не сплачені відсотки, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитним договором. 12.09.2014 року рішенням Київського районним судом м. Харкова було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] суми боргу за вказаним кредитним договором в розмірі 2253603,39 грн., яка складається з: 354035,10 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 146160,42 грн. заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам, 1753407,86 грн. заборгованість з нарахованої пені. Однак, на теперішній час вказане рішення суду не виконано. 25.09.2008 року в забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки №PML-702/1073/2008, відповідно до умов якого останній зобовязався відповідати перед кредитором за повне та своєчасне виконання кредитного договору. Предметом іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належать відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло. З огляду на вищевикладене, загальна сума заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 2253603,39 грн., яка є непогашеною, тому позивач звертається до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки після вирішення вимоги про стягнення заборгованості за зазначеним кредитним договором. Представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, але вказав, що він не має зараз можливості погасити заборгованість, оскільки курс долару США значно виріс, також зазначив, що в даній квартирі проживає відповідач [PERSON] зі своєю сімєю, який також має дітей. В подальшому він буде сплачувати заборгованість, від неї не відмовляється. Крім того, він сплачував кошти, але представник банку їх не перераховувала, та нею був скоєний злочин. В судове засідання відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи\~ не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть\~ участь у справі.\~ Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. \~ Як встановлено судом 05.08.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір ML -702/1073/2008, відповідно до якого банк надав відповідача кредит в розмірі 45700 доларів США на споживчі цілі на строк до 05.08.2013 року зі сплатою 13,99% річних. Відповідно до ст.ст. 526,527 ЦК України, зобовязання взяті сторонами за договором повинні виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо в зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 525 ЦК України визначено недопустимість односторонньої відмови від зобовязання. Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач [PERSON] взяті зобовязання за кредитним договором не виконував, у звязку з чим утворилась заборгованість за даним договором. Відповідно до п.3\~ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовими рішеннями у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31.03.2014 року, яке набуло чинності, позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було задоволено, та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 2253603,39 грн. та судові витрати в розмірі 3654,00 грн. На даний час дане рішення суду не виконано. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 05.08.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки № PML-702/1073/2008, за яким предметом іпотеки є двокімнатна квартира №92, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Блюхера, буд. 13 з встановленою вартістю 316710,00 грн., яке належить відповідачу на праві власності. До позивача, який здійснює свою діяльність в установленому законом порядку, відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю та договору відступлення права вимоги перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» вимоги за кредитним договором ML -702/1073/2008 від 05.08.2008 року та договором іпотеки № PML-702/1073/2008. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомими майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно абз. 1 п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого [PERSON] України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4\~ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»,\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.\~\~Відповідно до ч. 3 цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду , виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі задоволення судом позову про\~\~\~\~звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», \~у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до договору іпотеки, за згодою сторін вартість предмета іпотеки становить 316710,00 грн., яку суд зазначає початковою ціною. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду. Статтею 41 вказаного вищого Закону передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо\~\~інше\~\~не передбачено\~\~\~\~ рішенням\~\~\~\~ суду,\~\~\~\~ шляхом\~\~\~\~ продажу\~\~\~\~ на прилюдних торгах\~\~у\~\~межах\~\~процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки\~ст. 16 ЦК України\~визначено один із способів захисту цивільних прав як примусове виконання обов'язку в натурі. Згідно з пунктом 1\~Закону України від 3 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~(далі - Закон) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із\~статтею 4 Закону України «Про заставу»\~та/або предметом іпотеки згідно із\~статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої\~статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає значенню цього слова, поданому в тлумачному словнику української мови. Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений\~Законом № 1304-VII\~мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4\~Закону № 1304-VII\~протягом дії цього Закону \~інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню. Саме до цього зводяться висновки, викладені в судових рішеннях у справах № 6-35023св15, № 6-482цс15. Таким чином, враховуючи, що кредит був наданий відповідачеві на споживчі цілі в доларах США, загальна площа предмету іпотеки становить 31,8 кв.м., та в даній квартирі мешкає сімя відповідача, тому до нього застосовуються положенням Закону України від 3 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved