Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Представник позивача - адвокат Коломієць Д.М. у серпні 2020 року звернувся до суду з указаним позовом в інтересах [PERSON] , який мотивував тим, що 20 березня 2007 року між приватним підприємством «Буймерське» та [PERSON] було укладено договір оренди землі, який зареєстрований у Тростянецькому районному відділенні Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному Комітеті України, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №040763501653. Предметом вказаного договору оренди є земельна ділянка, яка розташована на території Мартинівської сільської ради Тростянецького району, площею 2,9827 гектарів, кадастровий номер 5925085000:00:005:0144. З метою приведення договору оренди землі до вимог нормативних актів, якими врегульовані відносини, пов`язані з орендою земельних ділянок, 29.01.2018 року до вказаного вище договору було укладено додаткову угоду шляхом укладення договору оренди в новій редакції. [INFO] [PERSON] помер і після його смерті [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом, набула право власності на вказану вище земельну ділянку у зв`язку з чим, набула й усіх прав та обов`язків орендодавця за укладеним договором оренди. 26.12.2019 діяльність приватного підприємства «Буймерське» припинено, а правонаступником є ТОВ «Агрофірма «Семереньки». З метою отримання орендної плати за користування землею за 2019 рік позивачка звернулася до відповідача із листом 02.01.2020. Також 27.02.2020 цінним листом з описом на адресу відповідача позивачкою була направлена претензія з вимогою погашення заборгованості з орендної плати в сумі 11887 грн 19 коп. Однак, лише 04.05.2020 позивачка поштовим переказом отримала орендну плату за користування земельною ділянкою за 2019 рік. У зв`язку із порушенням умов договору оренди, на адресу відповідача було направлено претензію від 09.06.2020 з вимогою сплати штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань в сумі 896,77 грн., 3% річних в сумі 121,79 грн., інфляційних втрат в сумі 178, 31 грн., відповіді на яку позивачка не отримала. Посилаючись на невиконання відповідачем обов`язку за договором оренди землі щодо своєчасної сплати орендної плати, а також на факт несплати штрафних санкцій (пені) за несвоєчасне виконання умов договору представник позивача просить суд: 1) стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Семереньки» на користь [PERSON] штрафні санкції за несвоєчасну виплату орендної плати в сумі 896 грн 77 коп., 3 % річних за несвоєчасну виплату орендної плати в сумі 121 грн 79 коп., інфляційні витрати від несвоєчасного виконання зобов`язань в сумі 178 грн 31 коп., а всього - 1196 грн 87 коп.; 2) розірвати договір оренди землі, укладений між [PERSON] та Приватним підприємством «Буймерське» на земельну ділянку загальною площею 2,9827 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Мартинівської сільської ради Тростянецького району Сумської області, кадастровий номер - 5925085000:00:005:0144, зареєстрований 20.03.2007 у Тростянецькому районному відділенні Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному Комітеті України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 040763501653 та додаткову угоду від 29.01.2018 до договору оренди землі від 20.03.2007, укладену між [PERSON] та Приватним підприємством «Буймерське»; 3) стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Семереньки» на користь [PERSON] судові витрати в сумі 6731 грн 60 коп. Ухвалою суду від 05.08.2020 було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 01.09.2020 представником відповідача був поданий відзив на позов, у якому остання просила відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що розірвання договору на вимогу однієї із сторін можливе за певних умов, зокрема, в разі систематичної невиплати орендарем визначеної за договором орендної плати. Разом з тим, в діях відповідача відсутні ознаки систематичності порушень. Також представник відповідача вказала на те, що відповідачем не було допущено жодного істотного порушення умов договору оренди землі у зв`язку з чим відсутні підстави для розірвання договору оренди. Крім того представник відповідача зазначила, що в супереч вимогам ст. 148-1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) позивачка не повідомила орендаря про набуття права власності на земельну ділянку, тому відповідач був позбавлений можливості належним чином виконати своє зобов`язання за договором оренди. Також представник відповідача звернула увагу на те, що претензія позивачки від 02.01.2020 не містить більшості необхідних реквізитів передбачених ст. 148-1 ЗК України, претензія від 27.02.2020 взагалі не була отримана відповідачем, а претензія від 09.06.2020 була направлена після отримання позивачкою орендної плати. Отже відповідальність за несплату відповідачем орендної плати несе позивач, оскільки він не повідомив відповідача про свої права на спадкове майно і не надав необхідних реквізитів. Враховуючи вищевикладене, а також у зв`язку зі сплатою відповідачем орендної плати до моменту виконання позивачкою своїх зобов`язань, представник відповідача вважає, що відсутні будь-які підстави для стягнення з відповідача штрафних санкцій. Також представник відповідача вказала, що розмір витрат пов`язаних з оплатою правової допомоги є абсолютно не співмірним зі складністю справи та ціною позову, тому відсутні підстави для стягнення таких витрат із відповідача. 04.09.2020 представник позивача надала відповідь на відзив у якому вказала на те, що відповідачем не надано доказів на вжиття будь-яких дій щодо виплати орендної плати за 2019 рік на користь орендодавця [PERSON] за відомими відповідачу реквізитами. Крім того, отримавши претензію позивачки від 02.01.2020 відповідач не повідомив її про відсутність необхідних реквізитів. Вказане на думку представника позивача свідчить про відсутність реального наміру відповідача виплатити орендну плату за 2019 рік своєчасно. Також представник позивача зазначила, що позивачка не є фахівцем у галузі права, не має юридичної освіти тому не мала можливості захищати свої права з дотриманням усіх вимог чинного законодавства. Крім того представник позивача вказала, що 27.02.2020 на адресу відповідача, яка зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців була направлена претензія. Дана претензія за змістом містила повідомлення про зміну власника орендованої земельної ділянки та усю необхідну інформацію передбачену ч. 3 ст. 148-1 ЗК України. Факт неотримання відповідачем зазначеної претензії, на думку представника позивача, є ухиленням від отримання кореспонденції, а відповідно направлення даної претензії є належним виконанням позивачкою обов`язку передбаченого ч. 3 ст. 148-1 ЗК України. Також представник позивача вказала, що факт порушення відповідачем обов`язку своєчасної сплати орендної плати передбачений п. 9.4 договору оренди, а також факт несплати відповідачем штрафних санкцій (пені) за несвоєчасне виконання умов договору передбачених п. 4.6 є підставою для припинення дії договору оренди шляхом його розірвання за рішенням суду, оскільки має місце невиконання відповідачем обов`язків передбачених договором. Щодо витрат на правову допомогу представник позивача зазначила, що обсяг виконаних робіт та час витрачений адвокатом є абсолютно співмірним зі складністю виконаної ним роботи. 15.09.2020 представник відповідача подала заперечення у яких зазначила, що сторони у договорі не передбачили будь-які особливі підстави розірвання договору, залишивши їх такими, які визначені законодавством у загальному порядку. Одноразова несплата орендної плати, передбаченої договором, не є підставою для розірвання договору оренди відповідно до п. д ст. 141 ЗК України та ч. 2 ст. 651 ЦК України. Також представник відповідача зазначила, що навіть, якщо допустити той факт, що претензія позивачки від 27.02.2020 може бути визнана повідомленням направленим в порядку ст. 148-1 ЗК України і вона була отримана відповідачем, то обраховувати період нарахування штрафних санкції необхідно від дати її отримання відповідачем. Однак у зв`язку з тим, що позивачем не надані докази її отримання відповідачем, а в системі відстеження відправлень ПАТ «Укрпошта» відсутні дані про вручення за наданим номером відправлення, відповідачем за основу розрахунку взята дата відправлення даної претензії позивачкою, а тому розмір штрафних санкцій може становити 680 грн 50 коп., а не 1196 грн 87 коп. Крім того представник відповідача щодо витрат на правову допомогу вказала, що до попереднього орієнтовного розрахунку суми судових витрат включено також вартість виготовлення цього самого розрахунку, що на її думку є доказом умисного і необґрунтованого завищення даної суми. Також у даному розрахунку, який складено адвокатом Коломієць Д.М., зазначено вартість представництва ним [PERSON] у попередньому судовому засіданні, однак у судовому засіданні брав участь інший адвокат - Рішка Д.С., а саме засідання тривало близько 7 хвилин, тому вартість 1000 грн є абсолютно неспівмірною і необґрунтованою у зв`язку з чим, відсутні підстави для стягнення таких витрат з відповідача. 01.10.2020 представник позивачки подав письмові пояснення щодо заперечень відповідача у яких крім обставин зазначених у позові та відповіді на відзив зазначив, що підставою розірвання договору оренди землі є порушення умов передбачених п. 4.6 та 9.4 даного договору, а не систематична несплата орендної плати. Представник позивачки вважає, що нарахування штрафних санкцій має здійснюватися саме з дати несвоєчасної сплати орендної плати, що передбачено п. 4.6 договору оренди, а саме з 30.12.2019. Також представник позивачки зазначив, що вартість представництва адвокатом у судовому засіданні в розмірі 1000 грн є абсолютно обґрунтованою зважаючи на відстань від місця знаходження його офісу в м. Суми до суду в м. Тростянець, яка складає 57,9 км, що вимагає витрат часу на дорогу та витрат на паливо для автомобіля. У судовому засіданні представник позивачки заявлений позов підтримала з підстав зазначених у ньому, у відповіді на відзив та у письмових поясненнях щодо заперечень відповідача, просила позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила у повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов та у запереченнях, просила відмовити у задоволенні позову. Вважає, що позивачка навмисно не повідомила відповідача до кінця 2019 року для того щоб сплинув строк виплати орендної плати. Також вона зазначила, що додаткова угода до договору оренди землі не передбачає особливих умов розірвання договору оренди. Крім того представник відповідача повідомила, що з кожною сільською радою у них ведеться звірка щодо померлих осіб і на момент нарахування орендної плати за землю відповідачу було відомо про смерть орендодавця, але не було інформації про нового власника земельної ділянки. Позивачка набула права власності на земельну ділянку у травні 2019 року, а направила орендарю повідомлення про зміну власника лише 27.02.2020 і таке повідомлення ним не було отримано. На думку представника відповідача було прострочення кредитора, тобто неповідомлення про нового власника, отже порушення строків виплати орендної плати сталося внаслідок бездіяльності позивачки, що на підставі п. 4.7 договору оренди є підставою для звільнення від відповідальності відповідача. Також представник відповідача повідомила, що перша заява позивачки, яка була отримана відповідачем не містила необхідних даних для виплати орендної плати. На цю заяву позивачці була надана усна відповідь. Заслухавши пояснення представника позивачки та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із таких мотивів. Судом установлено, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ №092764 [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка площею 2,9827 га, кадастровий номер 5925085000:00:005:0144, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Мартинівської сільської ради Тростянецького району (а.с. 6). Вказану земельну ділянку, [PERSON] передав у оренду приватному підприємству «Буймерське» за договором оренди землі від 20.03.2007 та додатковою угодою до договору оренди землі від 29.01.2018 строком до 31.12.2027. Відповідно до п. 4.1 додаткової угоди до договору оренди, розмір орендної плати за один повний рік користування земельною ділянкою становить 11887 грн 19 коп. Згідно п. 4.4 додаткової угоди до договору оренди, сторони погодили, що орендна плата за користування земельною ділянкою сплачується щорічно в строк до 30 грудня поточного року користування. Відповідно до п. 4.6 додаткової угоди до договору оренди, у разі несвоєчасної сплати орендної плати у термін, що передбачений цим договором орендар сплачує на користь орендодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за кожний день прострочення платежу. Згідно п. 4.7 додаткової угоди до договору оренди, орендар звільняється від відповідальності передбаченої п. 4.6 цього договору у разі коли порушення термінів сплати орендної плати з боку орендаря сталося внаслідок бездіяльності орендодавця (а.с. 7-11). Із свідоцтва про право на спадщину виданого 27.05.2019 приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Сумської області Гребіник О.Д. вбачається, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ,позивачка успадкувала земельну ділянку, яка розташована на території Мартинівської сільської ради Тростянецького району, площею 2,9827 га, кадастровий номер 5925085000:00:005:0144 (а.с. 12). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 27.05.2019 за позивачкою було зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5925085000:00:005:0144, площею 2,9827 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Мартинівської сільської ради Тростянецького району Сумської області (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 148-1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Пунктом 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» за №5 від 7 лютого 2014 року роз`яснено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Отже, з моменту державної реєстрації за позивачкою права власності на земельну ділянку кадастровий номер 5925085000:00:005:0144, площею 2,9827 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Мартинівської сільської ради Тростянецького району Сумської області, а саме з 27.05.2019, до неї перейшли права та обов`язки попереднього власника цієї земельної ділянки, [PERSON] , за договором оренди землі від 20.03.2007 та додатковою угодою до договору оренди землі від 29.01.2018 укладеним останнім з Приватним підприємством «Буймерське». З інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Семереньки», що розташоване по вул. Центральна, 2А в с. Печини Тростянецького району Сумської області є правонаступником Приватного підприємства «Буймерське», розташованого по вул. Центральна, 25 в с. Буймер Тростянецького району Сумської області (а.с. 14-19). Отже, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Семереньки» перейшли права та обов`язки попереднього орендаря земельної ділянки за договором оренди землі від 20.03.2007 та додатковою угодою до договору оренди землі від 29.01.2018 укладеним між [PERSON] та Приватним підприємством «Буймерське». Відповідно до ч. 3 ст. 148-1 ЗК України особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку. Таким чином, позивачка набувши право власності на земельну ділянку, після державної реєстрації цього права, що мало місце 27.05.2019, набула права вимагати у відповідача сплати орендної плати. Вказаний висновок суду відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі №709/1089/17 (провадження № 61-12745сво18). Крім того, у вказаній постанові Верховний суд дійшов висновку, що за відсутності у орендаря даних про нового власника земельної ділянки відповідач не мав фактичної можливості сплатити орендну плату на користь позивача. Отже, праву нового власника земельної ділянки на отримання орендної плати за договором оренди землі кореспондується встановлений законом обов`язок, а не право, повідомити орендаря про набуття права власності на земельну ділянку і таке повідомлення має відповідати встановленим законом вимогам. В супереч встановленому ч. 3 ст. 148-1 ЗК України обов`язку позивачка протягом одного місяця з дня набуття права власності на земельну ділянку не повідомила про це відповідача, як користувача успадкованої нею земельної ділянки. Разом з тим, 02.01.2020 позивачка звернулася до відповідача із письмовою заявою у якій зазначила, що вона стала новим власником земельної ділянки та пропонувала сплатити орендну плату, а також нараховану пеню передбачену договором до 05.01.2020 (а.с. 20). Вказана заява позивачки не містить обов`язкових реквізитів визначених ч. 3 ст. 148-1 ЗК України, зокрема у ній не зазначено: кадастрового номера, місця розташування та площі земельної ділянки; прізвища, ім`я та по батькові нового власника; місця проживання нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів. Отже, дана заява не може вважатися належним повідомленням відповідача позивачкою про набуття нею права власності на земельну ділянку. Суд враховує доводи представника позивачки про те, що позивачка не є фахівцем у галузі права, тому не могла захищати свої права з дотриманням усіх вимог чинного законодавства, разом з тим суд вважає, що незнання позивачкою правових норм не повинно тягнути за собою негативні наслідки для відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку, передбаченого п. 4.6 договору, щодо сплати пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором оренди. Також суд враховує доводи представника позивачки про те, що відповідач не вжив заходів щодо виплати орендної плати за 2019 рік на користь орендодавця [PERSON] за відомими відповідачу реквізитами. Разом з тим, зважаючи на пояснення представника відповідача про те, що на момент нарахування орендної плати відповідачу було відомо про смерть орендодавця, але не було відомо про його спадкоємців і такі аргументи узгоджуються з обставинами встановленими в ході судового розгляду та не були спростовані представником позивачки у судовому засіданні, тому суд вважає, що в діях відповідача відсутнє умисне невиконання умов договору. 27.02.2020 цінним листом з описом на адресу відповідача позивачкою була направлена претензія з вимогою погашення заборгованості з орендної плати в розмірі 11887 грн 19 коп., а також сплатити пеню в розмірі 464 грн 77 коп. У вказаній претензії позивачка також зазначила: своє прізвище, ім`я та по батькові; місце свого проживання та поштову адресу; кадастровий номер земельної ділянки, площу та місце розташування; платіжні реквізити (а.с. 21-22). Однак зазначена претензія не була вручена відповідачу, що ствердила представник позивача та не заперечила представник відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Зважаючи на вищевикладене, а також на відсутність доказів вручення претензії відповідачу, або ухилення відповідача від її отримання, зазначена претензія позивачки не може вважатися належним повідомленням відповідача, як виконання обов`язку передбаченого ч. 3 ст. 148-1 ЗК України про набуття позивачкою права власності на земельну ділянку. Орендну плату за договором оренди землі відповідач виплатив позивачці поштовим переказом 04.05.2020, що підтвердили представники сторін та вбачається із поштової квитанції АТ «Укрпошта» (а.с. 23). Отже, станом на 04.05.2020 відповідачу було відомо про усі реквізити необхідні для виплати позивачці орендної плати за договором оренди землі. Судом роз`яснювався сторонам обов`язок доказування і подання доказів встановлений ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, однак ними не було надано доказів на доведення моменту з якого відповідачу стало відомо про усі реквізити необхідні для виплати позивачці орендної плати за договором оренди землі. 09.06.2020 представник позивачки направив на адресу відповідача претензію з вимогою сплатити штрафні санкції за несвоєчасне виконання зобов`язань в сумі 896,77 грн., 3% річних в сумі 121,79 грн., інфляційних втрат в сумі 178, 31 грн. (а.с. 24-27). Відповіді на зазначену претензію позивачка не отримала та не отримала відповідних коштів, що ствердила представник позивачки та не спростувала представник відповідача. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини з оренди земельних ділянок є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати. Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Системний аналіз зазначених положень законодавства дозволяє дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно з якою необхідна наявність істотного порушення стороною договору. Отже, наведеними положеннями закону, які регулюють спірні правовідносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Зазначений висновок суду відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) відповідно до якого підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Згідно ч. 1, 2 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Враховуючи вищевикладене положення чинного законодавства, а також встановлені в судовому засіданні обставини про те, що позивачка, як кредитор за договором оренди не вчинила у встановлений строк та порядок дій, які зобов`язана була вчинити відповідно до акта цивільного законодавства, зокрема ч. 3 ст. 148-1 ЗК України, у зв`язку з чим відповідач не міг у встановлений договором строк сплатити орендну плату, отже, прострочення боржника не настало та разом з тим, має місце прострочення кредитора. У зв`язку з наявністю прострочення кредитора виконання відповідачем зобов`язання за договором оренди землі, на підставі ч. 2 ст. 631 ЦК України, має бути відстрочене на час прострочення кредитора. Разом з тим, зважаючи на те, що стороною позивача не доведено час повідомлення відповідача у порядку встановленому ч. 3 ст. 148-1 ЗК України про набуття позивачкою права власності на земельну ділянку, за відсутності доказів про інше, суд вважає, що відповідач не допустив прострочення боржника сплативши позивачці орендну плату 04.05.2020. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені представником позивача вимоги про стягнення штрафних санкцій та 3% річних за несвоєчасну виплату орендної плати, інфляційних втрат від несвоєчасного виконання зобов`язань, розірвання договору оренди землі та додаткової угоди до договору оренди землі є безпідставними, тому не підлягають задоволенню. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог позивача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України понесені ним судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed