Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою посилаючись на те, що 06.05.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі-позивач) та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № ОDW0G40000007205 (далі-кредитний договір), згідно з умовами якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 199 000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.05.2023 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач та відповідач уклали договір іпотеки, згідно з умовами якого відповідач [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 88,80 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 300 000,00 грн. Постановою про накладення арешту від 04.08.2011 року було накладено арешт на вищевказану квартиру, яка знаходиться в іпотеці ПАТ КБ «ПриватБанк». Однак, позивач вважає, що зазначене майно підлягає звільненню з-під арешту, оскільки 06.05.2008 року договір іпотеки зареєстровано в реєстрі, а постанова про накладення арешту винесена 04.04.2011 року, тобто пізніше, ніж було укладено договір іпотеки. Крім того, [PERSON] уповноважив позивача на реалізацію предмета іпотеки, проте, накладений арешт унеможливлює здійснити реалізацію предмета іпотеки. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Таким чином, позивач просить звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] та перебуває у іпотечній заставі ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06.05.2008 року, що був накладений постановою про накладення арешту від 04.08.2011 року, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Сторони в судове засідання не з'явилися. 14.07.2014 року представник позивача за довіреністю Рура Н.В. звернулася до суду з заявою про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просила суд позов задовольнити у повному обсязі та не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судових викликів, причину своєї неявки відповідач не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Представник відповідача - Відділу державної виконавчої служби Арцизького районного управління юстиції Одеської області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать розписки про вручення судових повісток про виклик до суду, про причину своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Представник відповідача - Слідчого Відділу Податкової Міліції Державної Податкової Адміністрації в Одеській області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток про виклик до суду, про причину своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. В зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідачів, повідомлених належним чином, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. В зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 06.05.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ОDW0G40000007205, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 199 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.05.2023 року. Згідно з п.п. 2.2.2. договору [PERSON] зобов'язався сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до п.п. 7.1., 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2. даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Сплачувати банку винагороду відповідно до п.п. 6.2, 7.1. даного договору. Відповідно до п. 4.1. при порушенні [PERSON] будь-якого із зобов'язань, передбачених п.п. 2.2.2., 2.2.3. даного договору банк має право нарахувати, а він зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати (а.с. 7-11). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторони уклали іпотечний договір, згідно з умовами якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 88,80 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 300 000,00 грн. Зазначений іпотечний договір зареєстровано в Державному реєстрі іпотек 06.05.2008 року за № 1520 (а.с. 12-17, 19-20). Як видно з копії витягу з Державного реєстру про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, 04.02.2013 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Арцизького районного управління юстиції Одеської області Кочуровим А.О. винесена постанова серії ВП № 36346999 про накладення арешту на нерухоме майно боржника [PERSON]; об'єкт обтяження: квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]; власник: [PERSON]; обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Арцизького районного управління юстиції Одеської області (а.с. 18). Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру про державну реєстрацію прав та їх обтяжень наявний запис, яким зареєстрований тип обтяження: 10.08.2011 року зареєстрований арешт нерухомого майна; підстава обтяження: постанова про накладення арешту б/н від 04.08.2011 року, винесена СВ ПМ ДПА в Одеській області; об'єкт обтяження: квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]; власник: [PERSON]; обтяжувач: СВ ПМ ДПА в Одеській області; заявник: СВ ПМ ДПА в Одеській області (а.с. 21). [PERSON] уповноважив ПАТ КБ «ПриватБанк» на реалізацію предмета іпотеки - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією довіреності від 12.07.2012 року (а.с. 24). Як видно з повідомлення Арцизького РС ГУДМС України в Одеській області від 05.06.2014 року, [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с. 35). Згідно з Інструкцією «Про проведення виконавчих дій» № 74/5 від 15.12.1999 року та ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. В даному випадку, право іпотеки у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло, як зазначено вище - 06.05.2008 року, а постанова про накладення арешту на майно, була винесена Слідчим Відділом Податкової Міліції Державної Податкової Адміністрації в Одеській області 10.08.2011 року, тобто пізніше, ніж був укладений іпотечний договір. Згідно п. 1.3. іпотечного договору від 06.05.2008 року сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 300 000,00 гривень. Накладений арешт на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] унеможливлює здійснити іпотекодержателю ПАТ КБ «ПриватБанк» реалізацію предмета іпотеки. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Згідно зі ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» стосовно звільнення вищезазначеного майна з-під арешту підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки його позов задоволено та понесені витрати підтверджені платіжним дорученням.

Outcome: approved