Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його наступним. 12.10.2018 між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір №2001141779001 та видано кредитну картку з кредитним лімітом у сумі 15000,00 грн., який згодом збільшено до 18000,00 грн. Позивач взяті на себе зобов`язання виконав, на відміну від відповідача, в якої станом на 08.12.2020 виникла заборгованість в сумі 25736,13 грн., що складається зі: заборгованості за кредитом - 15000 грн., заборгованості по процентам - 10136,13 грн., заборгованості за комісією - 600 грн., які позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 11.01.2021 відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання за участю сторін в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов. Відповідач належним чином був повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження, копію ухвали та позовну заяву з додатками отримав. Відповідачкою надано відзив на позову, у відповідності до якого вказаний позов не визнає та вважає його безпідставним, просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначає, що нею справді 12.10.2018 було отримано у АТ «ПУМБ» споживчий кредит та надано кредитну картку на суму 15000 грн. Оскільки вона виїжджала на тривалий час за межі України, то 01.06.2019 нею було повністю закрито вказаний кредит та заблоковано кредитну картку в самому банку. З 18.06.2019 по 01.09.2019 вона перебувала за межами України. Так, 24 серпня 2019 року о 14.51 год. нею було отримано повідомлення від оператора «Водафон» з оголошенням про заміну сім-карти. При цьому, 25.08.2019 о 00:12 год. нею було виявлено, що невідомі зловмисники через онлайнкабінет зняли та перевели всі гроші, які знаходилися заблокованій її кредитній карточці. Про дані обставини їй стало відомо після повернення в Україну, що і стало підставою її звернення з заявою до Калуського відділу поліції 02.09.2019. Згідно довідки від 13.09.2019 за №59/108/2019/17128 та Витягу з ЄРДР №12019090170001101 від 03.09.2019 за її заявою було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні відомості та розпочато досудове розслідування за ст.190 КК України, яке триває і досі. Так, про дану обставину нею було повідомлено позивача заявою від 07.10.2019. Та додано документ з поліції. 30.10.2019 при відвідуванні відділення позивача що в м.Івано-Фанківську, нею була написана заява про оскарження трансакції. Позивачем було надано їй відповідь, що списання коштів справді відбулося з її картки 24.08.2019 о 00:12 год. через інтернет-банкінг клієнта з зазначенням деталей. Однак, 04.06.2020 за заявою позивача приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. видано виконавчий напис про стягнення з неї заборгованості по вищезазначеному кедитному договору. Коли вона дізналася про вказаний виконавчий напис, то 23.11.2020 звернулася до Калуського міськрайонного суду з позовом про визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Однак, по даній справі ще тривають судові засідання і не прийнято кінцевого рішення. При цьому, позивач 04.01.2021, незважаючи на викладені обставини, і на те, що триває досудове кримінальне розслідування за фактом шахрайства по кредитному договору №201141779001, звернувся до суду в позовному порядку, не маючи на цеж одних підстав. Тому просить відмовити в задоволенні позову. (а.с.33-34). Представник позивача просить справу розглянути у їхній відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Також судом запропоновано позивачу у п`ятиденний строк з дня отримання відзиву на позов подати відповідь на відзив. Даним правом представник позивача не скористався, а тому суд вважає за необхідне проводити судовий розгляд без участі учасників справи. Суд, врахувавши позицію представника позивача, яка викладена у його заяві про розгляд справи без його участі, позицію відповідачки, викладену у відзиві та заяві про розгляд справи у її відсутності (а.с.53), дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 12.10.2018 між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] підписано заяву №20001141779001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та видано кредитну картку з кредитним лімітом у сумі 15000 грн., який згодом збільшено до 18000 грн. (а.с.6). Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Таким чином, кредитодавець взяті на себе зобов`язання за спірним кредитним договором виконав та надав грошові кошти відповідачу у вигляді кредитного ліміту на кредитну картку. Тобто виконав зі своєї сторони умови договору, у відповідності до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України. Поряд з цим, судом встановлено, що станом на 13.06.2019 у відповідача була відсутня заборгованість за вказаним кредитним договором перед позивачем. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з паспорта громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] від 15.01.2018, виданого [PERSON] , [INFO] , остання виїхала за межі України 18.06.2019 та повернулася в Україну 01.09.2019 (а.с. 38) 25.08.2019 з кредитної картки [PERSON] знято 500,00 грн. та 14500,00 грн., про що свідчить відповідь на запит клієнта №IF1-50.4/282 від 10.04.2020 (а.с.48). 02.09.2019 відповідач звернулася до Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області із заявою про те, що в період часу, на протязі дня 24.08.2019 невідома особа шляхом обману заблокувала сім-карту заявниці, змінила пін-код в «Приват24» та взяла інтернет-кредит в таких банках: «Дінеро» на суму 11730 грн. та «Укрпозика» на суму 6100 грн., «Форзакредит», «ПумбБанк» та інші, чим завдала їй матеріальну шкоду (а.с.41). Відповідно до вказаної заяви зареєстроване кримінальне провадження № 12019090170001101 за ч. 1 ст. 190 КК України, розслідування якого триває (а.с. 40, 50, 51). Таким чином, судом встановлено, що є достатньо підстав вважати, що щодо [PERSON] були вчинені шахрайські дії зі сторони третіх осіб. Також відповідачем 07.10.2019 було направлено заяву на адресу банку про безпідставне зняття з її рахунку грошей та додано документи з поліції щодо реєстрації зазначеного кримінального провадження, а 30.10.2019 у відділенні позивача що в м.Івано-Фанківську [PERSON] подана заява про оскарження трансакції (а.с46,47,48). Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 7, 8 розділу VI Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Конституційний Суд України у Рішенні від 10 листопада 2011 року в справі № 15- рп/2011 роз`яснив, що положення пунктів 22, 23 ст. 1, ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Як вбачається з розрахунку заборгованості з моменту дії кредитної картки відповідач виконувала умови договору. Також судом встановлено, що картка відповідача не була втрачена чи викрадена, або іншим способом вибувала з її володіння та користування. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що відповідач [PERSON] не мала боргу перед позивачем за кредитним договором, а після того, як дізналася про несанкціоновані фінансові операції по її рахунку, що мали місце 24.08.2019-25.08.2019, про які вона дізналася після повернення в Україну, то невідкладно звернулася зі заявою до поліції щодо проведення перевірки за фактом несанкціонованого зняття коштів, за результатом розгляду якої внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами. Оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження вчинення [PERSON] дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, розголошення секретної інформації третім особам, суд доходить висновку відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог акціонерного товариства акціонерний банк «ПУМБ» про стягнення заборгованості за кредитним договором. При вирішенні спору суд враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-71 цс15 на яку послався Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року справа № 127/23496/15-ц та 20 червня 2018 року справа № 691/699/16-ц. При цьому, відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт шляхом написання заяви від 07.10.2019 начальнику відділення акціонерного банку «ПУМБ» (а.с. 46). Не погодившись з наданою позивачем відповіддю, відповідач заповнила заяву про оскарження трансакції, яку розглянуто та надано рекомендацію звернутися в правоохоронні органи (а.с. 48). Суд враховує наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, а також те, що розслідування триває (а.с.50), а тому вважає, що позовні вимоги є передчасними і на даний час належним чином не підтверджені. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 1048, 1054, 1073 Цивільного кодексу України, ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»,

Outcome: dismissed