Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON], уточнивши заявлені вимоги. звернулася до суду із заявою про винесення додаткового рішення у справі № 2-143/1989 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ домоволодіння. Свої вимоги мотивує тим, що 15 травня 1989 року Роменським міським судом у справі № 2-143/1989 прийнято рішення, яким розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 07.10.1971 р. в Пустовійтівській сільській раді Роменського району. Також вказаним рішенням суду було поділено майно подружжя. Зокрема, в мотивувальній частині рішення суду зазначено, що суд вважає необхідним поділити будинок по 2-ому варіанту висновку судово - технічної експертизи. Згідно висновку судової - технічної експертизи по 2 варіанту необхідно було провести наступний розподіл будинку і виділено позивачу: «в житловому будинку виділити приміщення 1-2 площ. 8.8 кв.м., 1-4 площ. 7.4 кв.м., 1-5 площею 6, 9 кв.м., 1-7 площ. 7.2 кв.м., сарай вартістю 507 руб., погреб в сараї вартістю 176 руб., половину вартості огорожі 173 руб… Ідеальна частка цієї частини становить 21/ 50 частини всього домоволодіння». Але в рішенні суду вказані не всі будівлі, що підлягають виділенню позивачу [PERSON] Так, в резолютивній частині рішення Роменського міського суду від 15.05.1989 року зазначено: «за [PERSON] признать право собственности на помещение 1-2 площ 8.8 кв.м., 1-4 площ. 7.4 кв.м., погреб в сарае стоимостью 176 руб., половину стоимости ограждений 173 руб., что в идеальном исчислении составляет 21/50 частей», тобто в рішенні не зазначено про виділення останньому у власність житлових приміщень літ. «1-5» площею 6,9 кв.м. і літ. «1-7 « площею 7.2 кв.м. та сарай літ. «Б», які відносяться до 21/50 частин житлового будинку [ADDRESS]. А тому просила ухвалити додаткове рішення у справі №2-143/1989, яким Визнати за [PERSON] право власності на житлові приміщення, питання стосовно яких судом не вирішено та про належність яких сторони подавали докази. В судове засідання [PERSON] не з»явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Уточнену заяву про ухвалення додаткового рішення підтримала та просила її задовольнити. В судове засідання [PERSON] не з»явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Проти ухвалення додаткового рішення у справі № 2-143/1989 не заперечувала.. Згідно ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Судом встановлено, що при постановленні рішення у справі № 2-143/1989 15 травня 1989 року в мотивувальній частині якого зазначено, що суд вважає необхідним поділити будинок по 2-ому варіанту висновку судово - технічної експертизи. Згідно висновку судової - технічної експертизи по 2 варіанту необхідно було провести наступний розподіл будинку і виділено позивачу: «в житловому будинку виділити приміщення 1-2 площ. 8.8 кв.м., 1-4 площ. 7.4 кв.м., 1-5 площею 6, 9 кв.м., 1-7 площ. 7.2 кв.м., сарай вартістю 507 руб., погреб в сараї вартістю 176 руб., половину вартості огорожі 173 руб… Ідеальна частка цієї частини становить 21/ 50 частини всього домоволодіння». В резолютивній частині рішення Роменського міського суду від 15.05.1989 року зазначено: «за [PERSON] признать право собственности на помещение 1-2 площ 8.8 кв.м., 1-4 площ. 7.4 кв.м., погреб в сарае стоимостью 176 руб., половину стоимости ограждений 173 руб., что в идеальном исчислении составляет 21/50 частей», тобто в рішенні не зазначено про виділення останньому у власність приміщення 1-5 площею 6.9 кв.м., 1-7 площею 7.2 кв.м. та сараю вартістю 507 руб. ( а.с.26-27). З огляду на те, що при постановленні рішення 15.05.1989 року суд вирішивши питання про поділ спірного домоволодіння за другим варіантом висновку судово-технічної експертизи, в той же час не зазначив про визнання за [PERSON] право власності на житлові приміщення літ. «1-5» площею 6,9 кв.м. і літ. «1-7 « площею 7.2 кв.м. та сарай літ. «Б», які відносяться до 21/50 частин житлового будинку [ADDRESS], що є очевидною помилкою , а тому заява [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved