Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 13.12.2013 до управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області звернулася [PERSON] із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на неповнолітню дитину [PERSON] , за померлого батька [PERSON] . Зазначає, що при зверненні за призначенням пенсії заявник не повідомила про наявність інших утриманців, які також мають право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Відповідно до ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» [PERSON] призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника на дитину [PERSON] з 01.12.2013р., тобто з наступного дня, що настав за днем смерті годувальника. 03.03.2014р. до управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області звернувся із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника [PERSON] , [INFO] , особа з інвалідністю ІІІ групи з дитинства, за померлого батька [PERSON] . При зверненні за призначенням пенсії заявник також не повідомив про наявність інших утриманців, які мають право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. [PERSON] пенсію призначено з 01.12.2013р. з дня, що настав за днем смерті батька, у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї - 50% пенсії за віком померлого годувальника. Відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №24 в програмному забезпеченні АСОПД/КОМТЕХ пенсійні справи [PERSON] та [PERSON] розпорядженням від 06.08.2018р. приведено у відповідність згідно норм чинного законодавства. З 01.12.2013р. призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника [PERSON] на одного непрацездатного члена сім`ї дочку [PERSON] , з 01.04.2014 року відповідно до ст.39 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» проведено виділення частки пенсії [PERSON] . Розмір пенсії [PERSON] на утриманця [PERSON] з 01.12.2013р. становив 949грн., з 01.04.2014р. становив 569,40 грн., а також 569,40грн. - сума виділеної частки пенсії на [PERSON] . Зазначає, що за період з 01.04.2014р. по 31.08.2018р. по пенсійній справі [PERSON] на дитину [PERSON] виникла переплата пенсії у розмірі 24560,80 грн. Відділом з питань призначення та перерахунку пенсій №24 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ у Львівській області відповідно до заяви [PERSON] від 25.06.2018р. прийнято рішення №1 від 20.09.2018р. про утримання переплати в розмірі 20% пенсії щомісячно, починаючи з 01.10.2018р. до повного погашення (до закінчення терміну пенсійної виплати у зв`язку із закінченням навчання у навчальному закладі - 30.06.2020). Відповідно до заяви [PERSON] від 19.02.2020р. про зміну стану утриманців в пенсії у разі втрати годувальника та долученням довідки про стаціонарне навчання в Самбірському медичному коледжі з 01.09.2017р. по липень 2020р., виплата пенсії з 01.03.2020р. проводилась на [PERSON] .. За період з 01.10.2018р. по 30.06.2020р. утримано зайво виплачених коштів в сумі 3920,28грн., залишок надмірно виплаченої суми пенсії на даний час становить 20640,52грн. Просить стягнути із відповідача в користь ГУ ПФУ у Львівській області суму зайво виплаченої пенсії в розмірі 20640,52грн. У відзиві на позовну заяву представник відповідача повністю заперечив факти викладені позивачем, вказав на те, що позивачем не доведено, що виплати пенсії були здійсненими внаслідок рахункової помилки платника і недобросовісності з боку набувача. Звернув увагу на те, що відповідач [PERSON] почала отримувати пенсію лише з 01.03.2020р. Просить відмовити у задоволенні позову та стягнути витрати на правову допомогу в сумі 5000грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, в обґрунтування навела доводи як і ті, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Смолинець В.І. в судовому засіданні позовних вимог не визнав, просив у задоволенні позову заперечити, підтримав обґрунтування заперечень, що викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши сторони та дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку. 13.12.2013р. матір`ю відповідачки [PERSON] до управління ПФУ в Сокальському районі подано заяву про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника на неповнолітню дочку [PERSON] по втраті годувальника, її батька [PERSON] .. На підставі ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» [PERSON] призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника на дитину [PERSON] з 01.12.2013р., тобто з наступного дня, що настав за днем смерті годувальника. 03.03.2014р. до управління ПФУ в Сокальському районі Львівської області звернувся із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника [PERSON] , [INFO] , за померлого батька [PERSON] . [PERSON] призначено пенсію з 01.12.2013р., з дня, що настав за днем смерті годувальника, у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї - 50% пенсії за віком померлого годувальника. Відтак, розмір пенсії [PERSON] на утримання дочки [PERSON] з 01.12.2013р. становив 949грн., а з 01.04.2014р. становив 569,40грн., В свою чергу, сума виділеної частки пенсії на [PERSON] становить 569,40грн. Згідно наданого позивачем розрахунку за період з 01.04.2014р. по 31.08.2018р. по пенсійній справі [PERSON] на дитину [PERSON] виникла переплата пенсії у розмірі 24560,80 грн. Також, в судовому засіданні встановлено, що за період з 01.10.2018р. по 30.06.2020р. із [PERSON] утримано зайво виплачених коштів в сумі 3920,28грн. та залишок надмірно виплаченої суми пенсії становить 20640,52 грн. Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.. Крім того, ч.1 ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Сам механізм повернення коштів, надміру сплачених за призначеними пенсіями врегульовано Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України №6-4 від 21.03.2003 року та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.05.2003 року за №374/7695 (надалі Порядок). Згідно з абз.1 п.3 цього Порядку суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного суду від 16.06.2020 року по справі №756/6984/16-а, обов`язковою умовою для стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення пенсії на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. В такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника. Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону №1788-ХІІ є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які йому було достовірно відомо. Отже, для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, має достеменно встановити, що факт переплати пенсії, що враховуються при її обчисленні, відбувся у зв`язку із поданням пенсіонером завідомо недостовірних відомостей. Оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, судам слід виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення/перерахунку пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав. Таким чином, суд дійшов до висновку, що нормами пенсійного законодавства чинного на момент ухвалення цього рішення та на момент виникнення спірних правовідносин передбачено повернення та/чи стягнення надмірно виплачених сум пенсій лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, зокрема через зловживання, надання недостовірної інформації чи ненадання відповідної інформації, а також в разі подання страхувальником недостовірних даних. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, законом саме на позивача покладено процесуальний обов`язок доведення наявності вказаних вище порушень зі сторони пенсіонера та його вини у надмірній виплаті пенсії. Проте, незважаючи на вказані вимоги ч.1 ст.81 ЦПК України, позивачем не подано жодного доказу на підтвердження вини [PERSON] у тому, що їй надміру виплачувалась пенсія та/чи існування зі сторони відповідача будь-яких зловживань, фактів подання недостовірної інформації чи неподання відповідної інформації. Як встановлено судом, та вказано вище, недобросовісності з боку набувача пенсії [PERSON] , позивачем не доведено, доказів на підтвердження такої не надано. Крім цього, звертаючись до суду із даними позовом позивач не надав жодної оцінки тому факту, що первинно за призначенням пенсії на утримання [PERSON] по втраті годувальника до управління ПФУ із відповідною заявою зверталась її мати [PERSON] , яка і подавала всі дані позивачу. Таким чином, на підставі вказаного, враховуючи, що обов`язковою підставою для відшкодування зайво нарахованої пенсії згідно ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є наявність зловживань з боку пенсіонера, подання ним недостовірної інформації чи неподання належної інформації, а також ймовірна наявність рахункової помилки, а позивач, всупереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України, не довів наявність ні першого, ні другого, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. В свою чергу, за змістом статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Однак, відповідачем [PERSON] не надано суду жодного підтвердження понесення нею витрат на правничу допомогу в сумі 5000грн. Відповідно до частин 1 та 2статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3статті 137 ЦПК України). Водночас зі змісту частини 4статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5статті 137 ЦПК України). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, від 2 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 3 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц та від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Таким чином, оскільки відповідачем [PERSON] не надано суду жодного підтвердження щодо понесення нею витрат на правничу допомогу, суд відмовляє у вимозі щодо стягнення з ГУПФУ у Львівській області у її користь 5000грн. зазначених витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed