Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 17.05.2012 року у розмірі 166856,46 грн. станом на 31.08.2019 року, яка складається з наступного: 220 грн. - заборгованість за кредитом; 166636,46 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 31.01.2019 року по 31.08.2019р., та судові витрати в розмірі 2502,85 грн., посилаючись на те, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 17.05.2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 16000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.08.2019 року має заборгованість - 864607,70 грн., з яких: 15753,59 грн. - заборгованість за кредитом; 842819,66 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 6034,45 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17.05.2011 з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість у розмірі 22673,53 грн. (з якої 15533,59 грн. - заборгованість за кредитом; 5249,61 грн. - заборгованість про процентам за користування кредитом; 334,45 грн. - заборгованість по комісії та пені за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина) і 1055,88 грн. - штраф (процентна складова), різниця становить 843490,05 грн., однак позивач просить стягнути лише частину заборгованість в розмірі 166856,46 грн., яка складається з наступного: 220 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 166636,46 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 31.01.2019 року по 31.08.2019 року. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за вказаним договором не погашена, що є порушенням законним прав позивача. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, в позові просить в разі неявки в судове засідання відповідача, позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення судом. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за згодою представника позивача та за наявними в справі доказами за правилами спрощеного позовного провадження. 18.11.2019 року вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Золотарьовій Л.І. 21.11.2019 року судом здійснено електронний запит до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано 21.11.2019 року. Ухвалою судді від 21.11.2019 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження. 14.04.2020 року здійснено повторний автоматизований розподіл вказаної справи у зв`язку зі звільненням з посади судді Золотарьової Л.І., справа розподілена судді Ніколаєнко І.В. 22.04.2020 року здійснено повторний автоматизований розподіл вказаної справи у зв`язку зі звільненням з посади судді Ніколаєнко І.В., справа розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 29.04.2020 року прийнято вказану справу до провадження суді, та призначено судове засідання по справі. Відповідач відповідно до укладеного договору №б/н від 17.05.2011 року отримав кредит у розмірі 16000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Взятих на себе зобов`язань за кредитним договором відповідач не виконав. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.01.2015 року, яке набуло чинності, стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 22673,53 грн., та витрати по оплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. Станом на станом на 31.08.2019 року загальна заборгованість за кредитним договором становить 864607,70 грн., з яких: з яких: 15753,59 грн. - заборгованість за кредитом; 842819,66 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 6034,45 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Позивач просить стягнути частину заборгованості в розмірі 166856,46 грн., що складається з наступного: 220,00 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредитом), 166636,46 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 31.01.2019 по 31.08.2019р. Позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором №б/н від 17.05.2012 року, матеріали справи якого не містять, оскільки в матеріалах справи міститься заява №б/н від 17.05.2011 року, та заборгованість відповідно до заочного рішення суду від 21.01.2015 року стягнута зв вказаним договором. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, пред`явлення ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк) наведеного вище позову свідчить про те, що кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та стягнення пені припиняється. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) дійшла правового висновку про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 302/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Таким чином, строк виконання основного зобов`язання згідно з умовами укладеного між сторонами договору кредиту був змінений банком і закінчився в 2014 році (справа про стягнення заборгованості надійшла до суду в 2014 році, про що свідчить заочне рішення суду), тому після вказаної дати банк не мав правових підстав для нарахування процентів за договором кредиту та тіла кредиту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц також висловлено правий висновок про те, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився, тому пред`явлені до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивач вимог про стягнення з позичальника сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України не заявляв. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти та лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним, та позивач в своєму позові просить стягнути заборгованість за кредитним договором №б/н від 17.05.2012 року, який взагалі відсутній в матеріалах справи. За наведених обставин, суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні вказаного позову у зв`язку з тим, що вказані позовні вимоги є безпідставними. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок позивача.

Outcome: dismissed