Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті 03 березня 1999 року її матері [PERSON] та визнати за [PERSON], [INFO], мешканкою с. Терешки Недригайлівського району Сумської області, вул. Лісова, буд. 13, право на земельну частку (пай), розміром 2,31 умовних кадастрових гектарів, що розташована за межами населеного пункту на території Засульської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, яка належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) СМ № 033175, в порядку спадкування. Мотивує вимоги тим, що після смерті матері позивача [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна частка (пай) розміром 2,31 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Засульської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, право спадкодавця на яку підтверджувалось відповідним сертифікатом. Позивач належним чином прийняла спадщину, так як фактично вступила в управління та володіння спадковим майном померлої протягом шести місяців з дня відкриття спадщини у березні 1999 року. Проте оформити належним чином спадщину позивач не може, оскільки сертифікат на земельну частку (пай), що зареєстрована за спадкодавцем, загублений. Крім того, позивач просить встановити факт прийняття нею спадщини, що відкрилася 03 березня 1999 року після смерті її матері [PERSON], шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки у довідці виконавчого комітету Засульської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, що видається для оформлення спадкових прав, не вказано, що вона розпорядилася речами померлої протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини, та відповідно до ст. 548 ЦК УРСР є такою, що прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засідання вимоги підтримали в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Представник Засульської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, відповідача по справі, у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату, місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив, своїм правом на подання заперечень не скористався, клопотань про відкладення розгляду справи не направляв (а.с. 36). Розгляд справи проведено у відповідності до вимог статті 224 ЦПК України у зв'язку з неявкою відповідача, який належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася 11 квітня 1961 року в селі Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується копіями сторінок паспорта серії МВ №202896 (а.с. 7). Із копії свідоцтва про народження серії І-БП №217239 (а.с. 10) вбачається, що 11 квітня 1961 року народилася [PERSON] в селі Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області, її батьками записані: у графі «батько» - [PERSON], у графі «мати» - [PERSON]. 30 березня 1979 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб зі [PERSON] та змінила своє дошлюбне прізвище «Ткаченко» на «Тименко», що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб за №00018691325, сформованого 14 вересня 2017 року (а.с. 31-32). 03 березня 1999 року померла мати позивача [PERSON], [INFO], в селі Засулля Недригайлівського району Сумської області, актовий запис 8 від 04 березня 1999 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БП №054176, копією запису акту про смерть №8, повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с. 9,34,35). Після смерті матері позивача [PERSON] залишилася спадщина, у тому числі право на земельну частку (пай) розміром 2,31 умовних кадастрових гектари, що посвідчується сертифікатом на право на земельну частку (пай) СМ №033175 від 28.03.1996 року. Після смерті матері позивач [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як до спливу шести місяців з моменту відкриття спадщини розпорядилася її майном, займалася питанням поховання, при цьому частково за рахунок коштів, які [PERSON] збирала собі на похорон, перевезла деякі речі з її господарства до себе додому, періодично навідувалася до господарства і наглядала за ним. Однак, з копії довідки Засульської сільської ради Недригайлівського району Сумської області за №326 від 02.08.2017 року (а.с. 11) вбачається, що [PERSON] на день смерті 03.03.1999 року була зареєстрована в [INFO]. На час смерті з нею був зареєстрований квартирант. Заповіт від імені [PERSON] виконавчим комітетом сільської ради не посвідчувався. З інформації, що надана на запит суду приватним нотаріусом Недригайлівського районного нотаріального округу [PERSON] та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с. 28-29), встановлено, що після смерті 03 березня 1999 року [PERSON] спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] після смерті матері [PERSON] розпорядилась речами останньої, займалась її похованням та вирішували всі, пов`язані з цим питання. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], також пояснила, що позивач [PERSON] після смерті матері [PERSON] розпорядилась речами останньої, займалась її похованням та вирішували всі, пов`язані з цим питання. Враховуючи, що спадщина після [PERSON] відкрилася 03 березня 1999 року, а 6-місячний строк для її прийняття, встановлений ст. 549 ЦК УРСР, скінчився до набрання чинності ЦК України, то правовідносини у справі мають врегульовуватися ЦК УРСР. Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину у разі: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994, № 18/5, що діяла на час відкриття спадщини після померлої [PERSON] передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обовязковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на імя спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Отже, у судовому засіданні доведено факт, що позивач [PERSON], як спадкоємець за законом після смерті [PERSON], прийняла спадщину, так як протягом шести місяців з дня смерті останньої вступила в управління та володіння спадковим майном і розпорядилася особистими речами померлої. Згідно ч.1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку може бути встановлено факт прийняття спадщини, адже від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також і факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди вправі розглядати справи про встановлення факту, що має юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, враховуючи, що встановлення факту прийняття спадщини позивачем [PERSON] після смерті її матері [PERSON] має юридичне значення щодо можливості позивача оформлення спадкових прав, то суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення. Судом також встановлено, що при оформленні спадщини виявилося, що сертифікат на земельну частку (пай) серії СМ №033175, що виданий на ім'я [PERSON], втрачено. Так, з листа відділу Держгеокадастру в Недригайлівському районі №375/108-17 від 07.08.2017 року вбачається, що [PERSON] на підставі розпорядження голови Недригайлівської районної державної адміністрації від 26.03.1996 року №140 отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серія СМ № 033175 розміром 2,31 умовних кадастрових гектари колишнього САПТЗТ ім. Шевченка, реєстраційний номер 635 від 28.03.1996 року. Оскільки на даний час зазначений сертифікат втрачено, а одержати його дублікат в компетентних органах неможливо у зв'язку з смертю власника, позивач не може отримати у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай). При зверненні до нотаріуса щодо питання оформлення спадщини, позивачу було відмовлено в цьому шляхом надання письмового розяснення про відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа (а.с. 19). Оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачений, то рекомендовано звернутись до суду для захисту свого права власності на земельну ділянку, як за спадкоємцем, чим представник позивача і скористався. Так як зазначені правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п. 4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. Згідно ч.1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом. Згідно з ст. 549 ЦК УРСР 1963 року вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Ст. 561 цього ж кодексу визначає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Дана стаття не встановлює граничного строку, протягом якого спадкоємець, який прийняв спадщину повинен звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Беручи до уваги, що позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] у виді права на земельну частку (пай), але у зв'язку з втратою правовстановлюючого документу, сертифікату на земельну частку (пай) серії СМ № 033175, не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, то позов підлягає задоволенню, оскільки рішення суду буде підставою для оформлення права позивача на цю земельну частку. Вимога про стягнення судових витрат позивачем не заявлена. На підставі викладеного,

Outcome: approved