Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON] за дорученням [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], який вподальшому уточнив та просить стягнути з останнього грошову суму в розмірі 7190 гривень 03 копійки, судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що 01 листопада 2016 року Тарутинським районним судом Одеської області було винесено заочне рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] з залученням тертьої особи - Тарутинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення грошових коштів за прострочення виконання рішення суду, яким з відповідача [PERSON] було стягнуто 3% річних в розмірі 5071 гривня 57 копійок та інфляційне збільшення боргу в розмірі 47680 гривень 42 копійок за прострочення виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2013 року №522/2651/13-ц. Але відповідач [PERSON] навіть частково борг не погасив, на жодні форми діалогу не виходив. Тому, враховуючи, що рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 01 листопада 2016 року відповідачем не виконано, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, на розгляд суду від представника позивачки надійшла заява з проханням розглянути справу у їх відсутність, на уточнених вимогах наполягає. Відповідач у судове засідання не з'явився. На адресу суду від представника відповідача надійшов відзив, в якому він зазначив, що вимоги позивача не визнає з наступних підстав. Так, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2013 року №522/2651/13-ц, у зв'язку з простроченням виконання якого було винесено рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 01 листопада 2016 року, відповідачем [PERSON] вже виконане. Вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3 % річних є незаконними, так як цивільним законодавством України не передбачено нарахування індексу інфляції на суму індекса інфляції. Просив у задоволенні вимог позивача відмовити та розглянути справу без їх участі. Представник третьої особи відділу державної виконавчої служби Тарутинського районного управління юстиції в судове засідання не з'явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутністю (а.с.99). Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підпунктом 3.1. пункту 3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 передбачено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. На суму інфляційних нарахувань не нараховуються проценти (п.п.3.3. п. 3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14). Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п.п.4.1. п. 4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14). Так, з матеріалів справи вбачається, що: 07 жовтня 2016 року винесено постану про закінчення виконавчого провадження серії ВП №49684581 з примусового виконання виконавчого листа №522/2651/13-ц виданого 24 вересня 2013 року Приморським районним судом м. Одеси, у зв'язку з тим, що борг та виконавчий збір боржником сплачено в повному обсязі (а.с.47). 01 листопада 2016 року Тарутинським районним судом Одеської області було винесено заочне рішення №514/1103/16-ц по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] з залученням тертьої особи - Тарутинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення грошових коштів за прострочення виконання рішення суду, яким з відповідача [PERSON] було стягнуто 52751 гривню 52 копійки за прострочення виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2013 року №522/2651/13-ц (а.с.6). 20 січня 2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження серії ВП №53264630 з примусового виконання виконавчого листа №514/1103/16-ц виданого Тарутинським районним судом Одеської області 14 грудня 2016 року (а.с.9). З рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 01 листопада 2016 року вбачається, що сума коштів, які було стягнуто з [PERSON], а саме 52751 гривня 52 копійки складається з : 3% річних в розмірі 5071 гривня 57 копійок та інфляційного збільшення боргу в розмірі 47680 гривень 42 копійок. З розрахунку ціни даного позову, наданого позивачем (а.с.80) вбачається, що 3 % річних та інфляційні витрати ним розраховувались з суми боргу, який складає 52751 гривня 52 копійки. Тож, звертаючись до суду з зазначеним позовом, позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] інфляційні витрати та 3% річних з суми коштів, яка складається з інфляційних витрат та 3 % річних. Однак, вимоги чинного законодавства не передбачають нарахування інфляційних витрат та процентів на суму інфляційних витрат. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним позивачу в задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed