Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь МТСБУ витрати повязані з виплатою страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 100 550,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що 10.05.2017 року на перехресті пр. Московського та пр. Архітектора Альошина в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля BMW, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля OPEL ASTRA, реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON]. Внаслідок ДТП автомобіль потерпілої особи отримав механічні пошкодження. Відповідач [PERSON] на дату дорожньо-транспортної пригоди не виконав вимогу Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.08.2017 року, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 25.10.2017 року. Розмір матеріального збитку внаслідок ДТП, яке сталося 10.05.2017 року, внаслідок пошкодження транспортного засобу OPEL ASTRA, реєстраційний номер [NUMBER], відповідно до звіту № 431/М/2017 від 05.07.2017 року про оцінку матеріального збитку спричиненого автомобілю потерпілої особи, складеного субєктом оціночної діяльності, складає 188 822,46 грн. З метою встановлення розміру заподіяння шкоди, МТСБУ було залучено субєкта оціночної діяльності ТОВ «Незалежна Експертна Компанія», вартість послуг якого склала 550,00 грн. Виплата МТСБУ була здійснена на підставі Рахунку № 508 від 06.07.2017 року, що підтверджується платіжним дорученням № 508рв від 25.07.2017 року. Завдана шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобіля, [PERSON] 16.06.2017 року скориставшись своїм правом передбаченим Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подав відповідну заяву, як того вимагає п. 35.1 ст. 35 та п. 41.1 ст. 41 вказаного Закону, до якої було додано копію полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4369985 виданого 27.04.2017 року СК «ВУСО» терміном дії з 29.04.2017 року по 28.04.2018 року включно, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану відповідачем. Договірних зобовязань між МТСБУ, потерпілою особою та відповідачем не виникало. В звязку з настанням події, передбаченої п. 1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій особі на підставі наказу № 11671 від 15.12.2017 року в розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1262714 від 18.12.2017 року. Позивачем 01.03.2018 року на адресу відповідача було направлено лист про досудове врегулювання спору з проханням добровільно компенсувати завдані збитки, але сума відшкодування в добровільному порядку сплачена не була. У звязку з чим позивач звернувся до суду про стягнення коштів в порядку регресу. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02.11.2018 року відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У визначений судом строк, відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень, які зазначені у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що він не заперечує свою вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10.05.2017 року за участю автомобіля BMW, реєстраційний номер [NUMBER], під його керуванням та автомобіля OPEL ASTRA, реєстраційний номер [NUMBER]. Однак зазначає, що він повністю заперечує проти позовної вимоги в частині стягнення з нього відшкодування в сумі 100 000,00 грн., оскільки звіт № 431/М/2017 року про оцінку колісного транспортного засобу складений [PERSON], який згідно ст. 72 ЦПК України не являється експертом, а є виконавцем субєкта оціночної діяльності оцінювачем, тобто підприємцем, допомога та консультації якого не замінюють експерта. Зокрема вказаний звіт, згідно з яким сума завданої шкоди, вартості відновлювального ремонту автомобіля OPEL ASTRA, реєстраційний номер [NUMBER], являється значно завищеною по ціні ремонтно-відновлювальних робіт, у звязку з чим, вказаний звіт не можна вважати належним та допустимим доказом. Крім того, в обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що він не являється власником автомобіля BMW, реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно з даними технічної реєстрації власником даного автомобіля є [PERSON]. Він не має відношення до визначення матеріальної ознаки володіння, оскільки автомобіль BMW він не використовував, не охороняв, не зберігав, не утримував, довіреності від власника автомобіля на право керуванням не отримував, а тому в розумінні ст. 1187 ЦК України він не являється субєктом відповідальності за спричинену матеріальну шкоду. Представником позивача у визначений судом строк подано відповідь на відзив, в якому вона позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 10.05.2017 року на перехресті пр. Московського та пр. Архітектора Альошина в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля BMW, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля OPEL ASTRA, реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON]. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.08.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Постановою апеляційного суду Харківської області від 25.10.2017 року, постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.08.2017 року залишено без змін. Таким чином, постанова суду першої інстанції набрала законної сили 25.10.2017 року. Згідно вказаної постанови 10.05.2017 року на перехресті пр. Московського та пр. Архітектора Альошина в м. Харкові [PERSON] керуючи автомобілем BMW, реєстраційний номер [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем OPEL ASTRA, реєстраційний номер [NUMBER], який рухався попереду, чим порушив п. п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілям спричинені механічні ушкодження, а їх власникам матеріальна шкода. В своїх поясненнях наданих під час розгляду справи про адміністративне правопорушення [PERSON] зазначав, що він 10.05.2017 року керував автомобілем BMW, реєстраційний номер [NUMBER]. Цей автомобіль за відомостями технічного паспорту належить [PERSON], але фактично належить йому, оскільки він його придбав. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин, суд вважає встановленим факт того, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 10.05.2017 року за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] відбулася з вини водія [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів та іншим. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль OPEL ASTRA, реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON] отримав механічні пошкодження. Згідно звіту № 431/М/2017 від 05.07.2017 року про оцінку матеріального збитку спричиненого автомобілю OPEL ASTRA, реєстраційний номер [NUMBER], складеного субєктом оціночної діяльності, складає 188 822,46 грн. З метою встановлення розміру заподіяння шкоди, МТСБУ було залучено субєкта оціночної діяльності ТОВ «Незалежна Експертна Компанія», вартість послуг якого склала 550,00 грн. Виплата МТСБУ була здійснена на підставі Рахунку № 508 від 06.07.2017 року, що підтверджується платіжним дорученням № 508рв від 25.07.2017 року. Відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно положень ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідач на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Власник пошкодженого автомобіля, [PERSON] 16.06.2017 року скориставшись своїм правом передбаченим Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подав відповідну заяву, як того вимагає п. 35.1 ст. 35 та п. 41.1 ст. 41 вказаного Закону, до якої було додано копію полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4369985 виданого 27.04.2017 року СК «ВУСО» терміном дії з 29.04.2017 року по 28.04.2018 року включно, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Договірних зобовязань між МТСБУ, потерпілою особою та відповідачем не виникало. В звязку з настанням події, передбаченої п. 1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій особі [PERSON] на підставі наказу № 11671 від 15.12.2017 року в розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1262714 від 18.12.2017 року. Відповідно до положень ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ч. 1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Позивачем 01.03.2018 року на адресу відповідача було направлено лист про досудове врегулювання спору з проханням добровільно компенсувати завдані збитки, але сума відшкодування в добровільному порядку сплачена не була. Щодо доводів відповідача зазначених у відзиві на позовну заяву, в частині того, що він не є власником, а тому не являється субєктом відповідальності за вчинену матеріальну шкоду, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Доводи відповідача про те, що він не є власником транспортного засобу, а тому на нього не повинно бути покладено відшкодування матеріальної шкоди є безпідставними з таких підстав. Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Відповідно до ст. 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, відшкодування шкоди користувачем майна випливає із факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеного у постанові\~\~від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14. Встановивши, що [PERSON] керував транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, суд приходить до висновку, що він правомірно володів цим майном, а тому являється субєктом відповідальності за спричинену матеріальну шкоду. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті\~1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Вказана позиція узгоджується з висновками викладеними в Постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року по справі № 344/10730/15-ц. Також суд вважає твердження відповідача про те, що звіт № 431/М/2017 року про оцінку колісного транспортного засобу складений [PERSON] який не являється експертом, а є виконавцем субєкта оціночної діяльності оцінювачем, у звязку з чим, вказаний звіт не можна вважати належним та допустимим доказом, є безпідставними з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону. Разом з тим, згідно ст. 7 Закону України «Про судову експертизу», виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, повязана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. Для проведення деяких видів експертиз, які не здійснюються виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися крім судових експертів також інші фахівці з відповідних галузей знань. З огляду на вище викладене, враховуючи те, що оцінка матеріального збитку спричиненого автомобілю потерпілої особи, складена субєктом оціночної діяльності [PERSON], не відноситься до тих видів експертиз, що здійснюються виключно державними спеціалізованими експертними установами, то до її проведення можуть залучатися також інші фахівці з відповідних галузей знань. Таким чином, складання звіту № 431/М/2017 року про оцінку колісного транспортного засобу, субєктом оціночної діяльності [PERSON] який є кваліфікованим та сертифікованим фахівцем і якому дозволена практична оціночна діяльність з такого напрямку оцінки майна, суд вважає правомірним, а наявний звіт належним та допустимим доказом. За таких обставин, суд приходить до висновку що позов Моторного (транспортного)\~страхового бюро\~України до\~[PERSON]\~про відшкодування\~в порядку\~регресу витрат,\~повязаних з\~виплатою страхового\~відшкодування обгрунтований та підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1762,00 грн.

Outcome: approved