Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом, вимоги якого були зменшено в порядку, передбаченому ст. 31 ЦПК України, в якому простить солідарно стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] за період з 31.07.2014р. по 31.03.2016р. включно: оплату за отримання у позику грошових коштів в розмірі 490 924,65грн., інфляційні збитки в розмірі 912093,75грн.; суму за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 58910,95грн. (а.с.56-61) Вимоги позову обґрунтовані тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.07.2014 були задоволені позовні вимоги Позивача до Відповідачів про стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 1600095,89грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3775,80 грн. з відповідачів солідарно. Станом на 03.10.2014р. вказане рішення набрало законної сили. На виконання даного рішення Дніпровським районним судом м. Києва 07 жовтня 2014 року було видано відповідні виконавчі листи. 13 жовтня 2014 року старшим державним виконавцем Дніпровської районної державної виконавчої служби в м. Києві винесено Постанови про відкриття виконавчих проваджень за виконавчим листом у цивільній справі №755/14668/14-ц, виданим Дніпровським районним судом м. Києва 07.10.2014 про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 1603871,69грн. Однак борг не повернуто, судове рішення залишається не виконаним в повному обсязі. З цих підстав позивач просить стягнути з відповідачів, оплату за отримання у позику грошових коштів, інфляційні втрати та три проценти річних, від стягнутих за рішеннями суду грошових коштів, починаючи з дати набрання цим рішеннями законної сили. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, представник позивача подала до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі, розглянути справу без її участі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання неодноразово не з'явилися, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, заяв чи клопотань суду не подали. З урахуванням положень ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання визначає договори та інші правочини. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.07.2014р. були задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], стягнуто з відповідачів в солідарному порядку на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 1600095,89грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3775,80 грн. (а.с.7-10). Згідно відмітки на копії рішення, воно набрало законної сили станом на 03.10.2014 року. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановленні судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.07.2014р. встановлено, що 17.07.2010 року [PERSON] надав [PERSON] грошову позику у розмірі 790000,00грн., що еквівалентно 100000 доларів США, зі строком повернення заборгованості до 17.07.2011 року під 25% річних, що підтверджується договором позики від 17.07.2010 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Метелицею О.О. [PERSON] надав свою згоду на отримання коштів (п.5 договору позики). Такі зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням. На підставі ч. 4 ст. 65 СК України, укладений одним із подружжя договір створює обов'язки для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім'ї, а майно, одержане за цим договором, використане для задоволення потреб сім'ї. 17.07.2010р. [PERSON] надано нотаріально посвідчену заяву, за змістом якої він надає згоду своїй дружині - [PERSON] на укладення та підписання договору позики грошових коштів на умовах та на свій розсуд (а.с.51). У відповідності до ст. 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, грошовим являється зобов'язання, яке виражається у грошовій одиниці України (грошовим еквівалентом в іноземній валюті) тобто будь - яке зобов'язання по сплаті коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням являються такі правовідносини, в котрих одна сторона (боржник) зобов'язаний сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов'язання. Згідно відповіді Головного державного виконавця ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві №36/8 від 26.04.2016р., на виконанні у відділі перебуває виконавчий лист №755/14668/14-ц, виданий 07.10.2014р. Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 1603871,69грн. В ході примусового виконання 13.10.2014р. винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копії якої направленні до реєструючи органів до виконання, сторонам виконавчого провадження до відома, направлені запити з метою виявлення сум доходу, виявлення зареєстрованого за боржником рухомого та нерухомого майна, відомості щодо зареєстрованих доходів та майна відсутні. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.03.2015 у справі №755/14668/14-ц боржника [PERSON] обмежено у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.07.2014. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.03.2016 у справі №755/14668/14-ц боржника оголошено в розшук (а.с.52-53). Згідно відповіді Головного державного виконавця ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві №35/8 від 26.04.2016р., на виконанні у відділі перебуває виконавчий лист №755/14668/14-ц, виданий 07.10.2014р. Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 1603871,69грн. В ході примусового виконання 13.10.2014 р. винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копії якої направленні до реєструючи органів до виконання, сторонам виконавчого провадження до відома, направлені запити з метою виявлення сум доходу, виявлення зареєстрованого за боржником рухомого та нерухомого майна, відомості щодо зареєстрованих доходів та нерухомого майна відсутні, за [PERSON] зареєстровано транспортний засіб марки «Лексус», державний номерний знак [NUMBER]. 30.10.2014 р. державним виконавцем винесена постанова про розшук майна боржника, копії якої направлені до УДАІ м. Києва до виконання, сторонам виконавчого провадження до відома. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.03.2015 у справі №755/14668/14-ц боржника [PERSON] обмежено у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.07.2014. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.03.2016 у справі №755/14668/14-ц боржника оголошено в розшук (а.с.54-55). З наведеного вбачається, що державним виконавцем при виконанні виконавчих документів, виданих за вищезазначеними рішеннями суду, було проведено значну кількість виконавчих дій внаслідок ухилення відповідачів від виконання рішень суду, проте навіть часткового погашення заборгованості не відбулося. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як убачається з позовної заяви та розрахунків позивача, період нарахування плати за отримання у позику грошових коштів (процентів), інфляційних втрат та трьох процентів річних, визначена позивачем за період з 31.07.2014р. по 31.03.2016р. включно. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.07.2014 були задоволені, позовні вимоги про стягнення суми боргу за договором позики грошових коштів в розмірі 1175000,00грн. (а.с.8). Договором позики встановлена плата за користування отриманими у позику грошовими коштами в розмірі 25% річних (а.с.11). Відповідно, з наступного дня після винесення 30.07.2014р. рішення Дніпровським районним судом м. Києва, станом по 31.03.2016р. включно, плата за отримання у позику грошових коштів, в розмірі 25% річних становить 490 924,65грн. (1 175 000,00*25/100/365*610) Виходячи з наведеного, суд убачає підстави для задоволення вимог позову про солідарне стягнення з відповідачів плати за користування отриманими у позику грошовими коштами (процентів) в розмірі 490 924,65грн. Передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне збільшення та три проценти річних підлягають стягненню з 31.07.2014р. - дати наступної за датою ухвалення рішення про стягнення боргу. Як убачається з рішення Дніпровського районного суду м. Києва, крім суми позики в розмірі 1175000,00грн. з відповідачів були стягнуті проценти в сумі 293750,00грн. (а.с.8). З огляду на викладене, суд вбачає підстави для задоволення вимоги позову про стягнення інфляційних втрат за прострочення зобов'язання, а саме за прострочення сплати 1 175 000,00грн. основного боргу та 25% річних - 293 750,00грн., що разом становить 1 468 750,00грн., за період з 31.07.2014 по 31.03.2016р. включно індекс інфляції складає 162,1% (100,8*102,9*102,4* 101,9*103,0*103,1*105,3*110,8*114,0*102,2*100,4*99,0*99,2*102,3*98,7*102,0*100,7*100,9*99,6* 101,0 /100); Таким чином інфляційні втрати позивача становлять 912093,75грн. (1 468 750,00*162,1 / 100) - 1 468 750,00), які підлягають стягненню з відповідачів солідарно на користь позивача. Також суд приходить до висновку про правомірність вимог щодо стягнення з відповідачів солідарно трьох процентів річних, оскільки така можливість передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. За період з 31.07.2014р. по 31.03.2016р. включно: із розрахунку 1175000,00грн. помножених на 3% та кількість повних днів прострочення та поділених на кількість днів в році та на 100, розмір 3% річних складає 58910,95грн. (1175000,00*3*610/365/100). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з відповідачів солідарно на користь позивача підлягають стягненню: оплата за користування грошовими коштами в розмір 490 924,65грн., інфляційні втрати в розмірі 912 093,75грн. а також 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 58910,95грн., а всього 1 461 929,35грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі - 6 890,00грн., по 3 445,00грн. з кожного відповідача. На підставі наведеного, ст. 11, 509, 625, 1048 ЦК України,

Outcome: approved