Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та посилається на те, що у листопаді 2013 року позивач [PERSON] досяг домовленості з відповідачем [PERSON] про придбання у нього автомобіля ГАЗ 3110 «Волга». Сторони домовилися про ціну товару у розмірі 3900 доларів США. Відповідно до ст. 655 ЦК України, [PERSON] та [PERSON] фактично уклали договір купівлі-продажу автомобіля. Враховуючи, що автомобіль потрібно було підготувати до передачі, сторони домовилися передати автомобіль через десять днів. З метою забезпечення виконання відповідачем [PERSON] зобов'язання щодо передачі автомобіля позивачу [PERSON], останній дав йому завдаток у розмірі 1500 грн., 45,00 євро, що за курсом НБУ на момент звернення до суду (1652,6888 грн. за 100 євро станом на 22.10.2014р.) становить 743,70 грн.; та 1500,00 російських рублів, що за курсом НБУ на момент звернення до суду (3,1547 грн. за 10 рублів станом на 22.10.2014р.) становить 473,20 грн., про що була видана позивачу розписка від 10 листопада 2013 року. В цілому сума завдатку по розписці складає 2716,90 грн. Вказує, що прийнявши кошти, відповідач тим самим підтвердив намір виконати умови даного договору купівлі-продажу автомобіля. Після передачі позивачу автомобіля, між сторонами мав бути проведений остаточний розрахунок за автомобіль. Однак, відповідач умов договору не виконав, у домовлений сторонами строк автомобіль покупцю не передав. Позивач неодноразово усно вимагав передати автомобіль, а потім і повернути кошти, проте відповідач на ці вимоги не реагував. Зазначає, що 23 червня 2014 року , він, як представник позивача звернувся до відповідача з претензією № 14 повернути кошти, які вказані у розписці. Проте, на претензію відповідач не відреагував і добровільно кошти не повернув. Уточнивши та збільшивши 03 грудня 2014 року позовні вимоги, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] завдаток у розмірі 2716,90 грн. тадодатково стягнути суму у розмірі завдатку 2716,90 гри. , оскільки відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Відповідачу надсилались судові повістки по місцю проживання, однак в судові засідання 24 листопада 2014 року та 23 грудня 2014 року він не з'явився, причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень проти позову не подав і від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Враховуючи подану заяву представника позивача та проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи на звернення до суду за захистом свого майнового права та інтересу, а також передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно, 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Судом встановлено, що 10 листопада 2013 року відповідач [PERSON] склав розписку відповідно до якої він прийняв від позивача [PERSON] кошти в сумі 1500 грн., 45 євро, 1500 російських рублів (а.с.4) Зі змісту розписки вбачається, що відповідач [PERSON] отримав кошти в рахунок авансу (завдатку) за автомобіль марки Волга 3110 , ціну якого сторони узгодили і вона становила 3900 доларів США. Внесення завдатку, як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] укладено не було, а мала місце тільки усна домовленість, то передана однією із сторін грошова сума є авансом, яка підлягає стягненню у судовому порядку. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що оскільки договір купівлі-продажу між сторонами відсутній, а усні домовленості сторін виконані частково з боку позивача, який передав відповідачу [PERSON] частину коштів у різній іноземній валюті у якості авансу,то ці кошти підлягають поверненню [PERSON] у національній валюті України відповідно до офіційного курсу валют. Отже, суд прийшов до переконання, що з [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] сплачений авансовий платіж та судові витрати, а в решті позову слід відмовити. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 526, 546, 570, 611, 612 ЦК України та

Outcome: partial