Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Представник позивача за довіреністю звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який обґрунтовує наступним: 18 травня 2011 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний Договір б/н від 18.05.2011 року, згідно якого відповідач по справі отримує кредит у розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідач в свою чергу сплачує кредитору проценти за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складають між нею та банком Договір. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, проте відповідач взятих на себе зобовязань за договором не виконала, в звязку з чим станом на 30.04.2018 року утворилася прострочена заборгованість в розмірі 30\~051,83 гривень, яку позивач по справі просить стягнути з відповідача. \~ \~ \~ \~ З позовною заявою, на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 4\~ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 13 липня 2018 року по даній справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк на адресу суду надав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначає, що позовні вимоги Банку не ґрунтуються на законі. Пояснює, що відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком у відповідності ч. 1 ст. 546 ЦК України. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом,пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідач зазначає, що правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані як загальні положення ЦК України про зобовязання та договір, так і положення ч. 2 ст. 627 ЦК України щодо необхідності врахування вимог законодавства про захист прав споживачів. Виходячи з вимог ч. 1, ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець,виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Нарахована банком неустойка є явно завищеною. Більш того, відповідач у наданому до суду відзиві просить застосувати позовну давність та відмовити у позові, пояснюючи це тим, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а таму просить застосувати вимоги позовної давності як до основного боргу в три роки, так і до додаткових вимог в один рік. Окрім того, відповідач зазначає, що нею завжди вносилися кошти на погашення заборгованості по кредиту,а позивач в свою чергу розподіляв їх на штрафні санкції, що призводило до їх збільшення. Відповідач також зазначає, що долучена банківська ліцензія № 22 від 05.10.2011 року видана після укладення договору та надання кредиту, тобто позивач не мав законного права на укладення даного кредитного договору (а.с.49-51). У судовому засіданні відповідачка і її представник підтвердили всі вище перелічені факти, зазначені у відзиві, та просили суд відмовити в задоволенні позову. Позивачем у справі було надано заперечення на відзив, в якому зазначають, що посилання [PERSON] на ЗУ «Про захист прав споживачів» не можуть братися судом до уваги, оскільки даний Закон не поширюється на спірні правовідносини. В даному випадку грошові кошти надавалися відповідачу у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Окрім того, особистим підписом відповідачка підтвердила ту обставину, що вона повністю ознайомлена та погоджується з Умовами та правилами надання кредиту. Посилання відповідача на несправедливі умови кредитування також не можуть братися до уваги, оскільки в порядку приписів ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Посилання відповідача про сплив строку позовної давності також спростовується, оскільки останній платіж, здійснений [PERSON] мав місце 08 листопада 2015 року і позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості до спливу строку позовної давності. З приводу застосування строків позовної давності по пені, то позивач зазначає, що порушення зобовязання триває, а тому підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені також немає. Щодо питання чинності довіреності представника Банку, то вона є чинною до 31 грудня 2019 року, а зміна керівника не впливає на чинність довіреності, не скасовує та не припиняє повноважень повіреного. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, вислухавши пояснення відповідача та його представника, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. За змістом ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 13 ЦПК України\~визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 18 травня 2011 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складають між нею та банком Договір, що підтверджується особистим підписом відповідача у заяві (а.с.8). При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч. 1\~ст. 634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання - є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувувати свої умови договору. Відповідно до ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором. \~ \~ \~ \~Позивач стверджує, що відповідач взятих на себе зобовязань за договором не виконала, в звязку з чим станом на 30.04.2018 року утворилася прострочена заборгованість. Сума заборгованості становить 30\~051,83 гривень, яка складається із: заборгованість за кредитом 3 800,00 гривень; заборгованість за відсотками 22 344,60 гривень; заборгованість за пенею та комісією 2 000,00 гривень. штраф 500 гривень + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту; штраф: 1\~407,23 гривень (процентна складова). Згідно ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку; умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Представник відповідача заперечує проти зміни банком процентної ставки з 30 % до її збільшення з 01.09.2014 року до 34,80%, а потім з 01.04.2015 року до 43,20% по день звернення з позовом до суду. Також зазначає, що в анкеті заяві не зазначено яку саме послугу банк надає. Зазначає, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Такий правовий висновок був зроблений у постанові ВСУ у справі № 6-1374цс 14 від 11.10.2017 року. У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо; боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку; такий висновок наведений і у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В позові банку зазначено, що п.1.1.3.2.3. умов та правил передбачена можливість зміни тарифів та інших частин договору. Розмір відсоткової ставки за кредитним договором може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку. В обовязках банка в п. 1.1.3.1.9 указано, що банк не рідше одного разу в місяць способом указаним в заяві надавати держателю виписки. З наданих банком матеріалів до суду не вбачається доказів, щодо повідомлення відповідача про збільшення процентної ставки з 30% до 34,80%, а потім з 01.04.2015 року до 43,20%. Протягом дії договору банк двічі підвищував відсоткову ставку за кредитом: з вересня 2014 року - до 34,80% річних, з квітня 2015 - до 43,2 % річних. Фактично нарахування відсотків на всю суму заборгованості проводилося банком\~не у відповідності з умовами договору та зазначених в розрахунку банку підвищених процентних ставок\~(34,80%, 43,2 % річних). З дня отримання кредиту і до 26.10.2015 року позивачка сплачувала кредит і проценти, що вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.5-7). Починаючи з 26.10.2015року та до 30.04.2018 року (дата, на яку позивачем розраховано заборгованість), заборгованість за тілом кредиту не змінювалася та становила 3800,00 грн. У період з 26.10.2015 року до 30.10.2018 року (916днів) процентна ставка за Кредитним договором становила 2,5% на місяць (30% на рік). З розрахунку 360 днів у році, що передбачено у Кредитному договорі, денна процентна ставка становить 0,08%. Заборгованість за процентами за період з 26.10.2015 року до 30.04.2018 року є добутком: 3800,00 грн. (заборгованість за тілом кредиту, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 916дні (з 26.10.2015року до 30.04.2018року включно) х 0,08% - дорівнює 2784,64 грн., а не 22 344,60 грн. як зазначає позивач. Суд вважає, що розрахунок відповідача по відсоткам відповідає вимогам закону, обґрунтовано розрахована сума процентів. Банком навпаки застосовувалась формула розрахунку відсотків за кредитом у подвійному розмірі. Суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в розуміння ст. 76-78 ЦПК України з приводу щодо нарахування процентів по кредиту. Щодо вимог позивача в частині стягнення штрафів, як фіксованої частини так і процентної частини). Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідач на підставі пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цих Договором. Умовами кредитного договору, а саме пунктом 2.1.1.12. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом, клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно з пунктом 2.1.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Крім того, у пункті 2.1.1.7.6 кредитного договору визначено, що при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору (500 грн. + 5 % від суми позову). Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни. Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про подвійну цивільно-правову відповідальності за одне і те саме порушення. Законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Саме такі правові позиції містяться в постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 347/1910/15-ц, які відповідно до вимог\~статті 263 ЦПК України\~суд повинен враховувати при застосування норм права до даних правовідносин. Посилання представника банку щодо не застосування строків позовної давності до пені, так як порушення відповідача триває не ґрунтується на законі. Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано, її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується. Представником відповідача було заявлено клопотання щодо застосування визначеного частиною другою\~статті 258 ЦК України\~строку позовної давності до вимог про стягнення пені. Оскільки до суду банк звернувся з розрахунком заборгованості по пені в розмірі 2\~000 гривень на 30.04.2018 року, то пеня підлягала стягненню на користь банку в межах одного року до дня предявлення позову 1\~200 гривень, так як на 30.04.2017 року розмір пені складав 800 гривень. Суд не сприймає до уваги посилання представника відповідача про застосування до даних правовідносин ЗУ «Про захист прав споживачів», так як цей закон не поширюється на спірні правовідносини, в даному випадку кошти не надавались відповідачу на придбання продукції і не на споживчий кредит. Суд зазначає, що банком не був пропущений строк позовної давності, так як банк з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором звернувся до суду 05.07.2018 року, а останній платіж відповідачем був здійснений у листопаді 2016 року. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості в загальному розмірі 7\~784, 64 грн. з яких: 3 800 грн. - заборгованість за кредитом; 2\~784,64 грн.\~заборгованість за відсотками за користування кредитом; сума пені\~1 200 грн. Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, згідно ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

Outcome: partial