Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

Представник ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 28 925,83 грн., посилаючись на те, що 27.07.2007 року між ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником ТОВ «КБ Дельта», та [PERSON] укладено кредитний договір № 002-18021-270707, предметом якого є відкриття на ім'я [PERSON] кредитної лінії на картковому рахунку [NUMBER] на умовах тарифного пакету Visa Класичний (Додаток до Договору № 1) на загальну суму 30000 грн. з лімітом 3000 грн., який може збільшуватись кредитором в односторонньому порядку. Строк дії кредитного договору встановлено до повного виконання сторонами зобов'язань. [PERSON] взяла на себе зобов'язання щомісяця до 15 числа здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією та/або овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати суму процентів за користування кредитною лінією та/або овердрафтом, сплачувати пеню за прострочення взятих не себе зобов'язань. Станом на 17.09.2013 рік встановлено, що [PERSON] не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, яка складає 28 925, 83 грн., з них: 6910,86 грн. - тіло кредиту, 8503,71 грн. - заборгованість за процентами, 13511,26 грн. - заборгованість за комісіями. В добровільному порядку боржник заборгованість не сплачує, тому позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість у сумі 28 925,83 грн., судовий збір - у сумі 289,26 грн. Представник позивача Романченко А.С. у судове засідання не з'явився, про що зазначив у резолютивній частині позовної заяви, просив розглянути справу у його відсутність, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позивачем вимоги не визнала, надала з цього приводу письмові заперечення, просила застосувати строк позовної давності, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 27.07.2007 року між ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником ТОВ «КБ Дельта», та [PERSON] укладено кредитний договір № 002-18021-270707, предметом якого є відкриття на ім'я [PERSON] кредитної лінії на картковому рахунку [NUMBER] на умовах тарифного пакету Visa Класичний (Додаток до Договору № 1) на загальну суму 30000 грн. з лімітом 3000 грн., який може збільшуватись кредитором в односторонньому порядку. Строк дії кредитного договору встановлено до повного виконання сторонами зобов'язань, що підтверджується копією договору на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 27.07.2007 року (а.с.6) та копією додатку до нього у вигляді тарифів на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет «Класичний» (а.с.7). [PERSON], шляхом підписання договору № 002-18021-270707 від 27.07.2007 року на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, взяла на себе зобов'язання щомісяця до 15 числа здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією та/або овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати суму процентів за користування кредитною лінією та/або овердрафтом, сплачувати пеню за прострочення взятих не себе зобов'язань, що встановлено розділом 2 договору № 002-18021-270707 від 27.07.2007 року на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки (а.с.6). Тарифами пакету «Класичний» (а.с.7), який є додатком до договору на відкриття та обслуговування карткового рахунку, встановлено, що процент за користування кредитною лінією складає 29,90 % річних, сплачується щомісячно в останній робочий день поточного місяця, за період з дати останнього нарахування; процент за позитивний залишок становить 1,00%; плата за обслуговування кредитного залишку від суми використаних кредитних коштів становить 2,99%, сплачується в останній робочий день поточного місяця, за період з дати останнього нарахування при наявності використаного кредиту станом на день нарахування; процент поточної заборгованості, обов'язковий до погашення щомісяця від суми фактичної заборгованості - 7%; обов'язковий мінімальний щомісячний платіж вноситься з 1 по 15 число місяця наступного за звітним, нараховується від суми поточної заборгованості станом на розрахункову дату + всі нараховані проценти, плати, штрафи, інші щомісячні платежі, але не менш ніж 50 грн. Штрафні санкції: плата за прострочену заборгованість обов'язкового мінімального платежу - 365 % річних - щомісячно на суму непогашеної частки обов'язкового мінімального платежу з дати прострочення; плата за недозволений кредит (овердрафт) - 90 % річних - щомісячно в останній робочий день поточного місяця за період з дати останнього нарахування за кожен день користування. Станом на 17.09.2013 рік встановлено, що [PERSON] не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, яка складає 28 925, 83 грн., з них: 6910,86 грн. - тіло кредиту, 8503,71 грн. - заборгованість за процентами, 13511,26 грн. - заборгованість за комісіями, що підтверджується розрахунком ціни позову (а.с.13-14). На підтвердження волевиявлення відповідача щодо укладення договору кредитування представником позивача надано копії анкети позичальника (а.с.8) та анкети клієнта - фізичної особи (а.с.9) на ім'я [PERSON] Відповідач [PERSON] заявлені позивачем вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні у зв'язку зі спливом строків позовної давності, що передбачені ст. ст. 256, 257 ЦК України, посилаючись на те, що останнє зняття коштів з карткового рахунку було здійснено у 2008 році, останній платіж - 02.03.2009 року, тому, починаючи з квітня 2009 року позивач знав про порушення своїх прав, що виразилось у неналежному виконанні умов кредитування боржником, тому на час звернення до суду з даним позовом загальний та спеціальний строк позовної давності збігли, що відповідно до положень ст. 267 ч. 4 ЦК України є підставою для відмови у позові. Також, відповідач посилалась на необґрунтованість позивачем належними та допустимими доказами своїх вимог та на розбіжності щодо суми коштів кредитного ліміту, які за договором та анкетами становить 3000 грн., а за розрахунком заборгованості складає 6910,86 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Дане визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Діючим законодавством передбачено два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Судом встановлено, що останнє знання відповідачем коштів з кредитної картки було здійснено 24.04.2008 року - 3500 грн., а останній платіж здійснено за умовами договору - 02.03.2009 року, згідно наданого представником позивача розрахунку (а.с.13-14). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). З 02.02.2009 року відповідачем плата за користування кредитом та в рахунок погашення кредитних коштів не вносилась жодного разу. Згідно умов договору( п. 2.15), банк щомісячно до 5 числа місяця наступного за звітним, формує виписки, в якій відображає рух коштів на рахунку боржника за звітний період. З огляду на дані обставини, суд приходить до висновку про те, що позивач знав про порушення свого права з квітня 2009 року, оскільки відповідач неналежним чином виконував зобов'язання, а потім припинив їх виконання. Звернення до суду з даним позовом мало місце 18.11.2013 року, тобто після спливу трирічного строку від дня, коли особа дізналась чи мала дізнатися про порушення свого права. Приймаючи до уваги вищенаведене та заперечення відповідача, суд погоджується з доводами останньої щодо факту спливу строку позовної давності відносно вимог, які заявлені позивачем, та приходить до висновку про те, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати та навпаки. Оскільки у суду не має підстав для задоволення позову, тому судові витрати покладаються на позивача та не підлягають стягненню з відповідача. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 258, 257, 261, 264, 509, 510, 526, 536, 610, 629, 1048, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed