Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Представник позивача за довіреністю звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою та просить продовжити строк позивачу по справі для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], померлої 03 серпня 2006 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 03 серпня 2006 року померла його мати, після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарчими будівлями по вулиці Спортивній - 3 в селі Борівське Шевченківського району Харківської області. За життя мати склала заповіт, посвідчений 12 вересня 2000 року виконавчим комітетом Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, згідно якого все своє майно заповідала позивачу по справі та його брату [PERSON] (відповідачу по справі) в рівних частинах кожному. На даний час як зазначає позивач у нього виникла гостра необхідність в отриманні правовстановлюючих документів на частину спадкового майна згідно заповіту матері, зокрема на житловий будинок, так як у 2015 році житло позивача було зруйноване внаслідок бойових дій в зоні АТО. При зверненні позивача в листопаді 2015 року до Шевченківської державної нотаріальної контори з-приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлої 03 серпня 2006 року останній отримав відмову у звязку з пропущенням строку для прийняття спадщини, та рекомендацію звернутися до суду з заявою про продовження строку на прийняття спадщини. Заяв про прийняття спадщини чи відмов від спадщини він нотаріусу не надавав. Представник позивача по справі за довіреністю (а.с.12) у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на задоволенні позову. Представник відповідача по справі Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області у судове засідання не зявився, надавши до суду клопотання за № 527/02-20 від 07.12.2016 року про розгляд справи за його відсутності (а.с.24). Відповідач по справі [PERSON] проти позову заперечував, пояснив, що брат не мав ніяких намірів приймати спадщину, так як він з 1977 року проживає окремо зі своєю сімєю в Донецькій області, а він все життя проживав спільно з матірю. До будинку в якому спільно проживав з матірю побудував господарчі будівлі, доглядав за будинком і пристарілою матірю. Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача по справі, вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини повязанні зі спадкуванням. Згідно свідоцтва про народження позивача по справі серії І-ВЛ № 422592 від 17.11.2015 року (виданого повторно), копія якого міститься в матеріалах справи, батьками останнього є [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати) (а.с.8). 03 серпня 2006 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 515014 від 17.11.2015 року (виданого повторно) (а.с.9). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарчими будівлями по вулиці Спортивній, 3 в селі Борівське Шевченківського району Харківської області, в якому проживав відповідач [PERSON]. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 12 вересня 2000 року виконавчим комітетом Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, зареєстрований в реєстрі за № 0,85 гривень, згідно якого все своє майно заповідала позивачу по справі та відповідачу в рівних частина кожному (а.с.10,39). На даний час як зазначає представник позивача у позивача виникла гостра необхідність в отриманні правовстановлюючих документів на частину спадкового майна згідно заповіту матері, зокрема на житловий будинок, так як у нього була домовленість з його рідним братом - відповідачем по справі про надання йому згоди про прийняття спадщини. Позивач звернувся до Шевченківської державної нотаріальної контори з-приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлої 03 серпня 2006 року лише в листопаді 2015 року, через 10 років після спливу строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, встановленого для прийняття спадщини. Листом № 478/02-14 від 27.11.2015 року Шевченківської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з пропущенням строку для прийняття спадщини (а.с.11). В матеріалах справи мається довідка Борівської сільської ради № 58/02-20 від 08.02.2017 року, згідно якої на підставі заяви позивача [PERSON], [INFO], було видано копію заповіту - 09 жовтня 2012 року та зареєстрованої в Реєстрі нотаріальних дій за № 44, Борівською сільською радою, складеного 12 вересня 2000 року та зареєстрованого в реєстрі за № 221 (а.с.50). На день смерті спадкодавця матері сторін по справі в будинку був прописаний і проживав з сімєю відповідач по справі [PERSON] (а.с.49), що також підтверджується, ксерокопією паспорта відповідача (а.с.48). Шевченківським районним судом Харківської області було направлено запит про надання витягу зі Спадкового реєстру щодо померлої [PERSON] до Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області (а.с.32). Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру щодо померлої [PERSON], після смерті останньої 01 лютого 2007 року було заведено спадкову справу № 27/2007. Крім того, єдиним спадкоємцем , який прийняв спадщину після смерті [PERSON], померлої 03 серпня 2006 року, подавши відповідну заяву до Шевченківської держнотконтори, є її син [PERSON] ( відповідач по справі а.с.40-42). Відповідно до ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач пропустив передбачений законодавством строк для подання заяви про прийняття спадщини. Причиною такого пропущення строку позивач вказав, що був впевнений у тому, що заповідана частина спадкового майна належить йому з моменту смерті матері і він зможе у будь-який момент отримати свідоцтво про право на спадщину. Поважним причинами пропуску строку необхідно визнавати як зазначено в роз'ясненнях абз. 6 п. 24 Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», причини пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, а саме: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо, тобто причин, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкодавця. Відповідно до листа Вищого ССУ від 16.05.2013 року N 24-753/0/4-13, «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначено, що судами не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, в даному випадку на яку посилається позивач по справі. Таким чином, наведені позивачем причини пропуску строку прийняття спадщини на протязі 10 років після смерті матері не можуть бути визнані об'єктивними, непереборними та істотними, оскільки позивач не надав суду безспірних, належних і допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що він пропустив строк прийняття спадщини з поважних причин. Визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного, враховуючи, що [PERSON] пропустив передбачений законодавством строк для подачі заяви для прийняття спадщини, проте причина пропуску на протязі 10 років не може визнаватися судом поважною, суд вважає належним у задоволенні позовних вимог відмовити.

Outcome: dismissed