Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Представник позивача, [PERSON], звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором позика, в розмірі 45322,50 грн. та судові витрати. Обґрунтовуючи позовну заяву представник позивача зазначив, що 30 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений безпроцентний договір позики. Підтвердженням укладання договору позики є розписка, відповідно до якої відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 62218,00 грн. та взяв на себе зобов'язання повернути грошові кошти в продовж 151 дня, але не пізніше 01.05.2013 р. Проте, станом на 01.05.2013 р., в порушення взятих на себе зобов'язань, [PERSON] отримані гроші повернув частково - 7254,00 грн. Решту коштів в розмірі 44964,00 грн. відповідач в добровільному порядку відмовляється повертати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення був повідомлений належним чином, згідно наданої до суду письмової заяви, просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у відсутності відповідача до суду не надходило. Згідно з ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши всі суттєві обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Суд встановив, що 30 листопада 2012 року, [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у розмірі 62218,00 грн., про що відповідачем була власноручно написана розписка про їх отримання. Повернення грошових коштів повинно було здійснено в продовж 151 дня, але не пізніше 01 травня 2013 року. У зв'язку з зазначеним, суд дійшов висновку, що дії позивача та відповідача мають розглядатися як укладення договору позики, що є чинним з моменту передання позивачем відповідачу грошей, відповідно до розписки, а відтак на підставі ст. ст. 11, 509 ЦК України у відповідача виникло зобов'язання з повернення отриманої ним у борг суми грошей. Проте, станом на 01 травня 2013 року, в порушення взятих на себе зобов'язань, [PERSON], отримані грошові кошти повернув частково - у розмірі 17254,00 грн. Станом на день розгляду справи відповідач позивачу залишок боргу, а саме 44964,00 грн., за розпискою від 30 листопада 2012 року не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема: з договорів та інших правочинів. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом ( ч. 1 ст. 598 ЦК України). Ці підстави зазначені в ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбаченого договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином ( ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконав своїх зобов'язань, які виникли в нього внаслідок отримання грошових коштів у борг за договором позики від 30 листопада 2012 року укладеного з [PERSON] оскільки немає жодних документальних підтверджень про повернення суми позики позивачу. Разом з тим, у поданій заяві позивач просить стягнути 3% річних від суми заборгованості, посилаючись на законодавчі норми, якими передбачені такі обставини. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України - Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Згідно з ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Таким чином суд вважає, що є усі правові підстави для задоволення позовної. щодо стягнення з відповідача 3% річних, виходячи з кількості днів прострочення повернення боргу, яке станом на 06.08.2013 р. складала 97 дні, та із розрахунку складає 358,50 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики підлягають задоволенню в повному обсязі. Представник позивача також просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. В матеріалах справи наявні документи підтверджуючі сплату позивачем судового збору на загальну суму 682,60 грн. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, у зв'язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved