Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] за довіреністю - [PERSON] звернувся до суду з позовом до Десятої київської державної нотаріальної контори, [PERSON] про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину мотивуючи вимоги тим, що [PERSON] була дружиною померлого [PERSON] [PERSON] з 29.08.1990 року, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу № 1182 від 29.08.1990 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Серія [NUMBER]. Під час спільного проживання з чоловіком вони мали заощадження, які тримали на рахунках в банку, але рахунки були відкритті на чоловіка, а отже після його смерті була відкрита спадкова справа. В зв'язку з тим, що у [PERSON] були діти від першого шлюбу, спадкове майно ділилось у відповідності до часток кожного з спадкоємців. 03.03.2015 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Свідоцтво, на думку позивача, було видано з порушенням, а саме її частка в спадковому майні була зменшена на 1/3, що є порушенням її законних прав та предметом позову. Намагаючись вирішити дане питання мирним шляхом позивач звернулася 21.11.2015 року до Десятої київської державної нотаріальної контори з заявою про скасування свідоцтв. Нотаріусом було призначено зустріч всіх спадкоємців на 01.12.2015 року, однак відповідач [PERSON] не з'явилася. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за довіреністю - [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з обставин, що викладені в позовній заяві, обгрунтовуючи свою позицію, що нотаріусом при видачі оспорюваних свідоцтв про право на спадщину за законом не вірно були визначені частки спадщини та помилка нотаріуса підтверджується листом від 21.11.2015 р. вих.№6225/01-16 В судове засідання представник відповідача Десятої київської державної нотаріальної контори не з'явився. Надали до суду відзив в якому у задоволенні позовних вимог просили відмовити, оскільки позов пред'явлено до неналежного відповідача, а саме Десятої київської державної нотаріальної контори. В судовому засіданні представники відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечили, обгрунтовуючи це тим, що вказаний спір вже вирішувався у судовому порядку та правових підстав для задоволення позову не має. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідача дослідивши матеріали справи та матеріали спадкової справи № 843/2014 щодо майна померлого [PERSON], оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] була дружиною померлого [PERSON] [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу № 1182 від 29.08.1990 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Серія [NUMBER]. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] відповідач [PERSON] є донькою померлого [PERSON] 03.03.2015 року державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Ткач Т.В. було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку спадкового майна та [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки спадкового майна. Та зареєстровано в реєстрі за № 1-238. 03.03.2015 року державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Ткач Т.В. було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку спадкового майна та [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки спадкового майна. Та зареєстровано в реєстрі за № 1-239. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Згідно ст. 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов'язаний: здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв'язку з вчиненням нотаріальних дій; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; вести нотаріальне діловодство та архів нотаріуса відповідно до встановлених правил; дбайливо ставитися до документів нотаріального діловодства та архіву нотаріуса, не допускати їх пошкодження чи знищення; надавати документи, інформацію і пояснення на вимогу Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі при здійсненні ними повноважень щодо контролю за організацією діяльності та виконанням нотаріусами правил нотаріального діловодства; постійно підвищувати свій професійний рівень, а у випадках, передбачених пунктом 3 частини першої статті 29-1 цього Закону, проходити підвищення кваліфікації; виконувати інші обов'язки, передбачені законом. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно зі ст. 67 ЗУ «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням - кожному з них окремо. Згідно з п.212 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Пунктом 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно з роз'яснень, викладених у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду. Як убачається з позовною заяви представник позивача посилається на вимоги ст.60 СК України, мотивуючи це тим, що спадкове майно було придбане під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до вимог ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту . Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Під час судового розгляду позивачем не ставилося питання щодо визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя у зв'язку з чим суд приходить до висновку що позивачем та її представником не вірно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі викладеного, ст. ст. 15, 16, 1261, 1301 ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5,

Outcome: dismissed