Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Представник позивача 11.03.2021 року звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 27.10.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір кредиту №384/130/06-М, відповідно до якого, банк надає у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 40000,00 доларів США. В якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором №384/130/06-М, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як «іпотекодавиці» передали в іпотеку: трикімнатну квартиру, загальною площею 65,5 кв. м., житловою площею 39,5 кв. м.,яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Оскільки відповідачі не виконували належним чином свої зобов`язання по кредитному договору, позивач звернув стягнення на квартиру іпотекодавця, та звернувся з відповідною заявою до державного реєстратора. Правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Альфа-банк» на нерухоме майно, є відповідне застереження в п.п.4.5.3 Договору іпотеки від 27.10.2006 року, яке передбачає передачу іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Таким чином, відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.02.2021 року № 245493066, було зареєстровано право власності за АТ «Альфа-банк» на вищезазначену квартиру. Втративши право власності на квартиру, відповідач втратив відповідно до ст. 317 ЦК України право користування нею. Згідно довідки про склад сім`ї, або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб, в вищезазначеній квартирі, власником якої є АТ «Альфа-банк», зареєстровані: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] .. Малолітня [PERSON] [INFO] зареєстрована в зазначеному житловому приміщенні після укладення договору іпотеки, тобто передача в іпотеку відбулась раніше за реєстрацію в ній малолітньої особи. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою добровільно звільнити житлове приміщення, намагався вирішити питання в позасудовому порядку. Проте, незважаючи на відсутність правових підстав для проживання у квартирі, колишній власник, продовжує користуватись ним та відмовляється добровільно виселитись. Такі дії відповідача створюють перешкоди у здійсненні законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатись нерухомим майном. , внаслідок чого порушуються законні права та інтереси АТ «Альфа-банку». Тому позивач змушений звернутись до суду з даним позовом та визнати відповідачів [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] такими, що втратили право користування трикімнатною квартирою загальною площею 65,5 кв.м, житловою площею 39,5 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 20.04.2021 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду в підготовчому судовому засіданні. 12.07.2021 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Представник позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заперечень щодо позову, заяв та клопотань до суду не направили.\~\~\~ Представник третьої ососби в судове засідання не з`явився, подав до суду письмові пояснення в яких зазначила про те що служба у справах дітей та сім`ї ВК Обухівської міської ради заперечує щодо зняття з реєстраційного обліку малолітньої [PERSON] [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Так як їм не було відомо про момент укладення кредитного договору [PERSON] , та [PERSON] , які повністю усвідомлювали значення своїх дій, щодо надання в іпотеку квартири, яка є матеріальною основою існування повноцінної сім`ї, звернень до органу опіки та піклування ВК Обухівськї міської ради за дозволом про вчинення таких дій не надходило, а тому, так як їм не були дані обставини відомі, вони не несуть відповідальності за їх вчинення. Також просив проводити розгляд справи за відсутності представника служби, при винесенні рішення поклався на розсуд суду. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Відповідачі в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи у його відсутності, представник позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 223,\~280 ЦПК України\~вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Вислухавши представника позивача, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір кредиту №384/130/06-М, відповідно до якого, банк надає у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 40000,00 доларів США. В якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором №384/130/06-М, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як «іпотекодавиці» передали в іпотеку: трикімнатну квартиру, загальною площею 65,5 кв. м., житловою площею 39,5 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Оскільки відповідачі не виконували належним чином свої зобов`язання по кредитному договору, позивач звернув стягнення на квартиру іпотекодавця, та звернувся з відповідною заявою до державного реєстратора. Правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Альфа-банк» на нерухоме майно, є відповідне застереження в п.п.4.5.3 Договору іпотеки від 27.10.2006 року, яке передбачає передачу іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Таким чином, відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.02.2021 року № 245493066, було зареєстровано право власності за АТ «Альфа-банк» на вищезазначену квартиру. Втративши право власності на квартиру, відповідач втратив відповідно до ст. 317 ЦК України право користування нею. Згідно довідки про склад сім`ї, або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб, в вищезазначеній квартирі, власником якої є АТ «Альфа-банк», зареєстровані: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] .. Малолітня [PERSON] [INFO] зареєстрована в зазначеному житловому приміщенні після укладення договору іпотеки. Службою у справах дітей та сім`ї ВК Обухівської міської ради було до суду надіслано листа в якому вони заперечили щодо зняття з реєстраційного обліку малолітньої [PERSON] [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Так як їм не було відомо про момент укладення кредитного договору [PERSON] , та [PERSON] , які повністю усвідомлювали значення своїх дій, щодо надання в іпотеку квартири, яка є матеріальною основою існування повноцінної сім`ї, звернень до органу опіки та піклування ВК Обухівської міської ради за дозволом про вчинення таких дій не надходило. При наданні правової оцінки суті спірних правовідносин суд враховує наступне. За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 9 ЖК\~Української РСР\~передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до статті 17 Закону України від\~23 лютого 2006 року № 3477-IV\~«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування. Розглядаючи справу «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№ 8863/06), ЄСПЛ у рішенні від 02 грудня 2010 року установив порушення статті 8 Конвенції, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло останні були позбавлені процесуальних гарантій. Установлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції»\~будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання пропорційним законній меті. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07)). Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ,\~виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові КЦС ВС від 31.03.2021 року у справі № 753/72/17. Суд враховує, що вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у разі її задоволення, має фактичним наслідком позбавлення відповідачів права на житло та, відповідно, їх виселення. Проте таке позбавлення права має ґрунтуватися не лише на вимогах закону, але й бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та співмірним із тим тягарем, який у зв`язку із втратою житла покладається на сторону відповідача, оскільки позбавлення житла будь-якої особи є крайнім заходом втручання у права на житло. Право власності на спірну квартиру зареєстровано за позивачем на підставі іпотечного застереження. Отже, спірна квартири до набуття позивачем права власності на неї, була предметом іпотеки. При вирішенні спорів щодо права користування колишніми власниками та членами їх сімей іпотечним майном, судам,\~

Outcome: dismissed