Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою в інтересах [PERSON] до ТОВ «ПРОМСПЕЦБУД», предметом якої є відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням її здоров`я, в розмірі 104325,00 грн. без урахування податку з доходів фізичних осіб. Як на підставу позову представник позивача посилається на те, що позивач з 01.04.2011 року по 11.01.2017 року працювала малярем ремонтно-будівельного управління №1 ТОВ «ПРОМСПЕЦБУД», виконувала комплекс підготовчих робіт в умовах фізичних навантажень, показники яких перевищували нормативні через недосконалість робочого місця, у зв`язку з чим отримала хронічні професійні захворювання: Радикулопатія шийна С6, С7 справа та попереково-крижова L4, L5, S1 білатеральна на фоні антеспондилолістезу тіла L3 хребця (5мм). з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, лівобічним тазостегновим періартрозом з порушенням функції ходи. Причиною отримання профзахворювання стало фізичне навантаження (вимушені нахили тулуба, незручна та фіксована робоча поза, стоячи, стереотипні робочі рухи). Від отриманого професійного захворювання та наслідків, викликаних ним - 25% втрати професійної працездатності - позивач переносить моральні страждання та переживання, компенсувати які зможе грошова сума в розмірі 104325,00 грн. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно, у встановленому законом порядку, представник позивача заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно, у встановленому законом порядку, про причини неявки не повідомив. 05.07.2019 року представник відповідача надав відзив у справі, позов не визнав у повному обсязі /а.с.70-82/. В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначив, що негативні зміни в здоров`ї позивача виникли задовго до того, як вона почала працювати на ТОВ «ПРОМСПЕЦБУД» і згідно Акту розслідування осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання встановити неможливо. Відповідач забезпечував позивача усіма необхідними засобами індивідуального захисту на виконання приписів чинного законодавства, а тому [PERSON] могла повноцінно виконувати свої трудові обов`язки. Крім того, вона була ознайомлена зі своїми умовами роботи та всіма можливими ризиками, що пов`язані з нею, неодноразово проводились різноманітні інструктажі. Тобто відповідач як роботодавець зі своєї сторони виконав всі покладені на нього обов`язки щодо забезпечення належних умов праці для позивача. Вважає, що причинно-наслідковий зв`язок між професійним захворюванням позивача та його працею у відповідача відсутній, а необхідність підтримувати здоров`я шляхом лікування, проведення обстежень та відновлювальних процедур до моральної шкоди не відноситься, а є питанням матеріального забезпечення. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що стаж роботи позивача в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача складає - 5 років 9 місяців (Акт форми П-4 на а.с. 11-14). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 13.12.2018 року (далі - Акт розслідування) позивачу був встановлений наступний діагноз - Радикулопатія шийна С6, С7 справа та попереково-крижова L4, L5, S1 білатеральна на фоні антеспондилолістезу тіла L3 хребця (5мм), з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, лівобічним тазостегновим пері артрозом з порушенням функції ходи. В пункті 16 даного Акту зазначається, що професійне захворювання виникло за таких обставин: [PERSON] , працюючи з 01.04.2011р. по 11.01.2017р. малярем ремонтно-будівельного управління №1 товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМСПЕЦБУД» виконувала комплекс підготовчих робіт, а саме: підготовка робочого місця для виконання робіт, очищення стін та укосів від старого пофарбованого матеріалу вручну щітками і скребками, шліфування поверхні стін і укосів, приготування розчину для ґрунтування стін, ґрунтування стін і укосів, приготування сумішей із фарб, фарбування стін і укосів вручну. Вищезазначені роботи здійснювались в умовах фізичних навантажень, показники який перевищували нормативні через недосконалість робочого місця. Висновком МСЕК від 07.02.2019 року позивачу було встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково (а.с. 10). Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, зазначила, що у зв`язку із отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеню втрати професійної працездатності, їй спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як такий, що не забезпечив їй безпечних та нешкідливих умов праці, у зв`язку з чим вона отримала професійне захворювання. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Статтею 153 КЗпП України та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача, які викладені у відзиві на позов щодо відсутності з боку відповідача вини у спричинені позивачу моральної шкоди з огляду на наступне. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Згідно зазначеного вище Акту причиною виникнення у позивача професійного захворювання стала, зокрема, робота впродовж 5 років 9 місяців в умовах фізичних навантажень, показники яких перевищували нормативні через недосконалість робочого місця: - нахили тулуба (вимушені, більше 30 градусів), кількість за зміну - 148-178 роз при нормативному значенні - 51-100 раз; - перебування у робочій позі (незручна та фіксована, незручна, стоячи % зміни) - до 32,4 % при нормативному значенні - до 25%; - стереотипні робочі рухи 22410 разів при нормативному значенні до 20000. При цьому, з метою ліквідації і запобігання виникненню професійних захворювань директору ТОВ «ПРОМСПЕЦБУД» запропоновано розробити заходи, які б зменшили при виконанні робіт кількість (більше 30 градусів) нахилів тулубу, перебування працівників в незручній позі та зменшення стереотипних рухів до нормативних показників впродовж робочої зміни Крім того, із медичних довідок позивача встановлено, що в зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивач неодноразово знаходилась на стаціонарному лікуванні в медичних закладах - 10.03.2006 - 29.03.2006 року, 22.11.2016 - 30.11.2016 року, 19.02.2018 - 05.03.2018 року, 26.10.2018 - 09.11.2018 року, після лікування їй було рекомендовано «Д» нагляд лікарів поліклініки, прийом лікарських засобів, уникати переохолодження, санаторно-курортне лікування тощо, виписана кожного разу з деяким покращенням (а.с. 15-31). За таких обставин, враховуючи роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи характер і тривалість страждань та стан здоров`я позивача, характер отриманого ним професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, а саме необхідності проходити періодично медичні обстеження та лікування, у тому числі і санаторно-курортні лікування, враховуючи відсоток втрати професійної працездатності позивача, який згідно висновку МСЕК становить 25 % безстроково, що свідчить про стійкий процес втрати здоров`я, суд вважає, що розмір моральної шкоди повинен складати 40 000 (сорок тисяч) грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю. При цьому, виходячи з викладеного вище, доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, про відсутність обов`язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, суд до уваги не приймає, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця - відповідача по справі. У свою чергу також, спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки медичними довідками та виписними епікризами встановлений лише факт втрати професійної працездатності і це не є доказами заподіяння моральної шкоди. Позивач змушена проходити стаціонарний курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, в неї встановлений стійкий больовий синдром, що позбавляє її вільно рухатися, позбавляє нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, що у своїй сукупності і вказує на заподіяння позивачу моральної шкоди. Також, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: partial