Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Іванічек О.І. позов підтримав повністю, а зустрічний позов не визнав повністю. Представник позивача [PERSON] пояснив, що позивач та відповідач під час шлюбу придбали майно, зазначене в позові - транспортні засоби. Автомобіль марки Ваз 21104 д.н.з [NUMBER] є особистою приватною власністю позивача [PERSON] , оскільки був придбаний ним хоч і під час шлюбу з відповідачем, проте за особисті кошти, що підтверджується листом №31/24/15-6АЗ від 03.07.2021 року територіального сервісного центру МВС №7345 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Чернівецькій області. Тобто позивач [PERSON] придбав автомобіль марки Ваз 21104 д.н.з [NUMBER] за кошти від реалізації належного йому автомобіля Ваз 21099 д.н.з. [NUMBER] , відтак автомобіль марки Ваз 21104 д.н.з [NUMBER] є особистою приватною власністю позивача. Представник позивача вважає, що вартість автомобіля марки Ваз 21104 д.н.з [NUMBER] визначена експертом неправильно. Позивач [PERSON] не погоджується на отримання грошової компенсації у випадку нерівності часток подружжя у спірному майні. Представник відповідача [PERSON] адвокат Чебан Т.В. первісний позов не визнала повністю, а зустрічний позов з урахуванням уточнених вимог підтримала повністю та пояснила, що позивач та відповідач під час шлюбу придбали майно, зазначене в первісному позові - транспортні засоби, а також автомобіль марки Ваз 21104 д.н.з [NUMBER] , який також був придбаний позивачем під час шлюбу з відповідачем. Вважає безпідставними твердження представника позивача, що даний автомобіль був придбаний за особисті кошти, оскільки належних доказів, які підтверджують дану обставину не надано і в силу ст.60 СК України даний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, так як вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також визначення вартості транспортних засобів позивачем на підставі оголошень в мережі Інтернет є безпідставним, оскільки це вартість лише подібних автомобілів, які не є тотожними спірним транспортним засобам. Тому вартість, визначена експертом, висновок якого є в матеріалах справи, є реальною. Відповідачка [PERSON] не погоджується на отримання грошової компенсації у випадку нерівності часток подружжя у спірному майні. Інші процесуальні дії у справі не вчинялися. Інші заяви та клопотання не надходили. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 25 грудня 2020 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, про що було зроблено актовий запис № 787, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02 червня 2021 року. Під час шлюбу, позивач та відповідач набули у спільну сумісну власність автомобіль марки Mercedec-Benz Vito 110 CDI, д.н.з. [NUMBER] 2003 року випуску, дата реєстрації 04.06.2019 року, автомобіль Ореl Vivaro д. н. з. [NUMBER] 2002 року випуску дата реєстрації 12.07.2014 року, мотоцикл Патріот РМ 125-3 д. н. з. [NUMBER] дата реєстрації 12.07.2014 року. Вказані обставини визнаються сторонами та ними не оспорюються, а також підтверджується копією листа №31/24/15-326 від 15.04.2021 року територіального сервісного центру МВС №7345 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Чернівецькій області. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання сторонами. Крім того, під час шлюбу, позивач та відповідач набули у спільну сумісну власність автомобіль марки Ваз 21104 д.н.з [NUMBER] , дата реєстрації 19.04.2014 року, що підтверджується копією листа №31/24/15-6АЗ від 03.07.2021 року територіального сервісного центру МВС №7345 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Чернівецькій області. Суд відхиляє доводи представника позивача [PERSON] - адвоката Іванічека О.О. про те, що автомобіль марки Ваз 21104 д.н.з [NUMBER] є особистою приватною власністю позивача [PERSON] , оскільки був придбаний ним хоч і під час шлюбу з відповідачем, проте, за особисті кошти та, як доказ цього лист №31/24/15-6АЗ від 03.07.2021 року територіального сервісного центру МВС №7345 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Чернівецькій області, тому що з даного листа не вбачається, що [PERSON] придбав автомобіль марки Ваз 21104 д.н.з [NUMBER] за кошти від реалізації належного йому автомобіля Ваз 21099 д.н.з. [NUMBER] . Крім того, з даного листа вбачається, що автомобіль Ваз 21099 д.н.з. [NUMBER] був реалізований [PERSON] іншій особі лише 13.05.2014 року, а автомобіль марки Ваз 21104 д.н.з [NUMBER] був зареєстрований 19.04.2014 року, тобто спочатку був зареєстрований спірний автомобіль Ваз 21104 д.н.з [NUMBER] на ім`я позивача [PERSON] і лише після цього позивач під час шлюбу реалізував автомобіль Ваз 21099 д.н.з. [NUMBER] . Тому суд вважає, що кошти від реалізації 13.05.2014 року автомобіля Ваз 21099 д.н.з. [NUMBER] позивач не міг використати для придбання 19.04.2014 року автомобіля марки Ваз 21104 д.н.з [NUMBER] . Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. ст. 69, 70 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» N 11 від 21.12.2007 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Якщо шлюбним договором змінено передбачений законом режим спільної сумісної власності, то при розгляді спору про поділ майна подружжя суду необхідно виходити з умов такого договору. При цьому слід мати на увазі, що в силу ч. 4 ст. 93, ч. 1 ст. 103 СК положення шлюбного договору, що ставлять одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище, порушують його права та інтереси, на вимогу такої сторони за рішенням суду можуть бути визнані недійсними з підстав, установлених ЦК. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно -будівельному, гаражно - будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК) . Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ч.1,2 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем не існувало домовленості чи шлюбного договору про зміну розмір часток у спільному майні подружжя. Загальна вартість спільного майна подружжя складає 279594 гривень 39 копійок, що підтверджується висновком експерта №СЕ-19/126-21/7292-АВ від 19.10.2021 року. Суд відхиляє доводи представника позивача [PERSON] про те, що вартість спірного майна визначена ним на підставі оголошень, розміщених в мережі Інтернет, оскільки в даних оголошеннях вказана вартість аналогічних чи подібних транспортних засобів на погляд авторів таких оголошень, а не визначені відповідними експертами чи спеціалістами, тобто оголошення, надані представником позивача суд вважає неналежними та недопустимим доказами, які підтверджують вартість спірного майна. Суд відхиляє доводи представника позивача [PERSON] про те, що вартість автомобіля марки Ваз 21104 д.н.з [NUMBER] визначена експертом неправильно, так як в порушення ст.81 ЦПК України позивачем та його представником не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували висновок експерта про вартість спірних транспортних засобів. Отже, між сторонами склалися правовідносини з приводу поділу спільного сумісного майна подружжя. Враховуючи викладене вище суд вважає, що частка кожного з подружжя, тобто позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] в спірному спільному майні складає по Ѕ частки і вартість кожної з часток становить 139797 гривень 20 копійок. Сторони по справі відмовилися в добровільному порядку поділити спільне сумісне майно, порушуючи права один одного, а також позивач та відповідач не погодилися на отримання грошової компенсації та попереднього не внесли відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом слід задовольнити частково та позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом слід задовольнити частково, і, оскільки неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд вважає, що слід визнати ідеальні частки подружжя в спірному майні без його реального поділу і залишити спірне майно у спільній частковій власності позивача та відповідача. Зокрема, слід визнати право спільної сумісної власності за позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] на: автомобіль марки Mercedec - Benz Vito 110 CDI, д.н.з. [NUMBER] 2003 року випуску дата реєстрації 04.06.2019 року; автомобіль Ореl Vivaro д. н. з. [NUMBER] 2002 року випуску дата реєстрації 12.07.2014 року; мотоцикл Патріот РМ 125-3 д. н. з. [NUMBER] дата реєстрації 12.07.2014 року, 2012 року випуску; автомобіль Ваз 21104 д.н.з [NUMBER] в рівних частках. Визнати за позивачем [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на Ѕ ідеальної частки на автомобіля марки Mercedec-Benz Vito 110 CDI, д.н.з. [NUMBER] 2003 року випуску дата реєстрації 04.06.2019 року; автомобіля Ореl Vivaro д. н. з. [NUMBER] 2002 року випуску дата реєстрації 12.07.2014 року; мотоцикла Патріот РМ 125-3 д. н. з. [NUMBER] дата реєстрації 12.07.2014 року, 2012 року випуску; автомобіля Ваз 21104 д.н.з [NUMBER] . Визнати за відповідачем [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на Ѕ ідеальної частки: автомобіля марки Mercedec-Benz Vito 110 CDI, д.н.з. [NUMBER] 2003 року випуску дата реєстрації 04.06.2019 року; автомобіля Ореl Vivaro д. н. з. [NUMBER] 2002 року випуску дата реєстрації 12.07.2014 року; мотоцикла Патріот РМ 125-3 д. н. з. [NUMBER] дата реєстрації 12.07.2014 року, 2012 року випуску; автомобіля Ваз 21104 д.н.з [NUMBER] . Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.2, ч.3,4,6 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що реальна ціна позовів складає 139797 гривень 20 копійок. Таким чином, позивач та відповідач мали сплатити судовий збір в розмірі 1397,97 грн. Позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 1841,49 грн. за подання позову та відповідачем [PERSON] сплачено 1350 грн. судового збору за подання зустрічного позову. Позивачем [PERSON] витрачено на професійну правничу допомогу 18603,84 грн. Відповідачем [PERSON] витрачено на професійну правничу допомогу 12500 грн. Суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму, зазначену адвокатами, витрачені сторонами, є документально підтвердженими, вони частково співмірні зі складністю цієї справи, наданими адвокатами обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, та частково відповідають критерію розумності їхнього розміру, тому суд вважає, що розмір витрат обох сторін на правничу допомогу не може перевищувати 10000 гривень. Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. У зв`язку із частковим задоволенням позову та зустрічного позову суд не вважає за необхідне стягувати з однієї сторони на користь іншої сторони рівний розмір судових витрат у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, позивач [PERSON] не позбавлений права звернутися до суду із клопотанням про повернення внесеного судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Також позивач [PERSON] та його представник не надали суду належних доказів судових витрат в розмірі 450 гривень за подання заяви про забезпечення позову. У зв`язку з тим, що відповідачем [PERSON] сплачено 1350 грн. судового збору за подання зустрічного позову, а ціна позову складає 1397,97 грн., то з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь держави 47,97 грн. недоплаченого судового збору. На підставі ст. ст. 60, 68,69,70,71 СК України, ст. ст. 183, 355-358, 364 ЦК України,

Outcome: partial