Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту № 51-16 від 12.12.2016 р. на загальну суму 71 281,48 грн. В обґрунтування позову вказав, що 12.12.2016 року між КС «Хортиця» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 51-16, згідно якого [PERSON] отримала від КС «Хортиця» кредит у сумі 17 500,00 грн. Відповідно до п. 1.1., 5.1.3. Договору кредиту № 51-16 від 12.12.2016 р., [PERSON] зобов`язалася своєчасно та в повному обсязі сплачувати кредитодавцю платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом. Відповідач свої зобов`язання за договором кредиту належним чином не виконує. Суму кредиту в обумовлений договором строк не повертає, проценти за користування кредитом не сплачує. Станом на 28.11.2019 року відповідач фактично не виконала свої зобов`язання, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість на загальну суму 71 281,48 грн., яка складається з: суми кредиту у розмірі 17 403,00 грн., процентів за користування кредитом за період з 12.12.2016 р. по 12.12.2018 р. у розмірі 6 874,95 грн., процентів згідно з п. 6.3 Договору кредиту за період з 13.12.2018 р. по 28.11.2019 р. у розмірі 46 134,88 грн., інфляційних втрат за період з грудня 2018 р. по жовтень 2019 р. у розмірі 868,65 грн. Враховуючи викладене, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 51-16 від 12.12.2016 року на загальну суму 71 281,48 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1921, 00 грн. Ухвалою суду від 24.12.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач належним чином повідомлялася про дату, час і місце розгляду, у судове засідання не з`явилася, поважну причину неявки суду не повідомила, відзив не надала. Як вбачається з довідки Департаменту реєстраційних послуг ЗМР № 01-71/19622 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 28.04.2005 року по теперішній час. Відповідач повідомлялася про розгляд справи шляхом направлення засобами поштового зв`язку рекомендованих листів з повідомленням за зареєстрованим місцем проживання. Як вбачаться з конверту-повідомлення, що повернувся на адресу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 30.01.2020 р., його було повернуто суду з відміткою поштового відділення зв`язку «адресат відсутній». Відповідно до ст. 130 ч.9 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Згідно вимог ст. 131 ч.1 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Крім того, відповідач повторно повідомлялася про розгляд справи шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням, 10.03.2020 р., його було повернуто суду з відміткою поштового відділення зв`язку «за закінченням терміну зберігання». Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, але вони результатів не дали. Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача, шляхом постановлення заочного рішення. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що відповідач не з`явилася до суду без поважних причин, відзив на позовну заяву суду не надала, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 12 грудня 2016 року між КС «Хортиця» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 51-16, згідно умов якого [PERSON] було надано кредит в розмірі 17 500,00 гривень на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, де позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, в порядку та в строки, визначені цим Договором. Отримання [PERSON] кредитних коштів, згідно умов Договору кредиту 51-16 від 12.12.2016 р., підтверджується видатковим касовим ордером від 12.12.2016 р. на суму 17 500,00 грн. Відповідно до п. 1.1., 5.1.3. Договору кредиту № 51-16 від 12.12.2016 р., [PERSON] зобов`язувалася своєчасно та в повному обсязі сплачувати кредитодавцю платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом. Відповідно до п. 1.4. зазначеного Договору кредиту розмір процентів за користування кредитом становить 96 % річних. Пунктом 1.5. Договору кредиту № 51-16 від 12.12.2016 р. передбачено, що у разі прострочення позичальником строків сплати, передбачених Графіком розрахунків, з 30 дня прострочки розмір процентів за користування кредитом становить - 120% річних. Відповідно до п. 3.1., 3.2. Договору кредиту № 51-16 від 12.12.2016 р. проценти за користування кредитом нараховуються за кожен день користування кредитом на залишок кредиту та несплаченим в строк процентам до повної сплати кредиту. Нарахування процентів за користування кредитом починається з наступного дня після видачі кредитодавцем кредиту позичальнику, а припиняється в день повернення всієї суми кредиту. Згідно з п. 3.5., 3.6. Договору кредиту № 51-16 від 12.12.2016 р. прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом не зупиняє нарахування процентів, як протягом строку надання кредиту визначеного п. 1.2. цього Договору, так й після закінчення цього строку, впродовж всього строку користування позичальником наданими грошовими коштами. Позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за користування кредитом щомісяця в останній день поточного місяця до повної сплати суми кредиту. Відповідно до п. 6.3 Договору кредиту № 51-16 від 12.12.2016 р., за прострочення позичальником строків сплати, передбачених графіком розрахунків та/або п. 5.1.5, 8.6 цього договору, позичальник згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України сплачує кредитодавцю на його вимогу суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 275 процентів річних від простроченої суми. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку встановленим договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика повинна бути повернена позичальником протягом 30 днів з дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за статтею 559 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Виходячи зі змісту ст. 610 ЦК України несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Станом на 28.11.2019 року відповідач фактично не виконала свої зобов`язання, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість на загальну суму 71 281,48 грн., яка складається з: суми кредиту у розмірі 17 403,00 грн., процентів за користування кредитом за період з 12.12.2016 р. по 12.12.2018 р. у розмірі 6 874,95 грн., процентів згідно з п. 6.3 Договору кредиту за період з 13.12.2018 р. по 28.11.2019 р. у розмірі 46 134,88 грн., інфляційних втрат за період з грудня 2018 р. по жовтень 2019 р. у розмірі 868,65 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви КС «Хортиця» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 51-16 від 12.12.2016 року. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Outcome: approved