Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

Представник Комунального\~некомерційного підприємства\~Харківської обласної\~ради «Обласна\~клінічна психіатрична\~лікарня №\~3»\~звернувся до\~Московського районного\~суду м.Харкова\~із заявою\~про продовження\~примусової госпіталізації\~стосовно [PERSON] на підставі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Заява обґрунтована тим, що 25 жовтня 2015 року о 00 годині 30 хвилин до КПН ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» був госпіталізований [PERSON] на підставі відомостей, про його поведінку, які надійшли від лікаря БШД № 204 [PERSON] та рапорта інспектора патрульної поліції м. Харкова [PERSON] . На підставі цих відомостей [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», яка дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби, суттєву шкоду його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. На підставі цих відомостей [PERSON] був оглянутий лікарем-психіатром [PERSON] у прийомному відділенні о 00 годині 30 хвилин 25.10.2015, який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації [PERSON] , [PERSON] був госпіталізований у добровільному порядку. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.11.2016 [PERSON] було визнано недієздатним. 12.12.2016 о 09-00 годині [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3 у складі заступника генерального директора О.А. Кашинського, завідуючим 4 відділення Пєнцової О.М., лікаря відділення Н.О. Литвинової, стосовно [PERSON] застосовано примусову госпіталізацію як до недієздатного. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.12.2016 застосовано стосовно [PERSON] примусову госпіталізацію в умовах психіатричного стаціонару КПН ХОР «ОКПЛ № 3». Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.06.2017 продовжено стосовно [PERSON] примусову госпіталізацію в умовах психіатричного стаціонару КПН ХОР «ОКПЛ № 3». Рішенням Московського районного суду м. Харкова, ухваленим 17.11.2017 опікуном недієздатного [PERSON] призначено сестру [PERSON] . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23.11.2017 продовжено стосовно [PERSON] примусову госпіталізацію в умовах психіатричного стаціонару КНП ХОР «ОКПЛ № 3». Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16.05.2018 продовжено стосовно [PERSON] примусову госпіталізацію в умовах психіатричного стаціонару КНП ХОР «ОКПЛ № 3». У зв`язку зі змінами у законодавстві 12 червня 2018 року [PERSON] був оглянутий ЛКК № 844, [PERSON] надав добровільну згоду на лікування в психіатричному стаціонарі, про що написав заяву, в зв`язку з чим з 12.06.2018 по 20.08.2018 знаходився на лікуванні в 4-му психіатричному відділенні КПН ХОР «ОКПЛ № 3» добровільно. 20.08.2018 [PERSON] написав заяву про відмову від добровільного лікування. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.08.2018 стосовно [PERSON] застосовано примусову госпіталізацію в умовах психіатричного стаціонару КПН ХОР «ОКПЛ № 3». Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14.02.2019 року продовжено примусову госпіталізацію в умовах психіатричного стаціонару стосовно [PERSON] , яка продовжувалася в подальшому рішеннями Московського районного суду м. Харкова від 09.08.2019, від 12.02.2020, від 14.08.2020, від 01.02.2021. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.07.2021 продовжено примусову госпіталізацію стосовно [PERSON] . 14.12.2021 [PERSON] був повторно оглянутий комісією лікарів-психіатрів ОКПЛ №3 у складі: заступника генерального директора Черкасової А.О., завідувача 4-м відділенням для дорослих [PERSON] , лікаря відділення [PERSON] . Комісія дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад в формі шизофренії, параноїдної форми з безперервним типом перебігу та стійким, вираженим емоційно-вольовим дефектом. Незважаючи на активну медикаментозну терапію в психіатричному стаціонарі протягом останніх 6-ти місяців, на теперішній час у [PERSON] зберігається активна психотична (галюцинаторно-параноїдна) симптоматика та виражені, стійкі емоційно-вольові порушення, що обумовлює невпорядковану поведінку хворого, його агресію та ворожість, спрямовану на оточуючих, безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби, відсутність критики до свого стану внаслідок чого пацієнт потребує безперервного нагляду і допомоги (вдома знаходитись не може за причини соціальної дезадаптації, розгромив квартиру, розбив труби опалення та водопостачання, відмовляється від їжі, ліки амбулаторно не приймає, агресивний до сестри та оточуючих) та підтвердила обґрунтованість рішення про продовження госпіталізації згідно зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Комісія дійшла висновку, що обстеження та лікування [PERSON] можливе тільки в умовах стаціонару. Підставою для продовження примусової госпіталізації є його небезпека для себе і оточуючих, суттєва шкода його здоров`ю внаслідок погіршення психічного тану у разі, якщо особі не буде надано психіатричну допомогу. У судовому засіданні представник заявника - лікар-психіатр Ель-Айюбі М.Д. підтримав обставини, викладені у заяві, та просив їх задовольнити. Особа, стосовно якої вирішується питання про примусову госпіталізацію до психіатричного стаціонару, [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти продовження стосовно нього примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар, зазначив, що буде лікуватися амбулаторно. Прокурор у судовому засіданні заяву Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» підтримав та просив її задовольнити. Представник особи, стосовно якої розглядається заява, - адвокат Папай С.О. в судовому засіданні підтримав позицію особи, інтереси якої він представляє в даному цивільному провадженні, вважав, що [PERSON] може проходити лікування амбулаторно. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає заяву Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до запису лікаря приймального покою [PERSON] був доставлений з дому БШД № 204 із загостренням шизофренії, як такий, що госпіталізується повторно, госпіталізується у звязку з неадекватною поведінкою, розбив батареї, меблі вдома, агресивний до сусідів, погрожував їм розправою, 1 місяць не виходив з дому, за психічним статусом орієнтований всебічно правильно, на запитання відповідає кратко, односкладово, заперечує, що розбив батареї, висловлює уривчасті маячні ідеї переслідування, мислення паралогічне, різнопланове, критика відсутня, не заперечує проти лікування. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.11.2016 у справі №643/3648/16-ц [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатним. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.11.2017 у справі №643/10222/17 [PERSON] призначено опікуном над [PERSON] , [INFO] . Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.08.2018 у справі №643/11621/18 застосовано стосовно [PERSON] , [INFO] , примусову госпіталізацію в умовах психіатричного закладу КЗОЗ «ХОКПЛ № 3». Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.07.2021 у справі №643/12575/21 продовжено стосовно [PERSON] , [INFO] , примусову госпіталізацію в умовах психіатричного стаціонару. Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією [PERSON] є інвалідом 2 групи з 01.06.2013 безстроково з діагнозом F20. Відповідно до акту психіатричного огляду від 14 грудня 2021 року № 12/5954, складеного у складі комісії: заступника генерального директора Черкасової А.О., завідувача 4-м відділенням для дорослих [PERSON] , лікаря відділення [PERSON] , [PERSON] страждає на важкий психічний розлад у формі шизофренії, параноїдної форми з безперервним типом перебігу та стійким, вираженим емоційно-вольовим дефектом. Не зважаючи на активну медикаментозну терапію в психіатричному стаціонарі протягом останніх 6 місяців, в даний час спостерігається активна психотична та дефіцитарна симптоматика, яка обумовлює невпорядковану поведінку хворого, його агресивність і ворожість, спрямовану на оточуючих, безпорадність і неможливість самостійно задовольняти свої основні життєві потреби, відсутність критики до свого стану внаслідок чого пацієнт потребує постійного догляду і нагляду. Вдома самостійно знаходитися не може (розгромив квартиру, розбив труби опалення, водопостачання, відмовляється від їжі, ліків, агресивний до сестри та оточуючих), грубо соціально дезадаптований, лікування амбулаторно не приймає. Потребує продовження примусової госпіталізації в психіатричному стаціонарі, згідно зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Відповідно до ст. 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Підпунктом «е» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб, серед іншого, для законного затримання психічнохворих, відповідно до процедури, встановленої законом. Згідно з практикою ЄСПЛ щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (п. 79, 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07). У параграфі 39 рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» від 24 жовтня 1979 року Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що за виключенням випадків крайньої необхідності, людина не повинна позбавлятися свободи до тих пір, доки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є душевнохворою. Сама сутність того, в чому потрібно переконати компетентні державні органи наявність психічного розладу, - вимагає об`єктивної медичної експертизи. З огляду на вимоги процесуального закону та відповідно до ст. 14 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» рішення про надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку приймається виключно судом. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» закріплено презумпцію психічного здоров`я, відповідно до якої кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Презумпція психічного здоров`я є неспростовною, тобто вважається юридичним фактом, допоки не буде спростованою на підставах та в порядку, передбачених Законами України. До настання такого спростування вказана презумпція діє, оскільки вона передбачена Законом, і не потребує встановлення судом. Відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в закладі з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з часу госпіталізації з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник закладу з надання психіатричної допомоги повинен направити до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в закладі з надання психіатричної допомоги проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» тяжкий психічний розлад розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Згідно з ч. 2 5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. У заяві про продовження примусової госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку зазначено, що у [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад, в результаті чого він становить небезпеку для себе і оточуючих, є безпорадним та не здатний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби, а тому потребує продовження примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар згідно зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Оскільки хворий є безпорадним, не здатний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби внаслідок наявного в нього тяжкого психічного розладу у формі шизофренії, параноїдної форми безперервного типу перебігу, йому рекомендовано продовжити примусову госпіталізацію в психіатричний стаціонар згідно із ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Отже, зважаючи на досліджені судом обставини справи, а саме те, що хворий не здатний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність, є безпорадним, є інвалідом ІІ групи безстроково, пояснень інших учасників, суд доходить остаточного висновку, що наявні обов`язкові з огляду на вимоги ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» підстави для ухвалення рішення про надання особі психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди, продовження такої госпіталізації є доцільною та відповідає її інтересам, тому заяву представника Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» слід задовольнити. Судові витрати розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved