Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Представник позивача Грицай О.В. за довіреністю адвокат Шох С.М. (далі-позивач) звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ПАТ «Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі-відповідач), в якому просить визнати припиненими зобов`язання [PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) перед приватним акціонерним товариством «Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (місце реєстрації: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д, ЄДРПОУ 14360570) за кредитним договором №ЕХ 095-07 від 14.11.2007 року. В обґрунтування позову зазначено, що між сторонами 14.11.2007 року укладено кредитний договір №ЕХ 095-07 відповідно до якого банк зобов`язувався надати кредит в розмірі 651 780,00 грн. доларів США з терміном повернення кредиту, відсотків і винагороди відповідно до графіка погашення кредиту, але не пізніше 25.11.2012 року. В п. 1.3 вказаного договору визначено, що термін погашення кредиту може бути змінений, зокрема у зв`язку з наявністю судових рішень про стягнення коштів з позичальника. Так, рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 07.06.2011 року по справі № 2-10/2011 було задоволено позов відповідача та стягнуто з позивача та поручителя заборгованість за кредитним договором №ЕХ 095-07 від 14.11.2007 року в розмірі 6 131 733, 33 грн. Враховуючи значний розмір заборгованості, рішення суду було виконано повністю протягом 2016 року, що підтверджується платіжними документами, згідно яких позивачем перераховано на користь банку загальну суму 7614 704,01 грн. Враховуючи те, що з прийняттям рішення Харцизького міського суду Донецької області від 07.06.2011 року по справі № 2-10/2011 змінено умови стягнення кредитної заборгованості, банк в 2015 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 4\~363,00 доларів США за кредитним договором №ЕХ 095-07, справа № 227/6490/15-ц, за результатами розгляду вказаної справи Донецьким апеляційним судом 16.07.2019 року прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Враховуючи викладене з посиланням на ЗУ «Про захист прав споживачів» позивач просить визнати зобов`язання за кредитним договором №ЕХ 095-07 від 14.11.2007 року припиненим. Позивач та його представник в судове засідання не прибули, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Від представник відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечує повністю. Окрім того, 16.10.2019 року засобами електронного зв`язку до суду було надіслано відзив на позовну заяву, проте до суду не надано доказів направлення його іншим сторонам по справі, тому суд визнає його таким, що поданий з порушенням вимог ст. 178 ЦПК України, та розглядає справу за наявними в ній матеріалами. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази судом встановлено наступне. 14.11.2007 року між Приватбанком (далі-Банк) і [PERSON] (далі - позичальник) укладено кредитний договір №ЕХ 095-07 (далі - договір) предметом якого є надання банком позичальникові кредиту в розмірі 651\~780,00 грн., який надається на споживчі потреби. Згідно п. 1.3 вказаного договору визначено, що термін повернення кредиту, відсотків і винагороди відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток № 1 до даного договору), але не пізніше 25.11.2012 року. Зазначений термін може бути змінений згідно п.п. 2.3.3, 2.4.1 даного договору. Рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 07.06.2011 року по справі № 2-10/2011 позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено та присуджено стягнути солідарно з [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, б.50, р/р [NUMBER] , код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором №ЕХ 095-07 від 14.11.2007 року в розмірі 6131733,33 грн. (шість мільйонів сто тридцять одна тисяча сімсот тридцять три гривні 33 копійки). Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно долучених до матеріалів справи платіжних документів вбачається, що за період з 30.05.2016 по 28.12.2016 року позивачем здійснено погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 7\~614\~704,01 грн., вказана обставина банком не спростована. Як підставу для звернення до суду позивач посилається на те, що не дивлячись на наявність судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, банк продовжує вчиняти дії направленні на стягнення грошових коштів, зокрема в 2015 році подано позов про стягнення заборгованості згідно вищезазначеного кредитного договору. За результатами розгляду вказано справи 16.07.2019 року Донецьким апеляційним судом прийнято постанову про відмову у задоволенні позову. Вирішуючи питання щодо наявності розумного сподівання позивача на припинення кредитних зобов`язань у зв`язку з наявність судового рішення про дострокове стягнення суми боргу та сплати ним заборгованості в повному обсязі після ухвалення судового рішення суд виходить з наступного. Згідно ст. 2, 5 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Матеріалами справи підтверджено факт укладення між сторонами кредитного договору, наявність судового рішення про стягнення достроково кредитної заборгованості. Частиною 3\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України\~передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.ч. 1,5,6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до норм ч. 1-2 ст.\~11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є вчинення дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Поряд із цим за змістом частини другої статті 1050 ЦК України у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1,3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцеві в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Реалізація права на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором в судовому порядку є волевиявленням кредитора, який бажає повернути достроково надані боржнику кошти через порушення ним умов кредитного договору, при цьому добровільно відмовляючись отримувати прибуток у вигляді відсотків за користування кредитом, до закінчення строку дії кредитного договору. Таким чином, прийняття судом рішення за позовом кредитора про стягнення з позичальника всієї суми заборгованості за кредитним договором достроково змінює зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту частинами, тобто скасовує графік погашення кредитної заборгованості і в подальшому його застосування жодною із сторін договору не допускається. У боржників з`являється обов`язок по виконанню судового рішення та повернення достроково всієї суми заборгованості за кредитним договором. З часу набрання чинності такого рішення залишаються зобов`язання зі сплати боргу, визначеного судовим рішенням, в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження», та право кредитора на нарахування, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України за час невиконання такого рішення. На думку Верховного Суду, що висловлена в ухвалі від 04.04.2018 року, таке тлумачення та застосування положень статті 1048 ЦК України при вирішенні спорів про стягнення відсотків, нарахованих за умовами кредитного договору після реалізації кредитором свого права на дострокове повернення кредиту по день фактичного повернення всієї суми кредиту, стягнутого на підставі судового рішення, суперечить таким принципам, як справедливість, добросовісність та розумність, порушує справедливий баланс інтересів сторін договору, створює ситуацію правової невизначеності, оскільки за час виконання рішення продовжують нараховуватись відсотки, розмір яких неможливо прогнозувати та розрахувати, і виконання рішення не звільняє стягувача від обов`язку зі сплати ще відсотків, які кредитор нарахує за період виконання судового рішення. І за такою логікою, після нарахування відсотків за період виконання судового рішення кредитор продовжить нараховувати відсотки до повернення відсотків, нарахованих за час виконання судового рішення, і так до безкінечності. Крім того, продовження нарахування кредитором відсотків, передбачених умовами кредитного договору, та інших штрафних санкцій, що можуть бути обумовлені кредитним договором, та, крім цього, нарахування пені, 3 % річних, інфляційних втрат на підставі частини другої статті 625 ЦК України за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором та цієї ж частини другої статті 625 ЦК України за несвоєчасне виконання судового рішення про стягнення заборгованості є невиправданим та надмірним тягарем для боржника. Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України ,яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на викладене суд приходить до висновку про те, що зобов`язання позивача перед банком щодо погашення саме кредитної заборгованості за кредитним договором №ЕХ 095-07 від 14.11.2007 року припинилися у зв`язку з їх виконанням в т.ч. у зв`язку з прийняттям судового рішення про дострокове стягнення кредитної заборгованості. З урахуванням викладеного позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Частиною 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Отже, аналізуючи вказані норми законодавства, можна прийти до висновку, що позивач може бути звільнений від сплати судового збору за подачу даної позовної заяви у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів». В порядку ст. 141 ЦПК України, а також приймаючи до уваги те, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, суд вважає, що з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved