Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до Андрушівського районного суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомир-Агро-Інвест», [PERSON], [PERSON], приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алексєєва Максима Юрійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування рішення про його державну реєстрацію. В обґрунтування свої позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідачам [PERSON] та [PERSON] належить на праві сумісної власності земельна ділянка сільськогосподарського призначення, площею 3,9011 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області. Право спільної власності відповідачів 2,3 на вказану земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку [NUMBER]. Реалізуючи своє право власності на земельну ділянку, [PERSON] та [PERSON] уклали із Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Старокотельнянське» Договір оренди земельної ділянки № 291/40 від 04 жовтня 2010 року. Строк дії Договору - 10 років. Одночасно з укладенням Договору сторонами було підписано Акт приймання - передавання земельної ділянки, а отже її було у встановленому законом порядку передано позивачу. З моменту укладення вказаного Договору оренди земельної ділянки № 291/40 від 04 жовтня 2010 року та по теперішній час позивач здійснює обробку земельної ділянки, що належить відповідачам 2, 3. Договір оренди земельної ділянки № 291/40 від 04жовтня 2010року було у встановленому законом порядку зареєстровано у відділі Держкомзему в Андрушівському районі Житомирської області 10 жовтня 2011 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис, а на самому Договорі здійснено реєстраційний напис. Позивач протягом тривалого часу відкрито, добросовісно та законно користувався земельною ділянкою та сплачував Відповідачам 2,3, як її власникам, визначену Договором орендну плату. У 2017 році позивачеві стало відомо про те, що у 2016 році між відповідачами 2,3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЖИТОМИР-АГРО- ІНВЕСТ» було укладено інший договір оренди земельної ділянки б/н від 06 травня 2016 року. Вказаний договір оренди земельної ділянки б/н від 06 травня 2016 року було зареєстровано у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим Максимом Юрійовичем (відповідачем 4) 11 травня 2016 року, номер запису про інше речове право: [NUMBER], що призвело до порушення законних прав та інтересів позивача. Державним реєстратором - приватним нотаріусом не було встановлено того, що відповідачі 2,3, як співвласники земельної ділянки, вже розпорядилася належним їм правом користування земельною ділянкою шляхом укладення Договору оренди земельної ділянки № 291/40 від 04 жовтня 2010 року з позивачем, а також здійснено подвійну реєстрацію права оренди земельної ділянки. Просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № б/н від 06 травня 2016 року укладений між [PERSON], [PERSON] та ТОВ «ЖИТОМИР-АГРО-ІНВЕСТ» та скасувати рішення про його державну реєстрацію. В судове засідання представник позивача не зявився, направив заяву про розгляд справи в його відсутність, зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю із зазначених у позовній заяві підстав. Представник відповідача ТОВ «ЖИТОМИР-АГРО-ІНВЕСТ», в судовому засіданні позов не визнав,вважав що підстави для визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування рішення про його державну реєстрацію відстуні,просив в задоволенні позову відмовити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Алексєєв М.Ю. в судові засідання не зявлялись, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомляли, відзивів по позов не подали. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, в судове засідання не зявився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Дослідивши матеріали справи суд встановив: відповідачам [PERSON] та [PERSON] належить на праві сумісної власності земельна ділянка сільськогосподарського призначення, площею 3,9011 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області. Право спільної власності відповідачів 2,3 на вказану земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку [NUMBER]. Реалізуючи своє право власності на земельну ділянку, [PERSON] та [PERSON] уклали із Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Старокотельнянське» Договір оренди земельної ділянки № 291/40 від 04 жовтня 2010 року. Строк дії Договору - 10 років. Одночасно з укладенням Договору сторонами було підписано Акт приймання - передавання земельної ділянки, а отже її було у встановленому законом порядку передано позивачу. З моменту укладення вказаного Договору оренди земельної ділянки № 291/40 від 04 жовтня 2010 року та по теперішній час позивач здійснює обробку земельної ділянки, що належить відповідачам 2, 3. Договір оренди земельної ділянки № 291/40 від 04жовтня 2010року було у встановленому законом порядку зареєстровано у відділі Держкомзему в Андрушівському районі Житомирської області 10 жовтня 2011 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис, а на самому Договорі здійснено реєстраційний напис. Позивач протягом тривалого часу відкрито, добросовісно та законно користувався земельною ділянкою та сплачував Відповідачам 2,3, як її власникам, визначену Договором орендну плату. У 2017 році позивачеві стало відомо про те, що у 2016 році між відповідачами 2,3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЖИТОМИР-АГРО- ІНВЕСТ» було укладено інший договір оренди земельної ділянки б/н від 06 травня 2016 року. Вказаний договір оренди земельної ділянки б/н від 06 травня 2016 року було зареєстровано у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим Максимом Юрійовичем (відповідачем 4) 11 травня 2016 року, номер запису про інше речове право: [NUMBER], що призвело до порушення законних прав та інтересів позивача. Державним реєстратором - приватним нотаріусом не було встановлено того, що відповідачі 2,3, як співвласники земельної ділянки, вже розпорядилася належним їм правом користування земельною ділянкою шляхом укладення Договору оренди земельної ділянки № 291/40 від 04 жовтня 2010 року з позивачем, а також здійснено подвійну реєстрацію права оренди земельної ділянки. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України право власності складається з права володіння, користування та розпорядження майном. Статтею 792 ЦК зазначається, що право оренди земельної ділянки складається з права володіння та права користування. Враховуючи те, що Договір оренди земельної ділянки № 291/40 від 04 жовтня 2010 року набув чинності в момент реєстрації, тобто 10 жовтня 2011 року, то право володіння і користування вищевказаною земельною ділянкою, вибуло із відання Відповідачів і було передано Позивачу. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Нормами статті 203 Цивільного кодексу України, передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, в тому числі: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Статтею 6 Закону України «Про оренду землі» вказується, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 25 Закону України «Про оренду землі», орендар земельної ділянки має право: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; отримувати продукцію і доходи. При цьому, згідно зі статтею 27 Закону України «Про оренду землі», орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Тобто, з вказаної правової норми випливає те, що орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування. Частина 2 статті 152 Земельного кодексу України зазначає про те, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Відповідно до вказаної вище статті Земельного кодексу України: «Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання угоди недійсною» (пункт в частини з статті 152 ЗК України). Вказані приписи Земельного кодексу України узгоджуються з статтею 321 Цивільного кодексу України, яким передбачено, що право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановленому законом. Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою, третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до положень частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обовязкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин повязує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; з) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Згідно частиною 1 статті 33 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на земельні ділянки має безпосередній доступ та користується відомостями Державного земельного кадастру у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищевикладене суд задовольняє позов, визнає недійсним з моменту укладення договір оренди земельної ділянки б/н від 06 травня 2016 року, укладений між [PERSON], [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житомир-Агро-Інвест» щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 3,9011 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області; скасовує рішення про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки б/н від 06 травня 2016 року, укладеного між [PERSON], [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житомир-Агро-Інвест» щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 3,9011 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, зареєстроване державним реєстратором приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим Максимом Юрійовичем, індексний номер [NUMBER] від її травня 2016 року, яке стало підставою для внесення запису про інше речове право (право оренди земельної ділянки) [NUMBER]. Задовольняючи позов суд стягує з відповідачів на користь позивача по 881 грн. 00 коп. судових витрат з кожного.

Outcome: approved