Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на земельні ділянки № [NUMBER] площею 1,5800 га, № [NUMBER] площею 3,5200 га, № [NUMBER] площею 4,5344 га, цільове призначення яких для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельних ділянок № [NUMBER] площею 1,5800 га, № [NUMBER] площею 3,5200 га та № [NUMBER] площею 4,5344 га, цільове призначення яких для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області. [PERSON] залишив заповіт, яким все своє майно заповів позивачу. Позивач спадщину після смерті чоловіка прийняла та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, однак, під час проведення антитерористичної операції втратила його. 04.07.2019 позивач звернулася до в.о. державного нотаріуса Лутугинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу дублікату свідоцтва про право на спадщину, однак позивачу було відмовлено з посиланням на те, що спадкова справа знаходиться в архіві Лутугинської державної нотаріальної контори, до якої через проведення на території Лутугинського району операції об`єднаних сил не має доступу. В даний час позивач бажає реалізувати своє право на спадщину за заповітом, але не може цього зробити, оскільки спадкова справа залишилася на тимчасово окупованій території. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 19.06.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі на 19.08.2020, призначено підготовче судове засідання, залучено до участі у справі третю особу. 19.08.2020 в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 17.09.2020 у зв`язку з витребуванням доказів, продовжено строк проведення підготовчого провадження до 19.09.2020. 17.09.2020 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 15.10.2020. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, з позовом згоден, заперечень не має. Від представника третьої особи надійшло пояснення на позов, в якому останній просить розглядати справу за його відсутності. За таких підстав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позову ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що [INFO] в м. Лисичанськ Луганської області помер чоловік позивача [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Танюшівською сільською радою Новопсковського району Луганської області 21.09.1993; свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лутугинського районного управління юстиції у Луганській області 08.05.2013. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входять земельні ділянки № [NUMBER] площею 1,5800 га, № [NUMBER] площею 3,5200 га та № [NUMBER] площею 4,5344 га, розташовані на території Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, цільове призначення яких для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належали [PERSON] на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку від 22.08.2008 серій ЛГ № 137715, ЛГ № 137716 та ЛГ № 137717 відповідно. Зі змісту\~пояснень Головного\~управління Держгеокадастру\~у Луганській\~області вбачається,\~що 14.05.2020\~проведено державну\~реєстрацію земельних\~ділянок відповідно\~до п.\~115\~Порядку ведення\~Державного земельного\~кадастру,\~затвердженого постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~17.10.2012\~№1051\~на підставі\~Технічної документації\~із землеустрою\~щодо встановлення\~(відновлення)\~меж земельної\~ділянки в\~натурі (на\~місцевості)\~від 03.11.2015,\~власником яких\~згідно державних\~актів від\~22.08.2008\~серії ЛГ\~№137716,\~ЛГ №\~137715,\~ЛГ №\~137717\~був [PERSON] .\~ Оскільки\~з кадастровими\~номерами 4423388200:03:004:0010, 4423388200:03:004:0011 та 4423388200:03:004:0012 вже були зареєстровані 29.10.2009 земельні ділянки державної власності, які надані в оренду ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів передачі енергії в оренді, то земельним ділянкам згідно Державних актів від 22.08.2008 серії ЛГ № 137716, ЛГ № 137715 та ЛГ № 137717 було автоматично визначено кадастрові номери - 4423388200:03:004:0077, 4423388200:03:004:0076 та 4423388200:03:004:0078 відповідно. Як вбачається з витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки №№ НВ-4404495702020, НВ-4404495692020, НВ-4404495712020 від 27.05.2020. власником земельних ділянок № [NUMBER] площею 1,5800 га з кадастровим номером 4423388200:03:004:0076, №48.2 площею 3,5200 га з кадастровим номером 4423388200:03:004:0077 та №48.3 площею 4,5344 га з кадастровим номером 4423388200:03:004:0078, розташованих на території Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, цільове призначення яких для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, є [PERSON] . Суд встановив, що за життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Лутугинської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №2-473, зі змісту якого слідує, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробив наступне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів позивачу [PERSON] . Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до положень ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Суд встановив, що позивач як спадкоємець за заповітом спадщину після смерті чоловіка [PERSON] прийняла, звернувшись до Лутугинської державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа №54458344 (номер у нотаріуса 153/2013), що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №61665672 від 15.09.2020. З вказаної інформаційної довідки також слідує, що позивач 28.05.2014 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом номер у спадковому реєстрі 56132247, яке є чинним. Суд встановив, що у зв`язку з втратою оригіналу свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач [PERSON] через свого представника звернулася до в.о. державного нотаріуса Лутугинської державної нотаріальної контори, завідувача Марківської державної нотаріальної контори за видачею дублікату свідоцтва. Однак, постановою державного нотаріуса від 04.07.2019 про відмову у вчиненні нотаріальних дій позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій видачі дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки спадкова справа знаходиться в Лутугинській державній нотаріальній конторі, до якої у зв`язку з проведенням операції об`єднаних сил не має доступу. В даний час позивач бажає реалізувати своє право на спадщину за заповітом на земельні ділянки після смерті чоловіка, однак не може цього зробити, так як втрачений оригінал свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а отримати його дублікат в нотаріальній конторі неможливо, оскільки заведена Лутугинською державною нотаріальною конторою спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] залишилась на непідконтрольній владі України території. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до\~ст.\~67\~Закону України\~«Про нотаріат»\~ свідоцтво\~про право\~на спадщину\~видається за\~письмовою заявою\~всіх спадкоємців,\~які прийняли\~спадщину в\~порядку,\~встановленому цивільним\~законодавством.А\~згідно з\~ч.\~1\~ст.\~53\~вказаного Закону\~у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування видається дублікат втраченого або зіпсованого документа. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Частина 5 ст.1268 ЦК України встановлює, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 41 Конституції України також закріплено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Зі змісту ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Згідно з ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Таким чином, проаналізувавши встановлені конкретні обставини у справі, оцінивши надані позивачем докази в їх сукупності, враховуючи інтереси позивача, визнання відповідачем позову, а також те, що іншого шляху для захисту спадкових прав позивач не має, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки наданими доказами доводиться право власності позивача на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору у розмірі 874,95 грн та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 874,95 грн.

Outcome: approved