Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Представник позивача 11.10.2017 року звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 114474 гривень, а також судових витрат у вигляді судового збору. З позовної заяви вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики грошових коштів у розмірі 4400 доларів США. Вказаний фат підтверджується розпискою, наданою відповідачем позивачу. Договір позики було укладено в присутності [PERSON] Вказаним договором було встановлено термін виконання зобов'язання - 14.06.2016 року. Проте, на теперішній час [PERSON] борг не повернув, від виконання зобов'язання ухиляється, на вимогу повернути взяті кошти не реагує. З даними офіційного сайту Національного банку України станом на 04.10.2017 року 4400 доларів США еквівалентно 114498 гривень. Позивач обмежує свою вимогу за вказаним договором позики сумою у 114474 гривень, що відповідає засадам диспозитивності цивільного судочинства і не суперечить судовій практиці. Позивач в судове засідання не з`явився, однак від його представника надійшла заяву про те, що позов підтримує у повному обсязі, просить справу розглядати за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяв про відкладання слухання по справі або про розгляд справи за його відсутності не надав. На підставі заяви представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: У вересні 2015 року [PERSON], [INFO], що зареєстрований за адресою: [ADDRESS], отримав від [PERSON] грошову суму у розмірі 4400 доларів США строком до 14.06.2016 року, що підтверджується розпискою - зобов'язанням, підписаною власноруч боржником [PERSON] Відповідно до зазначеної розписки [PERSON] зобов'язується повернути отримані грошові кошти до 14.06.2014 року, строк вираховується з дня передачі грошових коштів. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання повинно виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору та вимогами ЦК України. Згідно статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань. Відповідно ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника Отже, письмова розписка про отримання грошових коштів, складена власноручно відповідачем, відповідно до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України є письмовою формою договору позики, яка підтверджує факт укладення такого договору і передачі грошових коштів відповідачу. З ч. 1 ст. 1049 ЦК України вбачається, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі та у строк, що встановлений договором. Відповідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. У відповідності до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Верховний Суд України висловив правову позицію у своїй постанові № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, де зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Судом достовірно встановлено, що позивачем [PERSON] було надано [PERSON] позику, яка була оформлена у вигляді боргової розписки. Відповідно до зазначеної боргової розписки відповідач отримав від позивача в борг грошову суму у розмірі 4400 доларів США, а також зобов'язався повернути отримані кошти у строк до 14.06.2016 року. В граничний строк [PERSON] отримані від [PERSON] грошові кошти не повернув, у зв'язку з чим станом на 11.10.2017, а саме на момент подання позову, в нього виникла заборгованість у розмірі 4400 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 117498,449 гривень згідно курсу НБУ. Згідно роз'яснень, що містяться в пункті14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року, згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. На підставі вищезазначеного суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При звернені до суду позивачем було сплачено 1144,75 гривень судового збору, що підтверджується відповідною квитанцією № 16 від 17.07.2017 року. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1144,75 гривень, понесених позивачем при звернені до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved