Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Представник ПАТ «АКБ «Капітал» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10.09.2013 року між [PERSON] та ПАТ «АКБ «Капітал» було укладено договір про надання споживчого кредиту №1/18/P3GK/07-07-11/0647, згідно умов якого відповідачу були надані кошти у розмірі 17701,94 грн., зі строком користування до 09.09.2015 року зі сплатою 25 % річних та щомісячної комісії у розмірі 0,5 % від первісної суми кредиту. Умови договору відповідач не виконав, у звязку з чим у нього перед банком виникла заборгованість у розмірі 41310,05 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності вказавши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх з підстав вказаних в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні факт того, що Банк надав йому в кредит грошові кошти не заперечував, позовні вимоги визнав частково, а саме в частині розміру заборгованості за тілом кредиту. До вимог по стягненню пені та процентів за кредитним договором просив застосувати строки позовної давності. Стосовно вимог про стягнення заборгованості по сплаті щомісячної комісії по обслуговуванню рахунку, зазначив, що з 09.09.2015 року рух коштів по зазначеному рахунку припинився, а отже підстав для стягнення з нього суми зазначеної заборгованості у позивача немає. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи між сторонами був укладений договір про надання споживчого кредиту №1/18/P3GK/07-07-11/0647 від 10.09.2013 року, згідно умов якого відповідачу були надані кошти у розмірі 17701,94 грн., зі строком користування з 10.09.2013 року до 09.09.2015 року зі сплатою процентної ставки 25 % річних та щомісячної комісії у розмірі 0,5 % від первісної суми кредиту. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі виконував умови договору, через що станом на 14.08.2017 року у нього виникла заборгованість в розмірі 41310,05 грн., яка складається із заборгованості з повернення кредитних коштів - 7077,20 грн.; заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами - 4256,58 грн.; заборгованості по сплаті щомісячної комісії за обслуговування рахунку 2478,28 грн.; пені за прострочення основної кредитної заборгованості 12915,89 грн.; пені за несплачені відсотки 5731,13 грн.; штрафу 8850,97 грн. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку встановленим договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення тілу кредиту та процентів ґрунтуються на законі та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, через що позов в цій частині слід задовольнити в повному обсязі. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею та штрафів, суд зазначає наступне. Умовами кредитного договору передбачено застосування пені та комісії як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а отже і позовні вимоги банку в частині стягнення штрафних санкцій не підлягають задоволенню. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року (справа №6-2003цс15). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги банку про стягнення з [PERSON] на користь банку штрафу в розмірі 8850,97 грн., не підлягає задоволенню. Стягненню з відповідача підлягає лише пеня. Відповідач у судовому засіданні заявив клопотання про застосування спеціального строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки (пені) та процентів за кредитним договором. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14. Таким чином, заява про застосування позовної давності до стягнення неустойки (пені) підлягає задоволенню, а у позивача існують підстави для стягнення з відповідача пені з 18.09.2016 року, тобто за останні 12 місяців перед зверненням позивача до суду, що відповідно до проведених судом розрахунків складає 17049,04 грн. Разом з тим, заява відповідача про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення процентів за кредитним договором не підлягає задоволенню. Як вбачається з розрахунку заборгованості останній платіж зі сплати платежів по кредитному договору та процентів був вчинений 23.04.2015 року, а позов було подано 18.09.2017 року, тобто позивач з цією вимогою звернувся у межах трирічного строку позовної давності. Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Разом з тим, ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Про необхідність застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України за ініціативою суду у випадках, коли пеня значно перевищує розмір збитків також зазначалось судом касаційної інстанції в ухвалах ВССУ від 29.01.2014 р. № 6-45806св13 (н/п 22ц/790/6217/13), від 15.10.2014 р. по справі № 6-21626св14 (н/п 22ц/790/2524/14), від 29.10.2014 р. по справі № 6-6087св14 (н/п 22ц/790/285/14), від 25.03.2015 р. по справі№ 6-869св15 (н/п 22ц/790/7266/14). Враховуючи положення діючого законодавства та правові позиції ВССУ, суд вважає за потрібне зменшити розмір заборгованості з неустойки до розміру основної суми заборгованості, яка включає у себе заборгованість з повернення кредитних коштів та заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами. Крім того, згідно правового висновку Верховного Суду України по справі №6-1746цс16 від 16.11.2016 року: «Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають право встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог банку щодо стягнення щомісячної комісії за обслуговування рахунку в сумі 4256,58 грн., нарахування якої передбачено п. 1.2. Договору. З огляду на вищевикладене, провівши відповідні перерахунки суми заборгованості, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 22667,56 грн., яка складається із заборгованості з повернення кредитних коштів у розмірі 7077,20 грн.; заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами у розмірі 4256,58 грн.; пені за прострочення основної кредитної заборгованості та пені за несплачені відсотки у розмірі 11333,78 грн. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 1600 грн. Оскільки позов задоволено частково, на 54,8%, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно - в сумі 877,94 грн.

Outcome: partial