Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 98372,07 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою б/н від 15.10.2010 з метою отримання банківських послуг. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача на заяві. У позові вказується, що відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У позові вказано, що Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі за Договором, а саме надав можливість відповідачу розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. В позові зазначено, що у порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань, заборгованість перед позивачем становить 98372,07 грн., яка складається з: 13545,57 грн. -заборгованості за простроченим тілом кредиту; 4733,04 грн.- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 80093,46 грн. - нарахована пеня. Оскільки відповідач добровільно не виконує взяті на себе зобов`язання, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 98372,07 грн. за кредитним договором № б/н від 15.10.2010 в примусовому порядку та покласти на відповідача витрати по оплаті судового збору. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак на адресу суду подав клопотання, в якому просив справу слухати без участі представника банку, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду та шляхом направлення рекомендованих повідомлень, які повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», про причини своєї неявки у судові засідання відповідач суду не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду, відзив на позовну заяву чи зустрічну позовну заяву до суду не подав, та відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належним чином про розгляд справи. Частина 1 статті 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно статті 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Суд у судовому засіданні, враховуючи письмову згоду представника позивача на заочний розгляд справи, ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності представника позивача та відповідача, враховуючи наявність підстав, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Судом встановлено, що 15.10.2010 відповідачем [PERSON] було підписано заяву з метою отримання банківських послуг. У вказаній заяві зазначено, що підписант згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов?язується виконувати їх належним чином. При цьому, заява, копія якої додана позивачем до позовної заяви, не містить посилань на розмір кредиту, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов Договору. До позовної заяви позивачем додано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. При цьому, до позовної заяви не додані документи, які б підтверджували, що на момент підписання заяви 15.10.2010 відповідач був ознайомлений саме з тими Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» та тими Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, витяги з яких долучено до позовної заяви. В заяві також не вказана обумовлена сторонами сума кредиту, яку бажав отримати відповідач. Крім того, суду не надано документальних підтверджень того, що Розрахунки заборгованості за договором б/н від 15.10.2010, які долучені до позовної заяви, дійсно стосуються кредиту, яким користувався відповідач, так як в Розрахунках немає посилань на відомості, за допомогою яких можливо ідентифікувати боржника, зокрема посилань на номер карткового рахунку боржника. Судом встановлено, що витягом з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Також слід врахувати, що умови викладені в анкеті-заяві містять ознаки договору приєднання, який передбачає приєднання до запропонованих умов, встановлених однією стороною - банком, викладених в затверджених Умовах та правилах надання банківських послуг, Пам`ятці клієнта, а також Тарифах. Ці обставини не дають підстав для визнання їх складовою договору банківських послуг, про який ведеться мова у анкеті-заяві, у разі відсутності на них підпису іншої сторони, яка приєднується. Ознакою такого договору - це відсутність у сторони, що приєднується можливості приймати участь у визначені умов договору, але сторона - приєднання не позбавлена законом права його підписати, чим підтверджує свою згоду на укладання договору на таких умовах. У анкеті - заяві відсутні дані, що позичальник отримав Пам`ятку клієнта, що містить основні умови обслуговування та кредитування, а також тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», і поставив свій підпис. Як вбачається з матеріалів справи, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача. При цьому, роздруківки із сайту позивача належним доказом бути не можуть, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 р. (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В той же час, суду не надано доказів того, що відповідна картка передбачена умовами Анкети - заяви, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують строк дії Картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку. Також, відсутні докази того, що у відповідача виникла заборгованість саме за договором б/н від 15.10.2010, відкриття відповідачу карткового рахунку, його номеру, та не надано виписок по ньому, які б підтверджували користування відповідачем кредитною карткою з 2010 року. Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] надано кредитну картку 08.07.2015, термін дії до 08/17, однак з довідки неможливо встановити, чи взагалі відповідачу видавалася картка відповідно до підписаної заяви б/н від 15.10.2010 із встановленим кредитним лімітом. Як встановлено судом, у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на [PERSON] старт карткового рахунку відбувся 08.07.2015 (хоча заява б/н відповідачем підписана 15.10.2010 і за цей час умови надання кредиту могли неодноразово змінюватися). Крім того, 08.07.2015 кредитний ліміт становив 0,00грн.; 16.07.2015 кредитний ліміт збільшено до 2500 грн.; 17.09.2016 кредитний ліміт зменшено - 0,00грн.; 31.07.2017- кредитний ліміт збільшено до 8800грн. та 28.07.2018 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. Доказом отримання грошових коштів, користування відповідачем кредитними коштами є Виписка по рахунку, яка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5, у якій відображено всі її операції із використанням кредитних коштів, зняття грошових коштів, Виписка про рух коштів на картковому рахунку, з якої вбачається, що за час дії договору, відповідач користувався банківським продуктом - карткою із встановленим кредитним лімітом, знімаючи готівку тільки починаючи з 16.07.2015. Одночасно із виписки встановлено, що відповідач з 08.07.2015 по 16.07.2015 користувався не кредитними коштами, а здійснював перекази та користувався особистими коштами. 22.06.2017 відбулося останнє користування кредитними коштами та в послідуючому з карткового рахунку стягувалася пеня. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 98372,07 грн. (в тому числі 13545,57 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту), при тому, що з наданих матеріалів не можливо визначити тіло кредиту, адже першочергового кредитний ліміт був визначений у розмірі 0,00 грн., потім збільшувався до 8800 грн., який згодом зменшився до 0,00грн., тобто не зрозуміло з чого виходив позивач при вирахуванні суми заборгованості, з урахуванням того, що тіло кредиту включає тільки основний борг, тобто це сума, яку позичальник бере в кредит (фактично отримує на руки або на карту) і до нього не входять проценти за користування кредитом, штрафи, пеня і інші додаткові платежі за отримання або користування кредитом, що підтверджується висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. У відповідності до вимог статей 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 2 статті 83 ЦПК України визначає, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Всупереч зазначеному, позивачем до позовної заяви не додано докази, які б підтверджували, що на момент підписання Анкети-заяви між відповідачем та позивачем було узгоджено розмір кредиту, умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплату відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов Договору. Необхідність доказування ознайомлення відповідача з Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку підтверджується правовим висновком Верховного Суду України, зробленим у справі № 6-2320цс16 від 22.03.2017, в якій було скасовано рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у зв`язку з тим, що «суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов?язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов?язання з повернення кредиту». Враховуючи викладене суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed