Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Представник позивача за довіреністю [PERSON] [PERSON]А звернувся до суду з позовом про те, що [PERSON] на праві приватної власності на підставі рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 серпня 2014 року належало право власності на 506/1000 часток житлового будинку № 17 з відповідними господарськими будівлями і спорудами, що розташований по вулиці Південній м. Умані Черкаської області. Право власності на 506/1000 часток будинку було зареєстровано за позивачем в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером обєкта нерухомого майна: 583434671108, номер запису про право власності: 8857465, що підтверджується відомостями, викладеними у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформований реєстраційною службою Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області 25.02.2015 року, індексний номер: 34151094. Земельна ділянка, на якій розташована належна позивачу частина будинку з відповідними господарськими будівлями і спорудами, нею не приватизовувалась і в приватну власність їй не передавалася, що підтверджується довідкою, виданою управлінням Держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області від 08.08.2016 року за № 31-28-0.2-5147/15-16. [PERSON] має онука, відповідача по справі, [PERSON], який за її згодою був зареєстрований в належній їй частині будинку та періодично проживав у ній. Між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про догляд ним за нею та надання матеріальної допомоги. 09 серпня 2016 року [PERSON] та відповідач уклали договір дарування належних їй 506/1000 часток житлового будинку № 17 з відповідними господарськими будівлями і спорудами, що розташований по вул. Південній м. Умані Черкаської області, посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 3277. [PERSON] інвалід ІІ групи, має похилий вік їй 81 рік і вона потребує сторонньої допомоги, тому при укладенні договору дарування вона мала на меті оформити договір довічного утримання. Через три тижні після укладення договору дарування і до цього часу ставлення відповідача до неї різко змінилося. Він вигнав [PERSON] з частини будинку № 17 по вулиці Південній м. Умані Черкаської області, яка раніше належала їй, де вона зареєстрована на сьогоднішній день і має право користування житловою площею, у звязку з чим вона вимушена проживати у друзів та знайомих, а в цей час перебуває на стаціонарному лікуванні в Уманській міській лікарні. До укладення договору дарування [PERSON], яка є інвалідом ІІ групи, особою похилого віку 81 рік, немаюча іншого житла крім предмету договору, мала на меті отримання від відповідача [PERSON] догляду та необхідної допомоги і не мала наміру дарувати будинок безоплатно і без будь-яких умов, що свідчить про укладання нею договору дарування під впливом помилки. У цей час вона викинута відповідачем на вулицю і замість отримання догляду та матеріальної допомоги, внаслідок своєї помилки, стала особою без певного місця проживання, а тому вимушена звернутися до суду з цим позовом. Просить суд договір дарування частки житлового будинку від 09 серпня 2016 року, посвідчений 09 серпня 2016 року приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 3277, згідно з яким [PERSON] безоплатно передала у власність відповідача 506/1000 часток житлового будинку № 17 з відповідними господарськими будівлями і спорудами, що розташований по вулиці Південній м. Умані Черкаської області, визнати недійсним та прийняти рішення про повернення всього майна, переданого нею у власність відповідачу згідно із вказаним договором, у її, [PERSON], власність. Позивач [PERSON] в судовому засіданні в повному обємі підтримала позовні вимоги і пояснила, що була власником частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями і спорудами, але оскільки має похилий вік і незадовільний стан здоровя вирішила право власності на цей будинок передати своєму онукові, відповідачу по справі [PERSON], який би мав здійснювати за нею догляд. Відповідач, вступивши у власність, почав до неї дуже погано відноситися, виганяти її з будинку і вона фактично на цей час немає де жити, іноді проживає у своєї сестри, іноді у соціальній установі. Оскільки договір дарування нею був укладений помилково, вимушена за захистом своїх прав звернутися до суду з цим позовом, який просить задоволити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні в повному обємі підтримав позовні вимоги, пояснив, що дійсно, його довіритель уклала договір дарування належного їй житлового будинку з надвірними спорудами, зі своїм онуком, відповідачем по справі. Але при укладанні цього договору нею фактично було допущено помилку, оскільки вона мала на увазі не договір дарування, а договір довічного утримання, так як вона є людиною похилого віку, інвалідом ІІ групи і потребує стороннього догляду, а тому вона хотіла подарувати онукові свій будинок, але з такою умовою, щоб він її доглядав. Відповідач зі своєї сторони поступив по відношенню до своєї бабусі неналежним чином, фактично вигнав її з дому, вона вимушена була шукати де їй жити, ночувати тощо. Оскільки договір дарування був фактично укладений під впливом помилки, на цей час позивач вимушена піднімати питання щодо його розірвання, оскільки він порушує її права. Вважає, що в підтвердження позову було надано достатньо доказів, свідки в судовому засіданні також підтвердили, що договір дарування фактично порушує права позивача по справі, а тому просить суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти задоволення позову. Вважає, що при укладанні договору дарування не було допущено ніякої помилки, він прийняв, а позивач по справі, подарував йому частину будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами. При укладанні договору було досягнуто усіх умов договору, тому просить суд відмовити у задоволенні позову. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є племінницею позивача по справі, і раніше договір дарування будинку останньою було укладено саме з нею. У звязку із життєвими обставинами, а саме тому що вона проживає у іншому місці, а саме у м. Одесі, їй було важко допомагати позивачці по справі, тому було вирішено цей договір переукласти із відповідачем по справі, який є її онуком. Спочатку він розумів, що має допомагати своїй бабусі, а потім почав нехтувати своїми обовязками та фактично знущатися над бабусею позивачем по справі, вигнав її з дому, вона вимушена була шукати де їй переночувати та жити. Вважає, що договір дарування будинку і був укладений з такою метою, щоб позивач по справі не залишилася без догляду рідних людей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є двоюрідною сестрою позивача по справі. Коли позивач уклала з відповідачем договір дарування, поведінка останнього одразу змінилася, він почав гірше відноситися до бабусі, виганяв її з дому, тому позивач іноді живе у неї, так як не має навіть де переночувати. Їй відомо, що договір дарування було укладено саме для того, щоб її сестрі допомагали, так як вона є інвалідом і має похилий вік. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом достовірно встановлено про те, що 09 серпня 2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір дарування, який зареєстровано в реєстрі за № 3277 та посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] Згідно цього договору [PERSON], [INFO], подарувала, а [PERSON], [INFO], прийняв у дарунок 506/1000 часток житлового будинку № 17 з відповідними господарськими будівлями і спорудами, що розташований по вулиці Південній в місті Умань Черкаської області. У відповідності до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. У відповідності до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Як зазначено в п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» № 9 від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом статті 216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК України. Крім того, як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.26 своєї постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. На думку суду, в ході розгляду справи було встановлено про те, що при укладанні договору дарування між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], позивач помилилася щодо обставини, яка має істотне значення, оскільки вона є людиною похилого віку, що підтверджується паспортом громадянина України НС 597361 (а.с. 5) та інвалідом ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням серії АГ № 121508 (а.с. 6) і, передаючи у власність іншій особі своє житло, мала бути впевнена, що відносно неї буде здійснюватися догляд та необхідна допомога. Оспорюваний договір порушує права позивачки, яка в силу похилого віку і стану здоровя, укладаючи договори, мала на меті відчуження на користь відповідача будинку, який є її єдиним житлом, лише за умови довічного утримання і якби не помилка в правовій природі правочину та його правових наслідках, то спірний договір не був би укладений.

Outcome: approved