Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Представник відповідача - Лиманської сільради Ренійського району позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Представник позивача на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO] року; копія заповіту [PERSON] від 31.01.1994р., оформленого на ім'я [PERSON]; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі; копія довідки Лиманської сільради від 18.05.2012р. про належність житлового будинку [PERSON] згідно даних по господарської книги села; копія заяви [PERSON] про прийняття спадщини; копія домової книги; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними будівлями по [ADDRESS]; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.05.2014р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] є сином нині померлої [PERSON], із якою спільно проживав однією родиною до її смерті, вів сумісне господарство. За життя [PERSON] збудувала житловий будинок [ADDRESS], у якому мешкала без оформлення правовстановлюючої документації. Факт належності будинку [PERSON] підтверджується довідкою Лиманської сільради із відомостями про належність нерухомості за даними погосподарської книги села, технічним паспортом, оформленим на ім'я [PERSON] За життя [PERSON] розпорядилася належним їй майном на випадок своєї смерті, 31.01.1994р. залишила заповіт на ім'я [PERSON], [INFO] - померла. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення позивача до нотаріуса, оформити прийняття спадщини було б неможливо у звязку із відсутністю технічної документації на спадковий будинок та належної реєстрації нерухомості у Державному реєстрі прав власності. Незважаючи на це, позивач прийняв спадщину фактичним мешканням із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступом в управління та володіння спадковим майном в порядку ст. 549 ЦК України 1963р. В даний час оформлення спадщини нотаріусом є неможливим за відсутністю належних правовстановлюючих документів на нерухомість, тому питання про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування повинно вирішуватися у судовому порядку. На момент смерті [PERSON] разом із нею мешкав тільки позивач. Після смерті матері позивач поніс витрати на поховання, виконання поминальних обрядів, успадкував речі побуту, що залишилися від неї. По теперішній час позивач мешкає у спадковому будинку, доглядає за ним, сплачує комунальні послуги. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлої матері і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Крім того, за життя [PERSON] визначила позивача спадкоємцем, склавши на його ім'я заповіт. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] померла у 2003р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а позивач фактично прийняв спадщину після її смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Згідно вимог ст. 549 ЦК України 1963р. для прийняття спадщини встановлюється строк - шість місяців, який обчислюється з моменту відкриття спадщини, якщо спадкоємець протягом вищезгаданого терміну не подав заяви про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 534 ЦК України). Він у передбачений законом строк не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, на момент смерті [PERSON] мешкав разом із нею, отже вважається таким, що прийняв її фактично. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (догляд за будинком та мешкання в ньому, сплата витрат по його утриманню, зберігання відповідних документів на майно та ін.). Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак, він не мав змоги звернутися за оформленням прийняття спадщини та отриманням відповідного свідоцтва, оскільки за життя [PERSON] не було оформлено правовстановлюючий документ на житловий будинок, у зв'язку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом, а не до нотаріальної контори. Згідно ст. 15 ЦК України 2003р. кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України 2003р. право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача та його представника щодо визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно.

Outcome: approved