Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду з позовом та уточненим позовом до КУ «Панютинський психоневрологічний інтернат» про встановлення безоплатного та безстрокового земельного сервітуту, усунення перешкод в користуванні власністю. В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначила, що [PERSON] є власницею 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки загальною площею 0,15 га з кадастровим номером 6311045400:01:0102:0017, розташованої за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. З двох боків по [ADDRESS] належна позивачці земельна ділянка межує з землею КУ «Панютинський психоневрологічний інтернат», з тильної сторони межує з земельною ділянкою [ADDRESS] , фасад домоволодіння та земельної ділянки виходить на проїжджу частину [ADDRESS] , та навпроти через дорогу знаходиться земля Панютинського психоневрологічного інтернату. До осені 2019 року позивачка з членами своєї родини мала безперешкодний доступ (прохід та проїзд на автомобілі) до свого місця проживання, по проїжджій частині вулиці Івана Середи в м. Лозова смт. Панютине Харківської області. На початку грудня 2019 року КУ «Панютинський психоневрологічний інтернат» встановив паркан та ворота, перекривши заїзд на вулицю Івана Середи і відгородив земельну ділянку, належну позивачу, тим самим повністю закрив доступ до приватної власності та постійного місця проживання. Позивачка та її чоловік неодноразово зверталися до керівництва інтернату з проханнями не обмежувати право власності, володіння, користування, та надати їм можливість проходу та проїзду на автомобілі по проїжджій частині вулиці до домоволодіння, але вони на зустріч не йдуть і далі чинять перешкоду в доступі до житлового приміщення, мотивуючи це тим, що дорога, по якій вони раніше проходили та проїжджали на автомобілі до домоволодіння, знаходиться у власності Харківської обласної ради, та в праві постійного користування КУ «Панютинський психоневрологічний інтернат». З фактом не допуску до домоволодіння позивачка та її чоловік зверталися до органів поліції, звідки надійшла відповідь з пропозицією звернутися до суду за захистом своїх прав. Зазначила, що проїжджа частина вулиці не може перебувати у когось в приватній власності, оскільки це автомобільний шлях загального користування. У зв`язку з вищезазначеним просила встановити безстроковий та безоплатний земельний сервітут від домоволодіння [ADDRESS] до домоволодіння [ADDRESS] , що знаходиться у праві постійного користування землею КУ «Панютинський психоневрологічний інтернат», право власності на яку належить Харківській обласній раді, що розташована у Харківській області, м. Лозова, смт. Панютине, для права проходу та проїзду на автомобілі та усунути перешкоди в користуванні власністю, а саме: знесення паркану, який незаконно встановлено відповідачем по межі земельної ділянки, по [ADDRESS] ; демонтажу тепломережі, яка проходить по земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] ; демонтажу воріт, які перекривають проїжджу частину вулиці до домоволодіння [ADDRESS] . Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та надала пояснення, аналогічні викладеним в уточненій позовній заяві. Крім того, зазначила, що позивачка володіє вказаною земельною ділянкою та до 2019 року безперешкодно мала доступ до свого будинку. В 2019 році відповідачем були встановлені ворота та паркан прямо по межі земельної ділянки позивача, тим самим зробивши перешкоди у користуванні власністю та житлом для позивача. В порушення норм ДБН Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень відповідач закрив проїзд та прохід до житла позивача. Позивач зверталася до Лозівської міської ради Харківської області для вирішення вказаного питання, проте їй було запропоновано проходити до житла зі сторони вул. Горького , проте з вул. Горького не облаштований тротуар та дорога для проходу та проїзду автомобіля, земельна ділянка, через яку їхній сім`ї запропоновано добиратися до свого будинку захаращена бур`яном та на ній мається котлован для будівництва і сміттєзвалище. Позивачка є інвалідом 3 групи, та може в будь-який момент потребувати медичної допомоги, наразі її чоловік не може відвезти її до лікарні, проїзд карети швидкої допомоги по вказаній вулиці також є неможливим. Після звернень позивачки та її сім`ї, Лозівською міською радою був зроблений висновок, згідно якого порушення дійсно існують, та рекомендовано відповідачу розглянути можливість викупу житлового будинку позивача, розглянути можливість доступу позивача до будинку до моменту організації під`їзду з вул. Горького . Нічого з рекомендацій зроблено не було. Також є звіт представника уповноваженого Верховної Ради з прав людини, яким встановлено порушення з боку відповідача, та рекомендовано відповідачу вирішити питання по обміну житла і усунути перешкоди. Згідно відповіді виконавчого комітету ЛМР, планова вартість робіт по влаштуванню під`їзду до будинку позивача зі сторони вул. Горького становить 126648 грн., проте кошторисом міського бюджету не передбачено видатків на проведення вказаних робіт, у зв`язку з чим виконання робіт не можливе. Протягом тривалого часу права позивачки порушуються відповідачем, у зв`язку з чим для захисту своїх прав вона звернулася до суду. На території земельної ділянки знаходиться гараж позивачки з виїздом на вул. І. Середи , який є нерухомим майном, перенесення його на іншу земельну ділянку неможливе без його знецінення, тому позивачка наполягає саме на проїзді по вул. І. Середи , щоб була можливість ставити автомобіль до гаражу. Наразі автомобіль позивачки припаркований не в гаражі, а далеко за межами будинку та гаражу, що також створює незручності. Згідно відповіді виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 27.01.2020 автомобільна дорога не може бути у когось в приватній власності, або приватизована, тому відповідач не мав права перешкоджати проїжджати по ній автомобілю позивача до її будинку та гаражу. Зазначила, що потреби позивача не можуть бути задоволені у менш обтяжливий спосіб ніж встановлення сервітуту. Враховуючи викладене, просила задовольнити уточнений позов. В судовому засіданні просила залишити без розгляду позовну вимогу про демонтаж тепломережі, яка проходить по земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . Надала письмові пояснення, за змістом яких просила: встановити безстроковий та безоплатний земельний сервітут на відрізок проїзної [ADDRESS] , з західної сторони земельної ділянки [ADDRESS] до земельної ділянки [ADDRESS] , який складає 85 метрів у довжину та 9 метрів в ширину; усунути перешкоди в користуванні власністю, зобов`язавши відповідача знести паркан, встановлений ним по межі земельної ділянки буд. [ADDRESS] , та демонтувати ворота, які перекривають відрізок проїзної вулиці до домоволодіння [ADDRESS] . Представник відповідача надала письмові пояснення, за змістом яких просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, оскільки вони є незаконними та не обґрунтованими. В обґрунтування заперечень проти позову зазначила, що КУ «Панютинський психоневрологічний інтернат» згідно Положення є стаціонарною інтернатною установою для соціального захисту, що утворюється для тимчасового або постійного проживання/перебування осіб із стійкими інтелектуальними та/або психічними порушеннями, які за станом здоров`я потребують стороннього догляду, соціально-побутового обслуговування, надання медичної допомоги, соціальних послуг та комплексу реабілітаційних заходів і яким згідно із висновком лікарської комісії за участю лікаря-психіатра не протипоказане перебування в Інтернаті(далі-підопічні). Для цієї мети та для забезпечення безпеки підопічних державою встановлені спеціальні норми для відгородження території інтернату. Відповідно до п. 5.11 ДБН В.2.2-18:2007 «Заклади соціального захисту населення» психоневрологічні інтернати повинні мати паркан не менше 2 м із хвіртками, що замикаються, і воротами. Межі земельної ділянки, де розташовані житлові корпуси установи, визначені в Державному акті на право постійного користування землею ІІ-ХР № 000900, зареєстрованому 06.06.2000 в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 113. Це суцільна земельна ділянка, яка не має перетинів будь-якими вулицями та проїзними частинами. Земельну ділянку позивачки виокремлено. Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї власності неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому, слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом. Доказів звернення до КУ «Панютинський психоневрологічний інтернат» з пропозицією встановлення будь-яких сервітутів позивачка до суду не надала, а отже відсутні підстави для звернення до суду. Позивачкою не було надано доказів можливості встановлення сервітуту на право проїзду та проходу до її житлового будинку, від домоволодіння [ADDRESS] , до домоволодіння [ADDRESS] , і що такий варіант встановлення земельного сервітуту є найменш обтяжливим для користувача зазначеної земельної ділянки, щодо якої він встановлюється. Вулиця Івана Середи відповідно до відомостей, занесених в Публічну кадастрову карту, проходить по автошляху Р-51 Мерефа-Лозова-Пвлоград. Крім того, за адресою [ADDRESS] розташований комплекс будівель КУ «Панютинський психоневрологічний інтернат» і деякі з них розміщені по обидві сторони від будівлі [NUMBER]. До того ж, в ході судового розгляду не було визначено у яких розмірах земельної ділянки треба встановити сервітут, чи не будуть у даному випадку, порушуватися права власника(користувача) земельної ділянки, де встановлюється сервітут. Покази свідків, допитаних в судовому засіданні, не можуть бути належними доказами неможливості господарського використання власної земельної ділянки позивачкою за цільовим призначенням без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки, а також того, що саме встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці відповідача буде найменш обтяжливим для нього. Крім того, судова земельно-технічна експертиза по справі не проводилася. При визначенні умов сервітуту необхідно враховувати витрати власника(володільця) земельної ділянки щодо утримання території тощо, в частині тієї площі, на якій встановлюється земельний сервітут, отже у даному випадку сервітут не може бути безоплатним. Також, у даному випадку сервітут не може бути загальним, а повинен належати конкретно визначеній особі(особистий сервітут), оскільки йдеться про земельну ділянку психоневрологічного інтернату, а отже сервітут не повинен розповсюджуватися на необмежене коло осіб. Враховуючи викладене, вважала неможливим задоволення позовних вимог, оскільки позивачкою не визначені умови сервітуту(обсяг прав, межі, площа тощо); не доведено можливість встановлення земельного сервітуту найменш обтяжливим для відповідача способом та неможливість доступу до земельної ділянки позивачки іншим способом, аніж встановлення земельного сервітуту. Зазначила, що задоволення позовних вимог про знесення паркану та демонтаж воріт порушить норми п.5.11ДБН В.2.2.-18:2007 та відсутність паркану і воріт може призвести до порушення прав підопічних на приватність та лікарську таємницю, а також унеможливить контроль за рухом сторонніх громадян і транспорту на територію, значно погіршить забезпечення охорони майна мешканців, персоналу та установи. Враховуючи викладене, просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача надала пояснення, аналогічні викладеним у письмових поясненнях. Крім того, пояснила, що земельні ділянка відповідача є суцільною та автомобільна дорога по ній не проходить. Також зазначила, що КУ «Панютинський психоневрологічний інтернат» є некомерційною установою, розпорядником коштів є Харківська обласна рада, тож у них відсутні кошти на вирішення питання викупу у позивачів їхнього житлового будинку та влаштувати в них житлові корпуси для підопічних. Представник третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Харківської обласної ради, в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутність. Представник третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Лозівської міської ради Харківської області, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивачка є його дружиною. В 2009 році вони придбали 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , де позивачка, він та їхня малолітня донька мешкають по теперішній час. До 2019 року вони мешкали там спокійно, мали вільний доступ до свого житла, нікому не заважали та їм ніхто не заважав. Проте в грудні 2019 року перед входом до їхнього будинку відповідачем було встановлено паркан, загородивши в`їзд автомобіля до гаража та запропоновано ходити до будинку через територію буд. [ADDRESS] . Однак на тій території виритий котлован, вона захаращена, накидане сміття, пройти там не можливо. Через ту вулицю з їхнього двору немає виходу та немає виїзду з гаражу. В подальшому на місце виїжджала комісія, якою було запропоновано дозволити їм проходити через центральний вхід, але ж там не можливо пройти, бо отвори в заборі дуже тісні. Також комісія встановила, що допоможе їм із влаштуванням виходу з подвір`я через [ADDRESS] , але потім виявилось, що на тій ділянці, де збиралися побудувати дорогу, мається засипаний колодязь. Там ніхто не ходить, бо ймовірні зсуви ґрунту. Наразі він не має змогу користуватися власним гаражем. Паркан повністю перегороджує вхід і в`їзд до подвір`я та доступ до гаражу, двері якого він навіть не має змоги відкрити. Також перекритий під`їзд до гаражу та до двору, тож коли він привозить продукти та питну воду, залишає автомобіль навпроти інтернату на відстані від будинку 60-100 метрів. Там же автомобіль залишається і на ніч. З дозволу комісії він та члени його сім`ї проходять до свого будинку через центральну прохідну, через яку заїзд заборонено. Його дружині встановлено інвалідність, тож у випадку необхідності надання їй медичної допомоги, машині швидкої допомоги неможливо дістатися до будинку, та неможливо буде носилками у випадку необхідності винести хворого, тому що прийшлося б його перекидати через паркан. Наразі він та інші члени його сім`ї, щоб дістатися до свого житла протискуються через шпарину в паркані, яку він зробив самостійно. В них відсутні кошти на придбання іншого житла. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є власницею 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . В іншій частині цього будинку мешкає позивачка разом зі своєю сім`єю. Після того, як свідок купила квартиру за вищевказаною адресою, декілька років вона мешкала там разом з чоловіком і дітьми. В подальшому з боку адміністрації КУ «Панютинський психоневрологічний інтернат» надходили листи з погрозами позбавити її батьківських прав, оскільки її діти перебували на території інтернату, тому її сім`я (чоловік та троє дітей) тимчасово були вимушені переїхати до м. Харків, де вона та її чоловік працюють і разом з дітьми мешкають на зйомній квартирі. Іншого власного житла вони не мають. Коли відповідач збирався будувати паркан перед входом до будинку та подвір`я, вона неодноразово зверталася до керівництва КУ «Панютинський психоневрологічний інтернат» з пропозицією викупити її квартиру, але безрезультатно. Восени 2019 року перед її будинком відповідач побудував паркан, що унеможливило їй та її сім`ї проживання у будинку. Пояснила, що з боку вул. Горького прохід до будинку відсутній, там сміттєзвалище, яма, кущі і дерева. А по [ADDRESS] мається тротуар, дорога та під`їзд до її будинку. Коли в 2011 році вона придбала Ѕ частину будинку за вищевказаною адресою, уздовж будинку проходила дорога (яка і тепер там проходить), по якій їздили на автомобілі вони та інші транспортні засоби. Члени її сім`ї виходили через ворота до магазину, до школи тощо. У позивачки є автомобіль, гараж, в якому знаходився автомобіль та з якого він виїжджав вільно через прохідну КУ «Панютинський психоневрологічний інтернат». Тоді гараж не був загороджений парканом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є депутатом місцевої ради трьох скликань, мешкає в смт. Панютине з 1957 року. Його батько працював в КУ «Панютинський психоневрологічний інтернат» бухгалтером та головним бухгалтером і їхня сім`я мешкала поруч з інтернатом на вул. І Середи, де понад дорогою були житлові будинки та завжди по дорозі був проїзд, який наразі закритий. Спочатку відповідач повісив ланцюжок через дорогу, потім поставив пропускний пункт, потім встановив шлагбаум та прохідну будочку, яка завжди була порожньою, а в подальшому поступово почав обгороджувати територію, в т. ч. проїжджу частину дороги, привласнивши її. Коли [PERSON] почала мешкати по вул. І. Середи був вільний доступ та проїзд до будинку, та наразі відповідач встановив кам`яний паркан, фактично перекривши дорогу по вул. І. Середи. Вулиця І. Середи починається за територією інтернату, середина вулиці на території інтернату. Коли листоноші носять пошту, то не можуть зрозуміти, де знаходяться будинки адресатів. Теплотраса відповідача проходить через територію домоволодінь будинків, в т.ч. через територію домоволодіння позивачки. Також зазначив, що з боку вул. Горького кинута ділянка та виритий котлован з бетонними блоками, виритий колодязь, куди мешканці сусідніх вулиць викидають сміття. Там мається вузький прохід, проте заїхати і пройти до будинку позивачки не можливо, дорога там відсутня. Вислухавши представників сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу від 21.06.2018 року, копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [PERSON] є власницею 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14-18, 24-28). Відповідно до копій довідки про склад сім`ї Панютинського старостинського округу від 10.01.2020 вих. № 34 та домової книги в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] -власник, [PERSON] , [INFO] -донька, [PERSON] , [INFO] -донька(а.с. 51, 53-55). Згідно акту обстеження житлового приміщення від 31.01.2020 за адресою: [ADDRESS] ,- дане житлове приміщення належить на праві власності [PERSON] . В результаті обстеження встановлено, що в даному житловому приміщенні проживають [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] . В даному житловому приміщенні знаходяться особисті речі, документи, медичні довідки та інше [PERSON] , який з 2008 року та по теперішній час мешкає за вказаною адресою(а.с. 49). З копії довідки до акта огляду МСЕК серія 12 ААБ № 288014 [PERSON] з 01.02.2020 встановлено ІІІ групу інвалідності із загального захворювання(а.с. 50). Відповідно до копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером 6311045400:01:002:0017, що розташована за адресою: [ADDRESS] , перебуває у комунальній власності (а.с.19-21). Згідно копії рішення Лозівської міської ради Харківської області від 06.12.2019 року №1854 [PERSON] передано у приватну спільну сумісну власність земельну ділянку загальною площею 0,1500 га (кадастровий номер 6311045400:01:002:0017), яка розташована по [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування (присадибна ділянка) із земель комунальної власності Панютинського старостинського округу Лозівської міської ради Харківської області, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.12.2019 (а.с. 22-23). Згідно копії державного акту на право постійного користування землею від 06.06.2000 року, акт за №113, КУ «Панютинський психоневрологічний інтернат» надано у постійне користування 50,61 га землі в межах згідно з планом землекористування, для виробничих потреб, відповідно до розпорядження Лозівської райдержадміністрації Ради народних депутатів від 25.05.2000 року №400 (а.с. 29-30). Відповідно до п. 5.1 ДБН В.2.2-18:2007 «Заклади соціального захисту населення» -будинки закладів соціального захисту населення слід розміщувати на окремих ділянках сельбищних територій міст, селищ міського типу та сільських поселень. Згідно п. 5.11 вказаних ДБН земельні ділянки будинків-інтернатів для громадян похилого віку та інвалідів, територіальних центрів і закладів, призначених для тимчасового притулку бездомних громадян та осіб звільнених із місць позбавлення волі, повинні мати огорожу заввишки не менше 1,6 м, а психоневрологічних інтернатів - паркани не менше 2 м із хвіртками, що замикаються, і воротами. Відповідно до копії звіту Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в східних областях за результатами повторного моніторингового візиту до КУ «Панютинський психоневрологічний інтернат»,- залишається проблемним тривалий час питання розміщення на території установи приватного житлового будинку. На території Інтернату розташована приватизована земельна ділянка, на якій знаходиться приватний житловий будинок, площею приблизно 100 м2, що має єдиний вихід та проїзд до даного будинку тільки через прохідну інтернату, будинок розділено на дві частини, у кожній з яких мешкають дві окремі сім`ї з неповнолітніми дітьми. Враховуючи профіль установи, дане сусідство є несумісним, оскільки створює загрозу для неповнолітніх дітей, серед яких є дівчатка. За результатами розгляду питання Громадською радою при КУ ППІ було рекомендовано директору КУ ППІ звернутися до Лозівської міської ради Харківської області з клопотанням про створення спеціальної комісії по вирішенню даного питання. Проте на момент перевірки такого клопотання директором Інтернату не представлено та не зрозуміло, чи звертався директор Інтернату до міської ради і чи створена така комісія. Під час візиту було встановлено, що адміністрацією закладу вживаються деякі заходи щодо усунення виявлених під час попереднього візиту порушень, проте такі заходи переважно мають формальний характер(а.с. 117-125). З копії акту обстеження території домоволодіння по [ADDRESS] та території комунальної установи «Панютинський психоневрологічний інтернат» від 17.12.2019 вбачається, що після проведеного обстеження комісія вирішила: 1. Рекомендувати КУ «Панютинський психоневрологічний інтернат»- розглянути можливість тимчасово(строком до 01.06.2020) організації доступу в межах ділянки № [NUMBER] , до моменту організації під`їзду з боку вулиці Горького ; визначитись із новим трасуванням тепломережі в обхід ділянки № [NUMBER] та в подальшому здійснити демонтаж існуючої надземної тепломережі; розглянути можливість викупу будинку [ADDRESS] для власних потреб(а.с. 113-116). Згідно копії листа виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 20.11.2019 року №5468/02-13-11 домоволодіння по [ADDRESS] з трьох сторін межує з територією КУ «Панютинський психоневрологічний інтернат». Земельна ділянка за вказаною адресою, загальною площею 0,15 га, кадастровий номер 6311045400:01:002:0017, сформована, перебуває в комунальній власності Лозівської міської об`єднаної територіальної громади. Вхід та в`їзд на територію домоволодіння здійснюється з території Панютинського психоневрологічного інтернату через контрольно-пропускний пункт. Відповідно до п.5.11. ДБН В.2.2-18:2007 «Заклади соціального захисту населення» земельні ділянки будинків-інтернатів для громадян похилого віку та інвалідів, територіальних центрів і закладів, призначених для тимчасового притулку бездомних громадян та осіб, звільнених із місць позбавлення волі, повинні мати огорожу заввишки не менше 1,6 м, а психоневрологічних інтернатів-паркани не менше 2 м із хвіртками, що замикаються, і воротами. Враховуючи вищезазначене та специфіку лікувального закладу, територія закладу має знаходитися під контролем(стороннім особам доступ заборонений); має бути освітлення в нічний час. Неприпустимим є вільний доступ сторонніх осіб, особливо неповнолітніх дітей. Також необхідне дотримання прав підопічних на лікарську таємницю. Враховуючи існуючу забудову, під`їзд до території домоволодіння можливо організувати з боку [ADDRESS] . На сьогодні ця ділянка вільна від забудови, несформована, тривалий час не використовується, захаращена бур`янами та сміттям. Проектом містобудівної документації «Внесення змін до Генерального плану території населеного пункту смт. Панютине та с. Хлібне з планом зонування» під`їзд до території домоволодіння по [ADDRESS] передбачено з боку [ADDRESS] . Відповідно до діючого законодавства КУ «Панютинський психоневрологічний інтернат» зобов`язана негайно встановити огорожу території закладу, обмежити доступ сторонніх осіб, у відповідності до діючого законодавства (ДБН В.2.2-18:2007 «Заклади соціального захисту населення»). Запропоновано позивачу, як співвласнику житлового будинку за адресою: [ADDRESS] організувати під`їзд до території домоволодіння через земельну ділянку по [ADDRESS] , для цього буде надана всебічна підтримка та допомога(а.с. 35). Відповідно до копії відповіді виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 20.03.2020 року № с-253/15-ос-п/св,- за результатом проведеного комісійного обстеження встановлено, що у зв`язку з особливостями розташування домоволодіння позивачки організувати під`їзд до нього можливо лише з вул. Горького смт. Панютине по ділянці зони зелених насаджень комунальної власності. Планова вартість робіт з улаштування дорожнього покриття під`їзду з ущільнених кам`яних матеріалів складає 126648 гривень. Кошторисними призначеннями затвердженого на 2020 рік міського бюджету не передбачено видатків на проведення зазначених робіт(а.с. 116а). Відсутність доступу позивачу до домоволодіння підтверджується фотознімками, відповідно до яких паркан відповідача примикає до будинку та гаражу позивача по [ADDRESS] (а.с. 31-33). З копії заяви вбачається, що 27.11.2019 позивачка зверталася до керівника КУ «Панютинський психоневрологічний інтернат» з проханням ініціювати питання отримання іншого житла перед Харківською облрадою у зв`язку з необхідністю встановлення огорожі території закладу, оскільки доступ позивачки та членів її сім`ї здійснювався через територію інтернату(а.с. 37). Вказану заяву виконавчим комітетом Лозівської міської ради Харківської області було повернуто заявнику з посиланням на те, що вона не підписана заявником, що підтверджено копією відповіді від 06.12.2019 вих. № с-1829(а.с. 39). Згідно копії відповіді виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 13.12.2019 вих. № с-1872 на звернення від 05.12.2019 щодо результатів проведення комісійного обстеження домоволодіння по [ADDRESS] -14.11.2019 на виконання розпорядження Лозівського міського голови № 427 від 14.11.2019 комісією проведено обстеження території, прилеглої з трьох сторін до домоволодіння по [ADDRESS] з метою встановлення відповідності облаштування території КУ «Панютинський психоневрологічний інтернат» вимогам законодавства та ДБН. За результатом проведеного обстеження комісія вирішила рекомендувати КУ «Панютинський психоневрологічний інтернат» негайно встановити огорожу, а власникам житлового будинку, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером 6311045400:01:002:0017, організувати під`їзд до території домоволодіння через земельну ділянку по [ADDRESS] . Комісією було зроблено висновок щодо неприпустимості вільного доступу сторонніх осіб, особливо неповнолітніх дітей, на територію психоневрологічного інтернату. Рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області за результатом обстеження не приймалось, оскільки висновки та пропозиції, викладені в акті обстеження від 14.11.2019, мають рекомендаційний характер і не можуть зобов`язувати жодну з осіб до вчинення певних дій. Обмежити доступ до своєї території КУ «Панютинський психоневрологічний інтернат» зобов`язана на виконання вимог чинних ДБН(а.с. 40). Згідно копій відповідей Лозівського ВП ГУНП в Харківській області від 12.12.2019 вих. №15754/119-86/01/20-3019 та вих.№ 15754/119-86/01/20-2019 на звернення позивачки та її чоловіка,-в ході перевірки було встановлено, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить: одна частина [PERSON] , яка мешкає у ньому спільно з чоловіком [PERSON] та донькою [PERSON] , в другій половині мешкає сім`я [PERSON] . Даний будинок з трьох сторін межує з територією Панютинського психоневрологічного інтернату. 02.12.2019 [PERSON] помітив, що працівниками ППНІ проводиться демонтаж старого металевого паркану, який розділяв його домоволодіння від території інтернату, для встановлення нового паркану, що буде відповідати нормам установи, але буде заважати [PERSON] потрапляти до домоволодіння через територію ППНІ. З даного приводу було встановлено, що рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області № 5468/02-13-11 від 20.11.2019, прийнято виконати відповідні роботи з демонтажу старого паркану та встановлення нового, в зв`язку з чим власникам житлового будинку за адресою: [ADDRESS] наголошено на організацію під`їзду до території домоволодіння через земельну ділянку по [ADDRESS] . Мешканців будинку за адресою: [ADDRESS] повідомлено окремими листами про те, що в найкоротший час їхній будинок буде відгороджений від території ППНІ. На момент обстеження ділянка за адресою: [ADDRESS] знаходиться вільна від забудови, несформована, тривалий час не використовувалась(а.с. 42-43). З копії відповіді КП «Теплоенерго» від 11.01.2020 вих. № 17 теплові мережі від котельні по [ADDRESS] знаходяться на балансі КУ «Панютинський психоневрологічний інтернат» (а.с. 44). Частиною 4 ст. 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно частин 1, 2 статті 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). В статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Окрім цього, Європейський Суд з прав людини зазначив, що втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно бути виправданим, а таким воно є, якщо здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливого балансу». У рішенні «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) від 23 січня 2014 року Суд зазначив: «…будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар…». На врегулювання питання земельного сервітуту позивачка звернулася до суду за захистом права, оскільки добровільно укласти договір земельного сервітуту з відповідачем неможливо, про що свідчать звернення позивача, залишені без задоволення відповідачем. Натомість позивачу було запропоновано власними силами та за власний кошт організувати під`їзд до території домоволодіння через земельну ділянку по [ADDRESS] , вільну від забудови, несформовану, яка тривалий час не використовується, захаращена бур`янами та сміттям, на якій мається виритий котлован з бетонними блоками та засмічений колодязь. Згідно показань свідків через існування колодязю, прокладення дороги через вказану земельну ділянку неможливо через ймовірність зсувів ґрунту. Таким чином на позивача покладено індивідуальний та надмірний тягар. З часу виникнення спірних правовідносин (з грудня 2019) та станом на 30.03.2021 року позивачу не надано жодної підтримки та допомоги органом місцевого самоврядування(як було зазначено в листі виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 20.11.2019 року №5468/02-13-11(а.с.35) в організації під`їзду до території домоволодіння через земельну ділянку по [ADDRESS] . Згідно копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] площею 2,9985 га знаходиться у комунальній власності та на підставі рішення Лозівської райдержадміністрації Харківської області від 24.05.2000 видано державний акт від 06.06.2000 ІІ-ХР 000900 на право постійного користування земельною ділянкою КУ «Панютинський психоневрологічний інтернат» (а.с. 73-76). З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права власником правокористувача земельної ділянки площею 2,9985 га за адресою: [ADDRESS] КУ «Панютинський психоневрологічний інтернат» є Харківська обласна рада(а.с. 77). З копії відповіді виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 27.01.2020 вих. № 309/02-13-7 вбачається, що відповідно до п.4 ст. 83 Земельного кодексу України(далі ЗК України) до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів(майдани, вулиці, проїзди, шляхи). Тобто відрізок проїзної вулиці від домоволодіння по [ADDRESS] до перехрестя з вул. Красноштана -є автомобільним шляхом загального користування, який не підлягає приватизації(а.с. 46-48). З наведеного вбачається, що приватизація земельної ділянки -відрізку проїзної вулиці від домоволодіння по [ADDRESS] до перехрестя з вул. Красноштана відбулася в порушення вимог діючого законодавства України(ст. 83 ЗК України), чим було порушено право позивача та її сім`ї на мирне володіння своїм майном. Позивачка не оспорювала приватизацію відповідачем вказаної земельної ділянки. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відтак суд вважає за необхідне здійснення захисту прав позивача у спосіб, визначений нею у позовній заяві, що відповідає положенням ст. 16 ЦК України. При задоволенні позовних вимог у даному спорі не буде порушено право відповідача, гарантоване ст.1 Першого протоколу Конвенції, оскільки таке втручання у право передбачено законом і здійснюється згідно із законом; переслідує легітимну мету, яка полягає у відновленні порушеного права; забезпечує справедливий баланс між загальними інтересами суспільства, пов`язаними з дотриманням декларованого та гарантованого законом права кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також прав звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з однієї сторони та фундаментальними правами окремої особи з другої сторони (рішення ЄСПЛ від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії»). Також в статті 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. За змістом статті 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Окрім того, за ст.ст.99-101 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення різних видів земельних сервітутів, в т.ч. право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху і інші земельні сервітути. І цей перелік не є вичерпним. Згідно з частиною першою статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Позивачка довела, що не може задовольнити свої та своєї сім`ї потреби щодо користування земельної ділянкою у інших спосіб, аніж шляхом встановлення земельного сервітуту щодо суміжної земельної ділянки, намагалася вирішити питання земельного сервітуту на договірній основі, однак її пропозиції відхилялися. Разом з тим, суд вважає за можливе встановити безособовий (з боку користування таким земельним сервітутом) спосіб, обґрунтовуючи це тим, що при використанні власної земельної ділянки в подальшому, правом проходу чи проїзду можуть користуватись і інші особи, як наприклад, члени сім`ї позивача, знайомі, особи що надають медичні послуги, послуги по будівництву, тощо. А тому, визначення судом особового земельного сервітуту тільки на ім`я позивача, може унеможливити в подальшому виконання даного рішення суду. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.

Outcome: approved