Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості. У позові вказував, що 21.04.2008 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір №CVG0GA00000039, згідно умов якого банк зобовязався видати йому кредит у розмірі 17703,52 Євро на термін до 19.04.2013 року, а він зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Зазначав, що банк свої зобовязання виконав, видав [PERSON] кредит у розмірі, передбаченому кредитним договором, а він взяті на себе зобовязання не виконав, у звязку з чим станом на 09.12.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 43750,64 Євро, з яких: 14608,54 Євро заборгованість за кредитом; 8481,50 Євро заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 595,43 Євро заборгованість по комісії за користування кредитом; 17972,25 Євро пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи: 10,04 Євро штраф (фіксована частина); 2082,89 Євро штраф (процентна складова). Просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №CVG0GA00000039 від 21.04.2008 року в сумі 43750,64 Євро, що за курсом 24,91 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.12.2015 року складає 1089828,50 грн. та судові витрати. У судове засідання представник позивача не зявився, будучи повідомленим про місце, день та годину слухання справи належним чином, в адресованому суду клопотанні представник позивача [PERSON] просив провести судове засідання без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належно повідомленим про місце, день та годину слухання справи, причини неявки суду не повідомив. У наданому 03.03.2016 року запереченні проти позову зазначив, що з моменту першого порушення минуло більше 6 років, а тому вважає, що банком пропущений строк позовної давності. Але незважаючи на це, він готовий визнати позов частково. Він дійсно укладав з позивачем кредитний договір, згідно якого отримав кредит у сумі 16000,00 доларів США, половину з яких віддав. Тому визнає позов тільки в тій частині, яку не повернув банку. Крім того зазначив, що законом передбачений однорічний термін позовної давності про стягнення комісії, пені та штрафу. Згідно чинного законодавства не можна одночасно стягувати пеню і штраф. У судовому засіданні 24.05.2016 року позов визнав частково, пояснив, що отримав кредит у сумі 14700,00 Євро, а повернув банку 8000,00 Євро. Перестав сплачувати у 2010 році. У судове засідання представник відповідача [PERSON] не з'явилася, в адресованому суду запереченні проти позову зазначила, що позов про стягнення боргу за кредитним договором задоволеним бути не може, оскільки у 2012 році ПАТ КБ «ПриватБанк» уже звертався до Вижницького районного суду із позовною заявою про стягнення боргу шляхом звернення стягнення па предмет іпотеки та виселення. Вказаний позов був задоволений та було ухвалено судове рішення, відповідно до якого було стягнуто суму боргу шляхом звернення стягнення па предмет іпотеки та обрано спосіб виконання вказаного судового рішення. Вказаним судовим рішенням банк захистив своє порушене право та отримав судове рішення, відповідно до якого має право та механізм повернення боргу в повному об'ємі. Однак банк, не доводячи до відома суду про існування вказаного судового рішення, повторно звертається до суду та просить знову стягнути суму боргу по тому ж кредитному договору, таким чином здійснивши подвійне стягнення по тим же кредитним правовідносинам та між тими ж сторонами, лише обрав інший спосіб захисту. В адресованій суду заяві просила провести судове засідання без участі відповідача. Заявлений позов не визнає, просить врахувати подані заперечення та відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що 21.04.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №CVG0GA00000039, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді неповнолювальної кредитної лінії у розмірі 17703,52 Євро на наступні цілі: 16000,00 Євро на споживчі цілі; 480,00 Євро на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту; 123,92 Євро на страхування майна; 80,00 Євро на особисте страхування; 1091,60 Євро на сплату страхових платежів у випадках та в порядку передбачених договором, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.04.2013 року. Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленого кредитним договором. На забезпечення виконання зобовязання за договором кредиту, між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки від 21.04.2008 року, за яким останній передав в іпотеку належний йому будинок загальною площею 113,7 кв.м., який розташований в смт. Берегомет, вул.. Кармелюка, 32, Вижницького району Чернівецької області. Вказані обставини відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не потребують доказуванню, оскільки встановлені рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 08.02.2013 року по цивільній справі №2-830/12 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], про звернення стягнення та виселення, за яким позов банку задоволено і яке набрало законної сили 19.02.2013 року. Даним рішенням вирішено: В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на житловий будинок загальною площею 113,7 кв.м, який розташований в смт. Берегомет, вул.. Кармелюка, 32 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити [PERSON], [INFO], який зареєстрований та проживає за адресою [INFO] зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному підрозділі державної міграційної служби України. Стягнуто з [PERSON] судові витрати. 03.04.2013 року судом видано виконавчі листи. Вказаним рішенням також встановлено, що станом на 24.11.2011 року заборгованість [PERSON] за договором кредиту становила 17781,26 Євро, яка складалася з: 14184,21 Євро - заборгованість за кредитом; 1963,42 Євро - заборгованість по процентам за користування кредитом; 120,85 Євро - заборгованість по комісії за користування кредитом; 643,80 Євро - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 23,37 Євро - штраф (фіксована частина), 845,61 Євро - штраф (процентна складова). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №CVG0GA00000039 від 21.04.2008 року, наданого банком до позовної заяви вбачається, що заборгованість [PERSON] за період з 21.04.2008 року по 09.12.2015 року становила 43750,64 Євро, з яких: 14608,54 Євро заборгованість за кредитом; 8481,50 Євро заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 595,43 Євро заборгованість по комісії за користування кредитом; 17972,25 Євро пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи: 10,04 Євро штраф (фіксована частина); 2082,89 Євро штраф (процентна складова). 43750,64 Євро за курсом НБУ станом на 09.12.2015 року 24,91 становили 1089828,45 грн. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Частиною 1 ст.589 ЦК України визначено, що у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.590 ЦК України звернення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Статтею 33 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до розяснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №7 від 07.02.2014 року) зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Виходячи із системного аналізу ст.ст.525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору суд прийшов до висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ч.2 ст.625 ЦК України. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі №6-1206цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 08.02.2013 року по цивільній справі №2-830/12 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], звернуто стягнення на предмет іпотеки, яким було забезпечено зобов'язання [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» та виселено його з предмету іпотеки. Наявність вказаного рішення суду не звільняє [PERSON] від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє ПАТ КБ «ПриватБанк» права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України. Тобто ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на отримання передбачених ч.2 ст.625 ЦК України сум без урахування сум, в рахунок погашення яких звернуто стягнення на предмет іпотеки, оскільки доказів виконання вказаного вище рішення суду відповідачем суду не надано. Після винесення вказаного вище рішення суду [PERSON] не здійснював сплати в рахунок погашення заборгованості за кредитом, у зв'язку з чим за період з 24.11.2011 року по 09.12.2015 року його заборгованість за кредитним договором №CVG0GA00000039 від 21.04.2008 року (без урахування сум, в рахунок погашення яких звернуто стягнення на предмет іпотеки) становила 8654,27 Євро, з яких: 424,33 Євро - заборгованість по тілу кредиту (14608,54 Євро 14184,21 Євро); 6518,08 Євро - заборгованість по відсотках (8481,50 Євро 1963,42 Євро); 474,58 Євро - заборгованість по комісії (595,43 Євро 120,85 Євро); 0 Євро штраф фіксована частина (10,04 Євро 23,37 Євро); 1237,28 Євро штраф процентна складова (2082,89 Євро 845,61 Євро), що за офіційним курсом НБУ станом на 09.12.2015 року 24,91 відповідно до службового розпорядження становила 215577,87 грн. Пеня за несвоєчасність виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором №CVG0GA00000039 від 21.04.2008 року (без урахування сум, в рахунок погашення яких звернуто стягнення на предмет іпотеки) станом на 09.12.2015 року складала 431651,69 грн. (розрахована у гривні відповідно до положень ст.ст.192, 533 ЦК України та Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Суд звертає увагу на невідповідність встановлення фіксованого штрафу в розмірі 10,04 Євро, як виду відповідальності за порушення зобов'язання, положенню ч.2 ст.549 ЦК України, яка визначає, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов'язання, у заявку з чим позовна вимога в цій частині задоволенню не підлягає через безпідставність. 03.03.2016 року відповідач [PERSON] заявив письмове клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності та просив відмовити в позові. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена ст.257 ЦК України і становить три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 вказаної статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З досліджених доказів, зокрема кредитного договору №CVG0GA00000039 від 21.04.2008 року судом не встановлено підстав для застосування наслідків спливу позовної давності до всіх вимог, оскільки вказаний кредитний договір укладався між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] на термін до 19.04.2013 року, а банк звернувся з даним позовом до суду 08.02.2016 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Також 03.03.2016 року відповідач [PERSON] заявив письмове клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності до позовної вимоги про стягнення пені. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.3 ст.546 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Положенням п.1 ч.2 ст.258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 вказаної статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки відповідач заявив клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності до позовної вимоги про стягнення пені, тому з нього підлягає стягненню пеня у межах строку позовної давності у розмірі, меншому, ніж встановлено судом, а саме: 431651,69 грн. (пеня станом на день звернення до суду 08.02.2015 року) 313718,78 грн. (пеня станом на 08.02.2014 року) = 117932,91 грн. Що стосується вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з відповідача [PERSON] пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у сумі 117932,91 грн., а також штрафу (процентної складової) у розмірі 30820,64 грн. (1237,28 Євро) судом встановлено таке. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків, як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктом 8.4 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні. Згідно п.5.1, 5.2 сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Пунктом 5.3 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, у зв'язку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. На думку суду позивачем в порушення ст.61 Конституції України неправомірно застосовано два види відповідальності за порушення умов кредитного договору у виді пені та штрафу, а тому вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача [PERSON] штрафу у розмірі штрафу (процентної складової) у розмірі 30820,64 грн. (1237,28 Євро) задоволенню не підлягає. Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові №6-2003цс15 від 21.10.2015 року. Таким чином розмір загальної заборгованості [PERSON] за кредитним договором №CVG0GA00000039 від 21.04.2008 року станом на 09.12.2015 року становив 7416,99 Євро, з яких: 424,33 Євро - заборгованість по тілу кредиту; 6518,08 Євро - заборгованість по відсотках; 474,58 Євро - заборгованість по комісії, що за офіційним курсом НБУ станом на 09.12.2015 року 24,91 відповідно до службового розпорядження становила 184757,22 грн., а також 117932,91 грн. пені (в межах річного строку позовної давності), що підтверджується розрахунком заборгованості, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк». Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного суду не надано. Письмові заперечення представника відповідача встановлених судом обставин не спростовують. Посилання на правовий висновок ВСУ у справі №6-1080цс15 від 03.02.2016 року є безпідставним, оскільки предметом позову є не звернення стягнення на предмет іпотеки. За клопотанням відповідача та його представників Судом призначались дві судово-економічні експертизи 16.03.2016 року та 14.06.2016 року, в різні експертні заклади які не були виконані через несплату їх вартості відповідачем. На підставі наведеного, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] підлягають до часткового задоволення із стягненням з відповідача на користь позивача понесених ними судових витрат по сплаті судового збору у сумі 3026,90 грн. у відповідності до ст.88 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст.2, 15, 16, 192, 256-258, 261, 267, 526, 530, 533, 536, 544, 546, 549, 589-591, 599, 611, 612, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial