Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Представник позивача в інтересах позивача звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченим державним нотаріусом Новоукраїнської державної нотаріальної контори Хомутенко О.В. 27.12.2004 року, за реєстровим № 4076. Позивачка проживала із відповідачем у цивільному шлюбі із 2009 року. Від спільного проживання у них народилося двоє дітей. Останні роки Відповідач почав зловживати спиртними напоями та чинити домашнє насильство. Позивачка перестала з ним проживати, вести спільне господарство. З вересня 2019 року відповідач не проживає у вказаному будинку, де його місце перебування позивачу невідомо. Згідно судового наказу №396/216/18 він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дітей, але зобов`язання не виконує та станом на 24.02.2021 року заборгованість становить 65730,99 гривень. Відповідач не несе ніяких витрат по утриманню житлового приміщення, оплаті комунальних послуг. Відповідач, не маючи права на будинок, не будучи членом сім`ї позивачки, не звертає уваги на вимогу позивачки залишити її будинок. Він з`являється до будинку в стані алкогольного сп`яніння, чинить відносно неї домашнє насильство, що відбувається на очах малолітніх дітей. У добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстрації у вищевказаному будинку, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду. Ухвалою від 31.03.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою від 20.10.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, подали заяву, відповідно до якої просили просили провести розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують. Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки та розміщенням оголошення на веб-сайті «Судова влада» від 29.10.2021 року в судове засідання призначене на 16.12.2021 року. Відповідно положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченим державним нотаріусом Новоукраїнської державної нотаріальної контори Хомутенко О.В. 27.12.2004 року, зареєстрованого в реєстрі № 4076 (а.с.24-25). Сторони проживали в незареєстрованому шлюбі разом з 2009 року, однак з 2019 року припинили спільне проживання. Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради 16 лютого 2021 року за № 793 в будинку [ADDRESS] , зареєстровано 7 осіб, а саме: [PERSON] , 1979 року народження - власник домоволодіння; [PERSON] , [INFO]. - дочка, [PERSON] , [INFO]. - син; [PERSON] , [INFO]. - племінниця; [PERSON] , [INFO] - підопічний; [PERSON] , [INFO]. - співмешканець; [PERSON] , [INFO]. - дочка, [PERSON] , [INFO]. - дочка (а.с.23). Відповідно до копії домової книги для прописки громадян, які проживають по [ADDRESS] , вбачається, що [PERSON] зареєстрований в даному домоволодіння з 22.06.2010 року (а.с.26-28). Згідно акту депутатської перевірки та обстеження від 19.03.2021 року проведеного в домоволодінні по [ADDRESS] , складеного депутатом Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області Мінаєвою Т.М., вбачається, що [PERSON] , [INFO], зареєстрований у вказаному будинку, але постійно не проживає, часто з`являється в стані алкогольного сп`яніння та вчиняє домашнє насильство в сім`ї відносно позивачки (а.с.20-21). Відповідно до матеріали перевірки ITC ІПНП № 6488, 22.12.2020 року [PERSON] вчинив відносно [PERSON] домашнє насильство. По результатам перевірки, проведеною співробітниками Новоукраїнського РВП ГУНП, 28.12.2020 року відносно [PERSON] було складено адміністративний протокол за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 за вчинення домашнього насильства (а.с.17-19). Згідно матеріалів перевірки ITC ІПНП за №708 13.02.2021 року, [PERSON] знову вчинив відносно позивачки домашнє насильство. Вона повідомила про подію до органів поліції. 23.02.2021 року відносно [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника. Його було зобов`язано залишити місце проживання постраждалої особи; заборонено на вхід та перебування з місці проживання постраждалої особи; заборонено контактувати в будь-який спосіб .з постраждалою особою строком на 7 діб (а.с.11-16). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Таким чином, позивач як власник житлового будинку, має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм належним майном на свій розсуд, і має право вимагати усунення перешкод у здійсненні своїх прав, а відповідач в свою чергу порушує право позивача. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання регулюються спеціальним нормативно-правовим актом, а саме: Законом України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за нормами ст. 7 якого, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до правової позиції ВС/КЦС,справа № 357/7940/16-ц, 27.02.19, яка є обов`язковою згідно ст. 360-7 ЦПК України для суддів, висловлено позицію, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Отже суд встановив, що позивач бажає визнати відповідача таким, що втратила право на користування житловим приміщенням у зв`язку з тим, що відповідач порушує права позивача на вільне розпорядження його майном, не є членом його сім`ї. Таким чином позивач позбавлений права вільно, на власний розсуд розпоряджатися своїм майном, що є порушенням його права власності. Суд вважає, що реєстрація відповідача у зазначеному будинку перешкоджає власнику будинку у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із статтями 10, 60 ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не проживає в спірному будинку з вересня 2019 року, із заявами до поліції, що йому чинять перешкоди в користуванні спірним будинком не звертався, натомість навпаки, позивач зверталася до поліції, оскільки відповідач з`являється до її житлового будинку в стані алкогольного сп`яніння та вчиняє відносно неї домашнє насильство в сім`ї в присутності дітей. Отже, судом встановлено, що відповідач, який на даний час є колишнім членом сім`ї, у житловому будинку по [ADDRESS] , що належить на праві власності позивачу на підставі договору дарування від 27.12.2004 року, більше двох років не проживає, у зв`язку з чим, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого судового збору в розмірі 908 грн.

Outcome: approved