Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Гребенюк О.С. звернувся 03.09.2020 р. до суду з позовом про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Як вказує позивач, відповідачка звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву №б/н від 05.04.2011 р. Відповідачка при підписанні анкети - заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Як вказує позивач, відповідачка ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети - заяви, що підтверджується підписом у анкеті - заяві, де є відповідні запевнення відповідачки щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді. Відповідно до виявленого бажання, відповідачці було відкрито кредитний рахунок (що підтверджується Випискою по рахунку, яка додається до позову) та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 20000, 00 грн. Щодо встановлення та зміну кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. договору, на підставі яких відповідачка при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Пунктом 1.1.3.2.3. договору передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Згідно п.п.1.1.6.1, 1.1.6.2 договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку. В порушення умов кредитування відповідачка не виконує належним чином зобов`язання, в результаті чого станом на 14.07.2020 р. виникла заборгованість в сумі 24453,75 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 18695,33 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 5758,42 грн. Ухвалою суду від 21 вересня 2020 року було відкрито спрощене провадження по справі та призначено розгляд справи на 17 листопада 2020 року (а.с.78). В судовому засіданні 17 листопада 2020 року відповідачка [PERSON] заперечувала проти позову та просила відмовити в його задоволенні, оскільки вважає, що анкета - заява не є підставою для виникнення договірних правовідносин. Зазначила, що в заяві вказувала тільки про отримання коштів в розмірі 5000 грн, збільшення кредитного ліміту не погоджувала. Крім цього вважає незаконними дії працівників «ПриватБанку» про стягнення заборгованості з її карти соціальних виплат. Вважає, що її заборгованість перед позивачем відсутня, оскільки нею в рахунок погашення заборгованості сплачено понад 43000 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості позивача. Суд, заслухавши пояснення та доводи відповідачки [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що 05 квітня 2011 року між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та відповідачкою [PERSON] шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, укладено кредитний договір. В даній заяві відповідачем зазначено бажаний розмір кредитного ліміту 5000 грн. У анкеті - заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився договором про надання банківських послуг (а.с.30). До анкети - заяви банком додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.а.с.31, 32-55). Відповідно до довідки Приватбанк про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н): старт карткового рахунку 05.04.2011 за карткою [NUMBER] , кредитний ліміт 300,00 грн., який того ж дня збільшено до 3400,00 грн.; 22.07.2011 кредитний ліміті збільшено до 4000,00 грн.; 21.08.2011 кредитний ліміт збільшено до 4800,00 грн.; 21.07.2015 кредитний ліміт зменшено до 4530,00 грн.; 01.02.2016 кредитний ліміт зменшено до 4419,67 грн.; 17.10.2016 кредитний ліміт збільшено до 9000,00 грн.; 31.01.2017 кредитний ліміт збільшено до 9800,00 грн.; 20.07.2017 кредитний ліміт збільшено до 15000,00 грн.; 06.08.2018 кредитний ліміт збільшено до 20000,00 грн.; 20.09.2019 кредитний ліміт зменшено до 18380,00 грн.; станом на 24.03.2020 кредитний ліміт - 0 грн (а.с.28). Відповідачці [PERSON] на підставі кредитного договору було видано кредитні картки № [NUMBER] , терміном дії до 05/12, № [NUMBER] , терміном дії до 06/16 та № [NUMBER] , терміном дії до 05/20 (а.с.29). Відповідно до виписки по картковому рахунку [PERSON] , остання користувалася наданими картками, знімаючи готівкові кошти та поповнюючи свій рахунок до липня 2019 року, тобто після збільшення банком кредитного ліміту, фактично погодившись на запропоновані банком умови (а.с.21-27). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 14.07.2020 року становить 24453,75 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 18695,33 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 5758,42 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом встановлено, що у анкеті - заяві позичальника від 05 квітня 2011 року процентна ставка не зазначена (а.с.7); відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Проте у довідці про умови кредитування від 05 квітня 2011 року зазначено базова відсоткова ставка в місяць за користування кредитом - 3%, розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні (а.с.31). Вказана довідка підписана відповідачкою [PERSON] , що було нею підтверджено в судовому засіданні. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченими відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк». За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із [PERSON] кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, що розміщений на сайті: https:// www.privatbank.ua та міститься у матеріалах цієї справи, не містить підпису відповідачки, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05 квітня 2011 року шляхом підписання анкети-заяви. Як встановлено судом, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 05 квітня 2011 року у вигляді анкети - заяви, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Такий висновок, відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Позивачем на підтвердження своїх вимог, крім витягу з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, надано довідку про умови кредитування від 05 квітня 2011 року, яка підписана відповідачкою [PERSON] в якій зазначено базова відсоткова ставка в місяць за користування кредитом - 3%, розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні (а.с.31), та розрахунки заборгованості відповідачки за договором від 05 квітня 2011 року (а.с.7-29). При дослідженні вказаних розрахунків судом було встановлено, що банком в односторонньому порядку було підвищено відсоткову ставку за кредитним договором № б/н від 05.04.2011 р. Так, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що в період з 05 квітня 2011 року по 31 березня 2015 року за користування кредитом позивач нараховував відсотки в межах узгодженому відповідачкою, шляхом підписання довідки, 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, в період з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року в розрахунку зазначено 43,2% річних, з 01 червня 2015 р. по 30 квітня 2016 р. процентна ставка щомісяця розділена на шість складових: 2,5, 2,9, 3,6, 2,5, 2,9, 3,6, що в середньому відповідає визначеній ставці в 3% щомісяця, з 01 травня 2016 року до 14 липня 2020 року позивач вже нараховував відсотки в розмірі 3,5 % щомісяця (42% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом. Тобто, вбачається, що позивач неодноразово збільшував відсоткову ставку за кредитом. Посилання позивача на пункт 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг щодо можливості зміни тарифів, не заслуговують на увагу, оскільки ці умови не містять підпису відповідачки та не є частиною кредитного договору. Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17 та від 30 листопада 2016 року у справі №6-82цс16. Крім цього відповідно до виписки із рахунку [PERSON] позивачем здійснювалося списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3,5%, залишок після операції включає у себе як заборгованість по тілу кредиту, так і заборгованість за простроченими відсотками. А отже, суд позбавлений можливості здійснити самостійний розрахунок заборгованості. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. До того ж нарахування відсотків за кредитним договором здійснювалося банком після закінчення строку дії договору, тобто після закінчення строку дії картки (05/20) в розмірі 3,5% щомісячно. В той час відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Таким чином, у разі якщо договором не встановлений розмір процентів після спливу строку дії договору, слід зробити висновок про те, що їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Аналогічну правову позицію Верховний Суд України висловив у постанові від 7 вересня 2016 року (№ 6-1412цс16). Таким чином, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, задоволенню не підлягає. Щодо твердженням відповідачки про те, що анкета - заява не може бути письмовим договором, суд зауважує, що той факт, що відповідачка підписала анкету-заяву від 05 квітня 2012 року, отримувала платіжні картки, користувалася кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, свідчить саме про укладення кредитного договору. Перевипуск платіжних карток у подальшому, у тому числі з оформленням платіжної картки іншого класу, не свідчить про укладення іншого кредитного договору та недодержання його письмової форми. До такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 27.11.2019 р. по справі №373/212/16-ц. Не знайшло свого підтвердження і посилання відповідачки щодо стягнення заборгованості із її соціальної картки, оскільки, як вбачається із виписки по картковому рахунку [PERSON] рух коштів відбувався по виданим на підставі кредитного договору карткам № [NUMBER] , № [NUMBER] та № [NUMBER] . (а.с.21-27). Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. До поданого позову позивачем додано платіжне доручення №ZZ427B12MH від 07.08.2020 р. про сплату судового збору (а.с.1). Відповідно до виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір по даній справі в розмірі 2102 грн 00 коп. було зараховано до Державного бюджету України (а.с.72). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, в сумі 18695,75 грн, тобто 76,45 % від суми позову, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судові витрати в сумі 1606,98 грн. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 549, 551, 611, 612, 625, 633, 634, 1054, 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial