Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду 07 лютого 2018 року з позовом до ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22 лютого 1999 року на території конвеєру Ш-ІІ приймального бункеру шихти №8 агломераційного цеху №3 Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», правонаступником якого є відповідач, під час виконання трудових обовязків дробильника, внаслідок обвалення шихтової суміші загинув чоловік позивача [PERSON]. Внаслідок смерті чоловіка позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у наступному: вона втратила рідну їй людину, яку дуже любила. Смерть чоловіка призвела до того, що позивач постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про його смерть не залишають її навіть до теперішнього часу. Після смерті чоловіка, позивач у справі була змушена самостійно виховувати та утримувати малолітнього сина, якому виповнилось лише 5 років, а також самостійно заробляти собі на життя, самостійно облаштовувати свій побут тощо, оскільки заробіток чоловіка був основним джерелом доходу їх сімї, у звязку з чим вона просить суд стягнути з відповідача ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» в рахунок відшкодування моральної шкоди в звязку із загибеллю чоловіка 176000,00 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб. Представник відповідача надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що виниклі правовідносини не можуть регулюватися ЦК України, оскільки події відбулися до 01 січня 2004 року. Крім того зазначила, що причинно-наслідковий звязок між діями відповідача та смертю чоловіка позивача не доведені, моральна шкода у зазначеній сумі позивачем є необґрунтованою, жодних належних та допустимих доказів в її обґрунтування позивачем не надано. У звязку з викладеним, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог у повному обсязі, підтримала доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та просила суд відмовити позивачу у задоволенні її вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] є дружиною [PERSON] (а.с.13). Крім того, [PERSON] помер 22 лютого 1999 року у віці 41 рік (а.с.3). Актом №4 форми Н-1 про нещасний випадок від 22 лютого 1999 року, встановлено, що 22 лютого 1999 року в зміні з 08-00 до 17-00 години на території конвеєру Ш-ІІ приймального бункеру шихти №8 агломераційного цеху №3 Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» під час виконання своїх трудових та посадових обовязків загинув [PERSON] При цьому встановлено, що нещасний випадок стався внаслідок недостатнього навчання технічного персоналу, зайнятого на очистці бункерів, незабезпечення ефективної роботи механічних пристроїв з усунення зависання шихтових матеріалів і відсутність умов для ручної шуровки бункерів, низька трудова виробнича дисципліна робітників аглоцеху №3. Крім того встановлені особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці, крім самого потерпілого, визнані: в.о. начальника дільниці АЦ №3 [PERSON], який не забезпечив безпечну організацію робіт, в.о. старшого майстра, зайнятого на дільниці дроблення і шихтовки АЦ №3 [PERSON], який не забезпечив безпечну організацію робіт, заступник начальника (головний інженер) АЦ №3 [PERSON], який не забезпечив навчання робочих безпечним методам і прийомам роботи, не забезпечив безпечні умови праці на робочих місцях (а.с.4-9). За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце (ст.58 Конституції України). Як розяснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п.5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно зі ст.ст.440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об'ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. При цьому, відповідно до ст.441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно зі ст.450 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), організації, діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов'язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, відповідно до ч.2 ст.456 ЦК УРСР в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ч.ч.1, 3 ст.13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників в галузі охорони праці. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Також, у відповідності до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності згідно ст.83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються. Дана норма також регламентується п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди). Відповідно до роз'яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. З письмових матеріалів справи та пояснень представника позивача у судовому засіданні встановлено, що позивач переносить моральні страждання, оскільки внаслідок смерті чоловіка постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про його смерть не залишають її навіть до теперішнього часу. Отже смертю чоловіка позивачу завдано глибоких моральних страждань. Крім того, на момент смерті чоловіка позивач була змушена самостійно виховувати та утримувати малолітнього сина, якому виповнилось лише 5 років, а також самостійно заробляти собі на життя, самостійно облаштовувати свій побут тощо, оскільки заробіток чоловіка був основним джерелом доходу їх сімї. При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз'яснення, що містяться в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, характер та обсяг її душевних страждань, в зв'язку зі смертю близької людини, враховує той факт, що дійсно позивач є дружиною померлого; наслідки викликані заподіяною шкодою, - смертю найбільш близької людини; перенесені та діючі у теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю чоловіка, час, що пройшов з моменту смерті близької людини та до моменту звернення до суду, вважає за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди у звязку зі смертю чоловіка, грошові кошти в сумі 176000,00 гривень. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved