Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди завданої ДТП, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30 серпня 2018 року в с. Кубей по вул. Шкільна, відповідач керуючи транспортним засобом «Форд Транзит» д/н [NUMBER] , навмисно в`їхав в належний позивачу транспортний засіб «Ауді-Q7», чим завдав майнову шкоду. З цього приводу представник позивача [PERSON] звернувся з заявою до Болградського ВП ГУНП в Одеській області, але, згідно відповіді йому було повідомлено, що відповідач відмовився надати для огляду належний йому транспортний засіб. З метою встановлення розміру заподіяної шкоди представник позивача [PERSON] подав заяву до Моторного (транспортне) страхового бюро України, але з врахуванням встановлення особи, що завдала шкоду, звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди завданої ДТП, з урахуванням позиції ВСУ у справі № 6-954цс16 від 26 жовтня 2016 року безпосередньо до особи, яка її завдала. Позивач до судового засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Представник позивача [PERSON] з`явився у судове засідання, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з урахуванням його заяви про уточнення позовних вимог шляхом їх збільшення. Представник позивача [PERSON] також з`явився у судове засідання та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Пояснив що згідно законодавства України усі транспортні засоби повинні бути застраховані. Згідно інформації наявної у МТСБУ автомобіль «Ауді-Q7» був належним чином застрахований в Україні, а у автомобіля «Форд Транзит» була відсутня страховка з 2016 року. Також пояснив, що співробітниками поліції протокол про ДТП не складався, тому що коли вони прибули на виклик про скоєння ДТП, [PERSON] поїхав з місця ДТП, а коли побачив поліцейську машину, розгорнувся та повернувся до будинку [PERSON] та припарковав свій автомобіль за поліцейською машиною. Потім вже у дворі вони поспілкувались, та [PERSON] повідомив що зранку відшкодує витрати. Стосовно ДТП пояснив, що [PERSON] пошкодив його машину коли проїжджав поруч з його автомобілем. Коли він, після того як проїхав [PERSON] , сів у автомобіль «Аudi» двері важко відкривались. Після того як він доїхав до дому, то залишив автомобіль біля воріт та почав телефонувати на 102. З місця ДТП зателефонувати не зміг, так як в нього вимкнувся телефон. Пошкодження на автомобілі побачив коли він вже знаходився у дворі його будинку. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] з`явилась у судове засідання, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Звернула увагу суду на те, що до позовної заяви про відшкодування матеріальної шкоди завданої ДТП, доданий лист - відповідь начальника Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області Зайкова С.В. з якого вбачається, що [PERSON] відмовився надати автомобіль для огляду, проте у зазначеному листі відсутня інформація: про дату ДТП, складення протоколу, чи притягнуто особу до відповідальності. З обставин ДТП викладених представником позивача [PERSON] у повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду не вбачається яке саме ДТП було скоєно та при яких обставинах, який автомобіль або автомобілі було пошкоджено та характер пошкоджень не зазначено. Пояснила, що в матеріалах справи відсутні докази того, що саме відповідач скоїв ДТП, наслідком якого стала матеріальна шкода. Зазначила, що авто-товарознавча експертиза по справі не проводилась, в матеріалах справи наявна лише оцінка транспортного засобу, яка не є експертизою, а отже не є належним доказом по справі. Огляд транспортного засобу оцінювачем проводився після спливу значного часу та проведений 14 вересня 2018 року. Звернула увагу на встановлені оцінювачем при огляді транспортного засобу значні пошкодження «Ауді-Q7» як з правого так і лівого боку автомобілю, які взагалі викликають сумніви. Заслухавши пояснення з`явившихся сторін та свідків, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 55, 59, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. За ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Також законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Згідно зі ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдану шкоду в повному обсязі, розмір якої визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.ч.1-3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У судових засіданнях були допитані свідки, які надали наступні показання. Свідок [PERSON] пояснив, що 30 серпня 2018 року він знаходився у сестри, десь з другої до третьої години. Знаходився там тому, що у зятя був приступ, необхідно було викликати швидку медичну допомогу. Після того, як приїхала швидка та надала допомогу зятю, пішов до дому. Біля будинку [PERSON] побачив машину швидкої допомоги та розбиту машину, ліва сторона якої була пошкоджена. Також біля будинку знаходився автомобіль поліції. У дворі будинку, [PERSON] та [PERSON] сварились з приводу пошкодження лівої сторони автомобіля «Audi». Потім [PERSON] повідомив, що відшкодує витрати. Свідок [PERSON] пояснив що працює слідчим Болградського відділення поліції. Знаходячись на чергуванні 30 серпня 2018 року, надійшов виклик про побутову сварку. Адресу, за якою був виклик, свідком не згадано. Коли прибули на виклик, інцидент вже був вичерпаний, коли збирались повертатись до відділення, почули сварку з будинку неподалік. Підійшовши до будинку, побачили автомобіль білого кольору «Газель» або «Форд». Ворота до двору будинку [PERSON] були відкриті, автомобіль «Audi» знаходився у дворі. Пояснив, що побачив на автомобілі білого кольору та автомобілі [PERSON] механічні пошкодження. На автомобілі [PERSON] механічні пошкодження були з лівої сторони, уся бокова частина автомобіля була пошкоджена та було видно фарбу, здається білого кольору. Сварка відбувалась з причини того, хто кому повинен відшкодувати шкоду. Також, були співробітники патрульної поліції, які пропонували обопільно написати заяви про відсутність претензій один до одного, але в наслідок розмови [PERSON] та [PERSON] домовились між собою. [PERSON] повідомив, що не потрібно нічого складати, зобов`язується з часом відшкодувати шкоду, хоча на той час своєї вини не визнавав. Пояснив що не може повідомити чи було скоєно ДТП або ні. Момент скоєння ДТП не бачив. Допит свідка [PERSON] визнано представниками позивача недоцільним. За поясненнями представника позивача [PERSON] та допитаних свідків [PERSON] та [PERSON] було встановлено що як [PERSON] так і [PERSON] покинули місце ДТП. На автомобілі «Audi», який був оглянутий 30 серпня 2018 року у дворі будинку [PERSON] було виявлено пошкодження лівої сторони вказаного автомобілю. Наявність механічних пошкоджень автомобілю, на якому приїхав [PERSON] до будинку [PERSON] , встановлена поясненнями свідка [PERSON] . З наданих пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] вбачається, що вони не бачили момент скоєння ДТП та огляд місця ДТП ними не здійснювався. Судом була досліджена долучена до позовної заяви відповідь начальника Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області Зайкова С.В. від 13 вересня 2018 року № 441/1-5734, з якої вбачається, що за фактом ДТП (ЖЄО № 2587 від 30 серпня 2018 року) була проведена перевірка за якою встановлено матеріальні і майнові претензії [PERSON] та [PERSON] , однак матеріали перевірки суду не надані. Оцінювачем [PERSON] наданий звіт № 14-09/18 про оцінку автомобіля Audi Q7, реєстраційний номер [NUMBER] за висновками якого вартість відновлюваного ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу його складників пошкодженого при ДТП, визначена рівною 50 862 (п`ятдесят тисяч вісімсот шістдесят дві) грн. 90 коп. У звіті зазначено, що огляд пошкодженого автомобіля Audi Q7, реєстраційний номер [NUMBER] проводився 14 вересня 2018 року, за адресою: м. Одеса, пр-т Небесної Сотні, 4. В світлий час доби у присутності представника власника транспортного засобу [PERSON] . Учасник ДТП [PERSON] запрошувався на огляд телеграмою, однак в призначений час не з`явився, огляд проводився без його участі. Однак, у додатках до вищезазначеного звіту відсутні підтвердження повідомлення [PERSON] про проведення огляду вищевказаного транспортного засобу з метою встановлення вартості відновлюваного ремонту, не зазначено яким саме способом здійснювалось транспортування пошкодженого транспортного засобу, а саме автомобіля Audi Q7, реєстраційний номер [NUMBER] до місця його огляду та оцінки. Позивачем та її представниками також не надані докази підтвердження повідомлення [PERSON] про проведення 14 вересня 2018 року огляду вищевказаного транспортного засобу з метою встановлення вартості відновлюваного ремонту. Відповідно до наданого звіту про оцінку автомобіля Audi Q7, реєстраційний номер [NUMBER] , були встановлені наступні пошкодження транспортного засобу, а саме: передні праві двері - деформація більше 50 відсотків з численними складками металу; накладка передньої правої двері - порушення структурного покриття; задні ліві двері - деформація більше 50 відсотків з утворенням складок металу; накладка задньої лівої двері - порушення структурного покриття; ліве переднє крило - деформація більше 50 відсотків з утворенням складок металу; диск переднього лівого колеса - порушення ЛФП; передній бампер - порушення ЛФП; спойлер переднього бамперу - порушення структурного покриття. Однак зазначені пошкодження правої двері та накладки передньої правої двері не узгоджуються з обставинами викладеними у позовній заяві та поясненнями представників сторін та свідків. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 1 ст. 206 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Одночасно під час ухвалення судового рішення в цій справі, судом враховується установлена практика Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі повного і всебічного з`ясування обставин справи, аналізу доказів, досліджених в судовому засіданні, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд дійшов висновку, що позивачем та її представниками не доведено безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та наявними у матеріалах цивільної справи збитками, тому позовну заяву необхідно залишити без задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed