Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Представник позивача за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в інтересах [PERSON], до Публічного акціонерного товариства «Інноваційно - промисловий банк» (правонаступник Відкритого акціонерного товариства «Інноваційно - промисловий банк») про визнання договору про відступлення права вимоги дійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог, посилався на те, що 10 грудня 2007 року між ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» та [PERSON] був укладений Договір про відступлення права вимоги, за яким від ВАТ «Інпромбанк» до [PERSON] перейшло право вимоги згідно з: - Кредитним договором № 65-2006 від 11.12.2006 року, укладеним з ВАТ «Володар»; - Договором про зміни кредитного договору № 65-2006 від 29.12.2006 року; - Договором про зміни кредитного договору №65-2006 від 29.12.2006 року; - Договором про зміни кредитного договору №65-2006 від 28.02.2007 року; - Договором про зміни кредитного договору №65-2006 від 30.03.2007 року; - Договором поруки б/н від 11.12.2006 року, укладеним з ТОВ СК «Салюс»; - Договором про зміну договору поруки б/н від 30.03.2007 року; - Договором поруки б/н від 11.12.2006 року, укладеним з ВАТ «Пульс»; - Договором про зміну договору поруки б/н від 30.03.2007 року; - Договором № 319/6 застави майна від 29.12.2006 року, укладеним з ВАТ «Пульс»; - Іпотечним договором від 12.12.2006 року, укладеним з ТОВ «Перша міжнародна юридична служба», посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 3617. У позові зазначається, що під час ведення переговорів щодо істотних умов та форми вищевказаного договору про відступлення права вимоги, в якому одночасно здійснюватиметься відступлення прав вимоги за іпотечним і кредитним договорами, позивач наполягав на дотриманні передбаченої законодавством форми цього правочину. Представники ВАТ «Інпромбанк» зі свого боку стверджували, що цей правочин повинен вчинятися в письмовій формі та не підлягає нотаріальному посвідченню, внаслідок цього Договір про відступлення права вимоги від 10.12.2007 року, був укладений в письмовій формі та не був нотаріально посвідчений. Після укладення зазначеного вище договору обидві сторони виконали його умови, а саме: [PERSON] сплатив ВАТ «Інпромбанк» 1 143 000.00 грн., а останній передав [PERSON] оригінали кредитного та іпотечного договорів, договір поруки та застави, договорів про зміни кредитного договору та договорів поруки, повідомивши про це боржника, іпотекодавця, поручителя та майнового поручителя. [PERSON] після виконання сторонами своїх зобов'язань за договором про відступлення права вимоги неодноразово звертався до керівництва ВАТ «Інпромбанк» з приводу нотаріального посвідчення цього правочину, але відповідач по справі ухилявся від цього. У зв'язку з вищенаведеним представник позивача просить визнати дійсним договір про відступлення права вимоги від 10 грудня 2007 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Інноваційно - промисловий банк» та [PERSON]. Представник позивача в судове засідання з'явився, позов підтримав у повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити. В своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у позові. Представник ВАТ «Інпромбанк» в судове засідання з'явився, проти задоволення позовних вимог не заперечував, пояснивши, що відповідач не знав про вимоги закону про обов'язкове нотаріальне посвідчення такого договору, тому не вбачав для цього підстав. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством «Іноваційно-промисловий банк» та [PERSON] було укладено договір від 10 грудня 2007р. про відступлення права вимоги, згідно якого первісний кредитор передає належне йому право вимоги згідно з Кредитним договором №65 - 2006 від 11 грудня 2006 року, Договором «Про зміни кредитного договору №65 - 2006 від 11.12.2006р.» від 29 грудня 2006 року, Договором «Про зміни кредитного договору №65 - 2006 від 11.12.2006р.» від 29 грудня 2006 року, Договором «Про зміни кредитного договору №65 - 2006 від 11.12.2006р.» від 30 березня 2007 року, Договором «Про зміни кредитного договору №65 - 2006 від 11.12.2006р.» від 28 лютого 2007 року, Договором поруки б/н від 11 грудня 2006 року між ВАТ «Інпромбанк» та ВАТ «Пульс», Договором «Про зміни Договору поруки б/н від 11 грудня 2006р.» від 30 березня 2007 року, Договором поруки б/н від 11 грудня 2006 року між ВАТ «Інпромбанк» та ТОВ СК «Салюс», Договором «Про зміни Договору поруки б/н від 11 грудня 2006р.» від 30 березня 2007 року, Договором №319/6 застави майна від 29 грудня 2006 року, Іпотечний Договір від 12 грудня 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за N03617, а Новий кредитор приймає право вимоги, що належне Первісному кредитору за Основними Договорами. У п. 2.1 Договору зазначено, що за передане право вимоги до Боржників за Основними договорами Новий кредитор сплачує Первісному кредитору в строк до 10 грудня 2007 року (включно) наступну суму 1 143 000 (один мільйон сто сорок три тисячі) 00 гривень. Згідно п. 5.1 Договору - даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором, але не пізніше 18 грудня 2007 року. Встановлено, що згідно акту приймання-передачі документів від 11.12.2007р. ВАТ «Інпромбанк» передав, а [PERSON] прийняв примірникі договорів (а.с.24). Згідно квитанції б/н від 10.12.2007р. [PERSON] перерахував ВАТ «Володар» 1143000,00 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №65-2006 від 11.12.2006р. згідно договору про відступлення права вимоги б/н від 10.12.2007р. (а.с.25). Відповідно до статуту Публічне акціонерне товариство «Інноваційно- промисловий банк» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Інноваційно- промисловий банк». Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦКУ правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Статтею 24 ч. 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Суд зазначає, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210 та 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, пов'язується з державною реєстрацією правочину, а тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Крім того, на час звернення до суду, строк дії договору від 10.12.2007р. про відступлення права вимоги сплинув, що вбачається з п. 5.1 зазначеного Договору. Також, суд зазначає, що однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину. Незнання відповідача про вимоги закону щодо обов'язкового нотаріального посвідчення такого договору не може вважатися ухиленням від цього. Представник позивача у судовому засіданні зазначав, що позивач неодноразово звертався до керівництва ВАТ «Інпромбанк» з приводу нотаріального посвідчення цього правочину, але відповідач по справі ухилявся від цього. Однак, суд вважає, що представником позивача не доведено цих обставин, оскільки жодних доказів в підтвердження цих обставин ним суду не надано. За наведених обставин суд вважає, що представником позивача не тільки не доведені обставини, на які він посилається як на підстави свого позову, а навпаки, уся сукупність зібраних по справі доказів спростовує викладені в позовній заяві обставини, і тому суд не вбачає підстав для задоволення заявленого позову і визнання дійсним договору про відступлення права вимоги. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed