Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Представник заявника- адвокат Хоріщенко А.В. в інтересах [PERSON] звернувся до суду із заявою, заінтересована особа: Погибляцька сільська рада Звенигородського району Черкаської області про встановлення належності правовстановлюючого документа. В обґрунтування заяви зазначає, що 16.02.2016 року дідом заявника - [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого спадкоємцями майна є [PERSON] та [PERSON] . Згідно редакції заповіту ім`я спадкоємця вказано « [PERSON] », а відповідно до паспорта громадянина України - « [PERSON] ». 12.04.2021 року направлено запит до Погибляцької сільської ради для внесення змін до даного заповіту, але відповіді на час звернення до суду не надійшло. Встановлення належності правовстановлюючого документа необхідно для прийняття спадщини, а тому виникла необхідність звернення до суду із вказаною заявою. У судове засідання заявник та його представник не з`явились, представник заявника надав заяву з проханням розглянути справу за без їх участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, направили клопотання про розгляд справи без участі представника, проти задоволення заяви не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, 16.02.2017 року [PERSON] , на випадок смерті, заповів належне йому майно своїм онукам - [PERSON] та [PERSON] . В тексті заповіту ім`я спадкоємця вказано « [PERSON] ». У свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 30.03.1985 року та паспорті громадянина України [NUMBER] , заявник вказаний як « [PERSON] ». Факт родинних відносин спадкодавця та спадкоємця, зокрема, те що [PERSON] є онуком померлого [PERSON] , підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 30.03.1985 року та [PERSON] серії [NUMBER] . Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Оскільки встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, а виправити помилку в документі у позасудовому порядку неможливо, вказаний юридичний факт підлягає встановленню в судовому порядку. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, дослідивши усі надані докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимогам діючого законодавства України, суд вважає за необхідне встановити факт належності заповіту [PERSON] [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved