Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд розірвати договір довічного утримання від 05.10.2011 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та визнати право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за позивачем. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 жовтня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання. Відповідно до положень оспорювального договору відповідач взяв на себе зобов'язання повністю утримувати позивача, повністю забезпечувати харчуванням, доглядом, медикаментами, необхідною допомогою та зберігати в безоплатному користування квартиру за адресою: [ADDRESS], до смерті позивача. Вартість матеріального забезпечення погоджена та визначена сторонами в сумі 700,00грн. на місяць. Проте, відповідач свої обов'язки за договором не виконує, обумовлену суму матеріального забезпечення не перераховує з квітня 2014 р., комунальні платежі не сплачує, добровільно розірвати договір відмовляється. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, представник позивача надав суду заяви, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив справу розглядати у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяви, в якій позовні вимоги визнав у повно обсязі, просив справу розглядати за його відсутності. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 05 жовтня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір довічного утримання (а.с. 48-49). Відповідно до п. 1 Договору довічного утримання [PERSON] передала у власність [PERSON], який отримав у власність квартиру [ADDRESS], взамін чого відповідач зобов'язався забезпечувати [PERSON] утриманням довічно на умовах цього Договору. Відповідно до п. 7 Договору довічного утримання [PERSON] зобов'язався довічно утримувати [PERSON], тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, лікарськими засобами, необхідними послугами та всім необхідним для повноцінного життя. Сторони домовились, що утримання, у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 700,00грн. на місяць, які будуть щомісячно надаватись позивачу шляхом банківського або поштового переказу, готівкою під розписку. Крім того, [PERSON] зобов'язався щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг. Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечити відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. [PERSON] п. 14 Договору довічного утримання, договір може бути розірваний у випадку невиконання його істотних умов і відмови від добровільного розірвання однієї із сторін - у судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач своєю заявою про визнання позовних вимог, визнає викладені в позовній заяві обставини щодо невиконання ним умов договору довічного утримання, укладеного з позивачем, щодо забезпечення останньої грошовими ресурсами для задоволення її потреб в сумі 700,00грн. на місяць та оплати комунальних платежів. Доказів на підтвердження виконання умов договору відповідач не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. [PERSON] про державну реєстрацію прав Комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, 13.12.2011 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі Договору довічного утримання від 05.10.2011р. (а.с.93) На підставі вказаних норм закону, зважаючи на те, що відповідач не виконував взяті на себе зобов'язання за договором довічного утримання, укладеним 05.10.2011 р. між [PERSON] та відповідачем [PERSON], посвідченим державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори [PERSON], суд приходить до висновку, що вказаний договір довічного утримання підлягає розірванню, а квартира [ADDRESS], загальною площею 33,50кв.м., жилою площею 17,00кв.м. - поверненню у власність [PERSON] Таким чином, вимоги позову підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 770,59грн., сплачені при зверненні до суду з даним позовом. На підставі викладеного, ст. 744-751, 755-756 ЦК України,

Outcome: approved