Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Представники позивача уточнив позовні вимоги, просять суд просять суд виділити в натурі у власність позивача [PERSON] 32/100 часток земельної ділянки площею 0,0258 га за адресою [ADDRESS], яка відповідає його частці у праві загальної часткової власності. Вимоги позову мотивовані тим, що між сторонами по справі склався певний порядок користування належними їм частинами земельної ділянки згідно часткам сторін. Але границі земельної ділянки, яка належить позивачу не встановлені, що перешкоджає йому належним чином реалізовувати своє право власності на землю, а також отримати свідоцтво про право власності на земельну ділянку. Відповідач у судове засідання не з'явилась про годину і місце судового засідання повідомлялась належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки. Також в матеріалах справи наявна заява [PERSON] з проханням про відкладення розгляду справи у зв'язку з її хворобою та відмовою від послуг представників [PERSON] та [PERSON] Але у зв'язку з тим, що крім вказаних представників відповідач [PERSON] має ще трьох представників, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія довіреності на представництво її інтересів в суді (арк.спр. 66), зокрема її представник [PERSON] ознайомилась з матеріалами справи 16.01.2014 року, та була обізнала про дату та час судового розгляду справи, а також той факт, що відповідач вдруге не з'являється в судове засідання, суд зважаючи на вимоги ст. 157, 169 ч.4 Цивільного процесуального Кодексу України, приходить до висновку про достатність по справі доказів, що свідчать про права та взаємовідносини сторін по справі, та розгляду справи у відсутність відповідача. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, на підставі наданих суду доказів і в межах заявлених вимог, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Положеннями п. а) ч.1 ст. 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Приписами ч.1 ст. 86 ЗК України зазначено, що земельна ділянка може знаходитися у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність), або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно роз'яснень, що містяться в абз. 7 п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», - вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки. Судом встановлено, що позивач та відповідач є співвласниками земельної ділянки, що розташована за адресою [ADDRESS], що підтверджується наданими до матеріалів справи копіями нотаріально посвідченого договору дарування земельної ділянки від 16.11.2006 року, а також копією державного акту на право власності на земельну ділянку від 12.09.2007 року ЯЕ № 187973, згідно якого позивачу належить 32/100 часток земельної ділянки, відповідачу 68/100 часток земельної ділянки. Судом також встановлено, та підтверджується матеріалами справи, висновком судової експертизи, що на земельній ділянці площею 545,0 м2, яка належить відповідачу, розташоване належне на праві власності [PERSON] за договором дарування - домоволодіння літ. «А» житловою площею 28,3 кв.м., та прибудови. Відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи від 23.12.2013 року, запропоновано один варіант виділу в натурі 32/100 часток земельної ділянки відповідно до ідеальної частки співвласника [PERSON], у зв'язку з чим суд приходить до висновку про можливість виділу в натурі частки земельної ділянки яка належить позивачу площею 258,0 кв.м., оскільки такий порядок не порушує прав сторін. Відповідно до п.6 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року, самочинно побудоване майно, не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення користування в судовому порядку. У зв'язку з зазначеним, суд при розділі земельної ділянки не враховує наявне на земельній ділянці, що виділена [PERSON] нерухоме майно, яка самочинно побудоване сторонами, що встановлено рішенням Нахімовського районного суду м. Севастополя від 03.04.2013 року, яке сторонами оскаржене не було та вступило в законну силу, що також відповідає ст. 376 ч.2 ЦК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до сплати судовій збір в сумі 1019,52 грн., оскільки є документально підтвердження його сплати. На підставі ст.ст. 358, 364, 376 ч.2 ЦК України, ст. 81, 86, 88, 120 Земельного кодексу України,

Outcome: approved