Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.06.2015р. між ПАТ КБ «Приватбанк»(змінив назву на АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] укладено кредитний договір №б/н. Згідно цього кредитного договору відповідачу було надано кредит у розмірі 900,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 43,2% річних за користування кредитом. Станом на 31.08.2018р. відповідач не виконує умови погашення кредиту і заборгованість складає 25122,89грн., з них: 897,00грн. заборгованість за кредитом; 19503,37грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3050,00грн. заборгованість за пенею; 500,00грн. штраф(фіксована частина); 1172,52грн. штраф(процентна складова). Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягав. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.06.2015р. [PERSON] звернувся з письмовою анкетою-заявою(б/н) до ПАТ КБ «Приватбанк»(змінив назву на АТ КБ «Приватбанк») про надання йому кредиту в розмірі 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 43,2% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У заяві відповідач висловив згоду з тим, що заява разом із умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Позивач просить суд стягнути з відповідача загальну заборгованість в розмірі 25122,89грн., з яких, зокрема, 19503,37грн. процентів та 897,00грн. основної суми заборгованості, а також 3050,00грн. заборгованості за пенею; 500,00грн. штрафу(фіксована частина); 1172,52грн. штрафу(процентна складова).. Проаналізувавши поданий позивачем розрахунок процентів, суд вважає його необґрунтованим та таким, що суперечить очевидним математичним розрахункам. Так, згідно розрахунку заборгованості сума поточної заборгованості, на яку нараховано проценти, становить 897,00грн., відсоткова ставка, яка підлягала нарахуванню на цю прострочену суму заборгованості 43,2%. Якщо порахувати за рік сума відсотків становить лише 387,5грн.(897,00 х 0,4320). Таким чином, за період прострочення з 26.07.2015р. по 31.08.2018р. сума відсотків ніяк не може становити 19503,37грн. Вказані фактичні обставини дають суду підстави вважати, що заявлені позивачем суми процентів до стягнення не гуртуються на умовах кредитного договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а тому і не підлягають задоволенню. Крім того, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК). За положеннями ст.61 Конституції, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами вищевказаного кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення, а також сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобовязань за кредитним договором, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. За таких обставин, суд вважає також передчасним одночасне стягнення з боржника пені та штрафів. Вищевказані висновки щодо передчасності одночасного стягнення пені та штрафів повністю узгоджуються з правовою позицією ВСУ в справі №347/1910/15-ц. Зазначені фактичні обставини та правові висновки дають суду підстави вважати за доцільне задовольнити позов частково, стягнувши з відповідача тільки тіло кредиту в розмірі 897,00грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати у загальному розмірі 1762,00грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial