Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Представник ПАТ «Дельта Банк» - [PERSON] звернувся до суду із вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за товариством права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 7320784000:01:001:0650, площею 0,5360 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в адмінмежах Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області в рахунок погашення боргу [PERSON] за кредитним договором №2505/1107/88-020 від 15.11.2007 року в сумі 1\~657\~627,61 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилається на те, що 15.11.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є АТ «Сведбанк» та [PERSON] (зміна прізвища на «Засуха» підтверджується даними отриманими судом в порядку ст.122 ч.3 ЦПК України з відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Чернівецькій області) було укладено кредитний договір №2505/1107/88-020, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 75\~000,00 доларів США з розрахунку 13,5% річних на строк з 15.11.2007 року до 10.11.2022 року (згідно умов договору про внесення змін та доповнень №3 до кредитного договору) та зобов'язувалася повернути кредит, сплатити за його користування проценти, інші передбачені платежі в сумі, строках та умовах, передбачених договором. Банк свої зобов'язання виконав, надав відповідачці кредит у сумі 75 000,00 доларів США, а [PERSON] свої зобов'язання не виконує, в результаті чого станом на 30.07.2015 року має заборгованість у сумі 1\~657\~627,61 грн. Вказував, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 15.11.2007 року Банк та [PERSON] уклали договір іпотеки №2505/1107/88-020-Z-1, згідно умов якого остання передала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме земельну ділянку, площею 0,5360 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в адмінмежах Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області. Зазначав, що внаслідок укладеного 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк»» договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Сведбанк» відступило свої права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами ПАТ «Дельта Банк», внаслідок чого позивач набув статусу нового кредитора і за договором №2505/1107/88-020 від 15.11.2007 року, позичальником згідно якого є [PERSON] Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання повторно не зявилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані представником позивача докази, суд приходить до наступного. Судом вставлено, що 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ПАТ «Дельта Банк» (надалі позивачем) було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (відступлення прав вимоги). Даний факт підтверджується копією вказаного договору. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вищезазначеного договору позивач набув статусу нового кредитора і за договором №2505/1107/88-020 від 15.11.2007 року, що був укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» (надалі Банком) та [PERSON], відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 75\~000,00 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних, з кінцевим терміном повернення 10.11.2022 року (згідно умов договору про внесення змін та доповнень №3 до кредитного договору). Відповідно до п.1 кредитного договору позичальник зобовязалася повернути даний кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у строки та на умовах, передбачених цим договором. Повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитом здійснюється позичальником щомісячно шляхом внесення коштів (платежів) на позичковий рахунок через касу Банку відповідно до графіку платежів, наведеного в додатку №1 до цього договору (п.3.1 договору). Відповідно до п.8.1 кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати відсотків за користування кредитом позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості. Відповідачка допустила неналежне виконання своїх обовязків, передбачених кредитним договором, оскільки не сплачувала кредит та проценти за його користування відповідно до умов договору. В результаті неналежного виконання умов кредитного договору у відповідачки станом на 30.07.2015 року утворилась заборгованість в сумі 1\~657\~627,61 грн., з яких: тіло кредиту 1\~075\~371,87 грн.; відсотки 405\~782,85 грн.; пеня 165\~946,16 грн., 3% річних по тілу кредиту 2\~472,57 грн., 3% річних по відсоткам 8\~054,16 грн. Вказана заборгованість підтверджується розрахунком, поданим позивачем. За змістом ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст.624 ЦК України встановлено, що якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом також встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №2505/1107/88-020 від 15.11.2007 року в цей же день між Банком та [PERSON] укладено іпотечний договір №2505/1107/88-020-Z-1, за яким остання передала в іпотеку Банку належне їй на праві власності нерухоме майно: земельну ділянку, площею 0,5360 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в адмінмежах Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області. Пунктом 11 іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем зобов'язання повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобовязання, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобовязання (як основного боргу, так і процентів за ним). Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Аналогічні положення передбачені ч.1 ст.589 ЦК України. Згідно із ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Пунктом 12 укладеного між сторонами іпотечного договору визначено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із перерахованих у цьому пункті способів, у тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень ч.2 ст.16 ЦК України, ч.3 ст.33, ст.36, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 06.11.2013 року №6-116цс13. Враховуючи вищевикладене, наявність заборгованості за кредитом у відповідачки, суд вважає, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими та підлягають до задоволення. У звязку з тим, що при зверненні з даним позовом до суду позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п.22 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», а позовні вимоги задоволено, то суд вважає, що згідно вимог ч.3 ст.88 ЦПК України судовий збір в дохід держави у розмірі 3\~654,00 грн. слід стягнути з відповідачки. На підставі ст.ст.16, 509, 512, 514, 516, 526, 530, 589-591, 610, 611, 1046, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст.33, 36, 37 Закону України ЗУ «Про іпотеку»,

Outcome: approved