Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON], яка є опікуном над неповнолітніми [PERSON] та [PERSON], [PERSON] 22 жовтня 2015 року звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] та [PERSON] до Харківецької сільської ради Пирятинського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом. У заяві вказується, що 29 травня 2006 року помер [PERSON], після смерті якого його онука [PERSON] успадкувала земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд площею 0,0887 га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,5480 га, які знаходяться у с. Вишневому Пирятинському районі Полтавської області та на які свідоцтво про право на спадщину не отримала. 21 червня 2009 року померла [PERSON] - мати неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], які прийняли спадщину після смерті своєї матері. Проте, [PERSON] та [PERSON] не мають можливості у встановленому законом порядку нотаріально оформити право власності на вказані земельні ділянки після смерті своєї матері у звязку із відсутністю правовстановлюючого документу на них. У звязку з цим представник позивача звернувся до суду для визнання за ними права власності на земельні ділянки, отримані в порядку спадкування за законом. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений у встановлений законом спосіб, у заяві на адресу суду прохає справу слухати у відсутності його представника, позов визнає, проти його задоволення не заперечує. Суд уважає, що особисті пояснення представника відповідача в судовому засіданні необовязкові, справа може бути розглянута в його відсутність на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази справи, суд уважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: 29 травня 2006 року помер [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, у тому числі земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд площею 0,0887 га та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,5480 га, які знаходяться у с. Вишневому Пирятинському районі Полтавської області на вул. Горького, 14, та належали померлому на підставі Державного акту на право власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 034342, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією Державного акта (а.с. 14, 17). [PERSON] - онука померлого [PERSON] успадкувала вказані земельні ділянки після смерті останнього, проте свідоцтва про право на спадщину на них не отримала (а.с. 12, 13). 21 червня 2009 року померла [PERSON] рідна мати неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], які прийняли спадщину після смерті своєї матері, що підтверджується копіями свідоцтва про смерть, про народження (а.с. 9 -10, 14). Інші спадкоємці на майно [PERSON] відсутні. Проте, [PERSON] та [PERSON] не мають можливості у встановленому законом порядку нотаріально оформити право власності на вказані земельні ділянки після смерті своєї матері у звязку із відсутністю правовстановлюючого документу на них, що підтверджується листом нотаріуса про неможливість оформлення прав на спадкове майно та листом Держземагентства про відсутність можливості видачі дубліката Державного акта на вказані вище земельні ділянки, оригінал якого був втрачений (а.с. 20, 21). Право власності дітей померлої [PERSON] на інше майно встановлено рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2014 року (а.с. 12-13). Як передбачено ст. 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно приписів частини 1 ст. 1261 у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Приписами ч. 1 ст. 1267 ЦК, установлено, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову при умові, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази в справі, ураховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов представника позивача [PERSON] є обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved