Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Врона А.В. звернувся до суду з позовною заявою в інтересах позивача в якій просить стягнути з відповідача ФО-П [PERSON] на користь позивача [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 96 500,00 грн. Ціна позову визначена позивачем в розмірі 96 500,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в грудні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до ТОВ «ЮНІВЕРСАЛ КАРГО ЕКСПРЕС» для отримання позики у вигляді грошових коштів. 15.12.2020 року між [PERSON] та ТОВ «ЮНІВЕРСАЛ КАРГО ЕКСПРЕС» укладено договір № 4012 про надання послуг із оформлення договору та включення клієнтів до фінансової пропозиції ТОВ «ЮНІВЕРСАЛ КАРГО ЕКСПРЕС». Згідно п.2.1 договору [PERSON] був зобов`язаний внести гарантійний платіж для отримання позики у фінансовій пропозиції ТОВ «ЮНІВЕРСАЛ КАРГО ЕКСПРЕС», згідно додатку № 2 до угоди № 4012 від 15.12.2020 року. Після укладання договору позивач звернувся до ТОВ «ЮНІВЕРСАЛ КАРГО ЕКСПРЕС», де йому було надано розрахунковий рахунок (р/р [NUMBER] , в установі: банк AT «СБЕРБАНК») на ім`я ФОП [PERSON] . На виконання умов договору, протягом грудня 2020 року та січня 2021 року [PERSON] здійснив переказ на розрахунковий рахунок (р/р [NUMBER] , в установі: банк AT «СБЕРБАНК») на ім`я ФОП [PERSON] неодноразові виплати, а саме: 15.12.2020 року у розмірі 14 000,00 грн.; 21.12.2020 року у розмірі 12 000,00 грн; 28.12.2020 року у розмірі 10 000,00 грн.; 29.12.2020 року у розмірі 5 000,00 грн.; 30.12.2020 року у розмірі 8 000,00 грн.; 31.12.2020 року у розмірі 11 000,00 грн.; 04.01.2021 року у розмірі 14 000,00 грн., 05.01.2021 року у розмірі 5 000,00 грн., 11.01.2021 року у розмірі 5 000,00 грн., 12.01.2021 року у розмірі 4 500, 00 грн., 12.01.2021 року у розмірі 3 000, 00 грн.; 13.01.2021 року у розмірі 5 000,00 грн. Загальна сума сплачених позивачем та отриманих ФОП [PERSON] на поточний розрахунковий рахунок останньої в установі банку склала - 96 500, 00 грн. При переказі грошових коштів на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON] , [PERSON] зазначав номер договору, який було укладено між ним та ТОВ «ЮНІВЕРСАЛ КАРГО ЕКСПРЕС». Позивач мав намір перерахувати грошові кошти саме для сплати гарантійного платежу для подальшого отримання позики згідно договору. Після отримання відповідачем ФОП [PERSON] грошових коштів у сумі 96 500,00 грн., позивачу не надано позику у вигляді грошових коштів в розмірі 200 000,00 грн., як було передбачено у додатку № 1 до договору №4012 від 15.12.2020 року. Після здійснення останнього переказу позивач звернувся до бухгалтерії ТОВ «ЮНІВЕРСАЛ КАРГО ЕКСПРЕС», для надання квитанції, щодо сплати гарантійного платежу, однак йому було повідомлено, що розрахунковий рахунок на ім`я ФОП [PERSON] , було надано помилково. Представник позивача зазначає, що між позивачем та відповідачем не було укладено жодного договору, у зв`язку з чим грошові кошти були помилково зараховані на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON] . На підставі викладеного, представник позивача зазначає, що вказані грошові кошти перераховані позивачем на рахунок ФОП [PERSON] та отримані відповідачем без достатньої правової підстави. Ухвалою суду від 05.02.2021 року відкрито провадження та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Копія даної ухвали разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами направлялась відповідачу на адресу місця реєстрації, яка зазначена в позовній заяві, однак повернулась на адресу суду неврученою, що підтверджується поштовим повідомленням, яке знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Оскільки ухвала суду від 05.02.2021 року направлялась відповідачу на адресу місця реєстрації, і повернулась до суду неврученою, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлена про відкриття провадження у справі та встановлення строку для подання відзиву. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідачем у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подавався. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник третьої особи ТОВ «ЮНІВЕРСАЛ КАРГО ЕКСПРЕС» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Заяв чи заперечень щодо позовних вимог від третьої особи не надходило. Представник позивача адвокат Врона А.В. надав суду заяву в якій просив справу слухати за його відсутності та задовольнити позовні вимоги повністю. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами, у зв`язку з відсутністю клопотання сторін про інше, відповідно до положень ст. ст. 274-279 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлено, що 15.12.2020 року між [PERSON] та ТОВ «ЮНІВЕРСАЛ КАРГО ЕКСПРЕС» укладено договір № 4012 про надання послуг із оформлення договору та включення клієнтів до фінансової пропозиції ТОВ «ЮНІВЕРСАЛ КАРГО ЕКСПРЕС». Пунктом п.2.1 вказаного договору передбачено, що [PERSON] зобов`язаний внести гарантійний платіж для отримання позики у фінансовій пропозиції ТОВ «ЮНІВЕРСАЛ КАРГО ЕКСПРЕС», згідно додатку № 2 до угоди № 4012 від 15.12.2020 року. На виконання умов договору ТОВ «ЮНІВЕРСАЛ КАРГО ЕКСПРЕС» надано позивачу розрахунковий рахунок (р/р [NUMBER] , в установі: банк AT «СБЕРБАНК») на ім`я ФОП [PERSON] . Протягом грудня 2020 року та січня 2021 року позивачем [PERSON] перераховано на розрахунковий рахунок (р/р [NUMBER] , в установі: банк AT «СБЕРБАНК») відкритий на ім`я ФОП [PERSON] грошові кошти в загальному розмірі 96 500,00 грн., що підтверджується копією квитанції від 15.12.2020 року та копією виписки з картки АТ КБ «Приват Банк» виданої на ім`я [PERSON] . При переказі грошових коштів на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON] , позивач зазначав номер договору, який було укладено між ним та ТОВ «ЮНІВЕРСАЛ КАРГО ЕКСПРЕС» в рахунок сплати гарантійного платежу для подальшого отримання позики згідно договору. Разом з тим, після отримання відповідачем ФОП [PERSON] грошових коштів у сумі 96 500,00 грн., позивачу не надано позику у вигляді грошових коштів в розмірі 200 000,00 грн., як було передбачено у додатку № 1 до договору №4012 від 15.12.2020 року. Після здійснення останнього переказу ТОВ «ЮНІВЕРСАЛ КАРГО ЕКСПРЕС», повідомлено позивачу, що розрахунковий рахунок на ім`я ФОП [PERSON] , йому було надано помилково. До матеріалів справи не додано будь-яких доказів існування між позивачем [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON] договірних відносин. Договірні відносини в даному випадку склалися саме між позивачем [PERSON] та ТОВ «ЮНІВЕРСАЛ КАРГО ЕКСПРЕС». Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Набуття однією із сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є,\~зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. В розумінні вищенаведених положень законодавства кошти, набуті відповідачем, з яким позивач не пов`язаний договірними правовідносинами щодо такого майна, є безпідставно набутим майном, яке він зобов`язаний повернути останньому. Аналогічний висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 17.04.2019 року по справі № 759/1206/17. У зв`язку з відсутністю між позивачем [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON] жодних договірних зобов`язань, суд приходить до висновку, що грошові кошти, які перераховані [PERSON] на рахунок ФОП [PERSON] , отримані відповідачем без достатніх правових підстав. Відповідачем твердження позивача, які зазначені в позовній заяві, жодним чином не спростовані. Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються позовні вимоги та не спростовуються відповідачем. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат, суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 965,00 грн.

Outcome: approved