Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Представник ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова компанія» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив суд стягнути в порядку регресу суму виплати страхового відшкодування у розмірі 49 500 гривень та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що 19 листопада 2013 року між ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» та [PERSON] укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів шляхом видачі поліса № АС/8573116 щодо забезпечення транспортного засобу «Volkswagen Transporter» д.н.з. [NUMBER] з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальника. Згідно постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 09.07.2014 рок, 23 серпня 2014 року о 08 год. 25 хв. В м.Києві по вул. Заболотного, б. 150, водій [PERSON], керуючи транспортним засобом «Volkswagen Transporter» д.н.з. [NUMBER], не врахування дорожню обстановку, не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Toyota» д.н.з. [NUMBER]. В результаті ДТП транспортним засобам спричиненні механічні пошкодження, чим завдано матеріальну шкоду. Своїми діями [PERSON] порушив п. 13.1 ПДР України. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Представник позивача зазначає, що 10 вересня 2014 року на адресу ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» надійшла позовна заява [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 23.06.2014 року. У зв'язку з настанням події, що має ознаки страхового випадку, у страховика виникає обов'язок здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно Звіту № 208/07/14 про визначення вартості матеріального збитку, збиток завданий власникові транспортного засобу «Toyota» д.н.з. [NUMBER] з врахуванням фізичного зносу, складає 73 395,75 грн. 26 січня 2015 року Голосіївським районним судом м.Києва були встановленні факти дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання, а також розмір заподіяної шкоди та прийнято рішення про стягнення з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 49 500 грн. 15 липня 2015 року ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» було здійснено виплату страхового відшкодування на користь [PERSON], що підтверджується платіжним дорученням. Представник позивача в позовній заяві наголошує на тому, що на дату звернення до суду з даним позовом відповідач всупереч вимогам п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» так і не повідомила позивача про настання страхової події, що є підставою для регресної вимоги. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність в якій заявлені вимоги просить задовольнити та зазначає, що проти винесення заочного рішення він не заперечує. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Вислушавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вирішив розглянути справу у заочному порядку згідно з положеннями ст.280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 19 листопада 2013 року між ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» та [PERSON] укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів шляхом видачі поліса № АС/8573116 щодо забезпечення транспортного засобу «Volkswagen Transporter» д.н.з. [NUMBER] з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальника. Згідно постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 09.07.2014 рок, 23 серпня 2014 року о 08 год. 25 хв. В м.Києві по вул. Заболотного, б. 150, водій [PERSON], керуючи транспортним засобом «Volkswagen Transporter» д.н.з. [NUMBER], не врахування дорожню обстановку, не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Toyota» д.н.з. [NUMBER]. В результаті ДТП транспортним засобам спричиненні механічні пошкодження, чим завдано матеріальну шкоду. Своїми діями [PERSON] порушив п. 13.1 ПДР України. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та :-5ладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Таким чином, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Цивільно-правова відповідальність осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортним засобом Volkswagen Transporter, державний реєстраційний номер [NUMBER], забезпечена в ПрАТ «УТСК». Відповідно до п.п.33.1.4, п.33.1 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. 10 вересня 2014 року на адресу ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» надійшла позовна заява [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 23.06.2014 року. У зв'язку з настанням події, що має ознаки страхового випадку, у страховика виникає обов'язок здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно Звіту №208/07/14 про визначення вартості матеріального збитку, збиток завданий власникові транспортного засобу «Toyota» д.н.з. [NUMBER] з врахуванням фізичного зносу, складає 73 395, 75 грн. Пунктом 9.2 ст. 9 Закону передбачено, що розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000,00 грн. на одного потерпілого. Абзацом 2 п. 12.1 ст. 12 Закону, передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Пунктом 5 Договору серії АС номер 5773116 розмір франшизи складає 500, 00 грн. Враховуючи зазначене вище, 26 січня 2015 року Голосіївським судом м. Києва були встановлені факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання, а також розмір заподіяної шкоди та прийнято рішення про стягнення з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія.» на користь [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 49 500 грн. 00 коп. З огляду на зазначене вище, 15 липня 2015 року ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» було здійснено виплату страхового відшкодування на користь [PERSON], що підтверджується платіжним дорученням. Відповідно до ст. 38 Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України, страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, передбачений договором. Також, відповідно до вимог ст. 33 -1 Закону, страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов'язані сприяти Страховику в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, повідомити про всі відомі їй обставини та надати наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Як вбачається з матеріалів справи, на дату звернення до суду з вищезазначеним позовом,відповідач всупереч вимогам п.п.33.1.4, п.33.1 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивача про настання страхової події яка мала місце 23 червня 2014 року так і не повідомив. Відповідно до п.п.«г» п.38.1.1, п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У зв'язку з вищевикладеним суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги до [PERSON] ґрунтуються на нормах чинного законодавства, неповідомлення відповідачем у встановлений строк страховика про настання страхового випадку має наслідком виникнення регресної вимоги до нього, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати..

Outcome: approved