Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

Представник позивача 04.11.2013 року звернувся з позовною заявою, в якій просив визнати недійсним Договір застави №Z1515/0712-1 від 04.06.2013 року, укладений від його імені з ПАТ «ПРАЙМ -БАНК», мотивуючи свої вимоги тим, що ним такий правочин ніколи не укладався. Посилався в позові на те, що він має на праві особистої власності майнові права на частку у розмірі 50% (п'ятдесят відсотків) статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «НВО «ПЛАЗМА» (місцезнаходження якого: 08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Київський шлях, буд. 71-А/1; Код СДРПОУ 31409702) номінальною вартістю 25 000,00грн. згідно зі статутом ТОВ «НВО «ПЛАЗМА». Вказував, що він дізнався про порушення його майнових прав на вказану частку статутного капіталу під час розгляду у Вільшанському районному суді Кіровоградської області цивільної справи за позовом ПАТ «ПРАЙМ-БАНК» до нього про звернення стягнення на належні йому майнові права за договором застави №Z1515/0712-1 від 04.06.2013 року. Однак про існування як договору застави №Z1515/0712-1 від 04.06.2013 року, так і кредитного договору №1515/0712-1 від 04.06.2013 року, в забезпечення якого даний договір застави, нібито, був укладений, як це стверджує ПАТ «Прайм-Банк» у своїй позовній заяві, йому не було відомо та, відповідно, жоден з цих договорів він не підписував. Про наявність даних договорів дізнався лише, коли отримав копію позовної заяви. За таких обставин вважає договір застави №Z1515/0712-1 від 04.06.2013 року недійсним, виходячи із вимог ч. 1 ст.202, ч.ч.1,3, ст.203, п. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки правочином є дія особи спрямована на настання, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, волевиявлення учасника правочину щодо якої має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Мотивував, що жодного його волевиявлення на укладення договору застави з ПАТ «Прайм- Банк» та інших правочинів не було і не могло бути, а даний договір від його імені був підписаний іншою особою, що явно суперечить вимогам ч. 3 ст. 203 ЦК України, порушує його право власності на майно, що було передано в заставу, та суперечить вимогам чинного законодавства, згідно з якими тільки власнику належить право на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном та є підставою для визнання такого договору недійсним. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в позові в повному обсязі. Зазначав, що 04.06.2013 року між банком та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 1515/0712-1 від 04.06.2013 року, відповідно до п. 1.1. якого банк надав позичальнику [PERSON] кредитні кошти в розмірі 700 000,00 грн. на строк з 04.06.2013 року до 14.06.2013 року зі сплатою 26% річних за користування кредитними коштами. В забезпечення зобов'язань позичальника за Кредитним договором 04.06.2013 року був укладений між банком та позивачем Договір застави №Z1515/0712-1 від 04.06.2013 року, відповідно до п. 1.5. якого предметом застави є майнові права на частку у розмірі 50% статутного капіталу ТОВ «НВО «ПЛАЗМА», номінальною вартістю 25 000,00 грн., належних на праві власності позивачу. Так як предметом застави не є нерухоме майно, тому відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про заставу» та ст. 208 ЦК України договір застави було укладено у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення. Стверджував, що саме позивачем був підписаний даний договір застави, а позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що в момент вчинення Договору застави його волевиявлення не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, та вводить суд в оману, оскільки йому було достеменно відомо як і про укладення Кредитного договору, так і Договору застави, оскільки позичальник підписував Кредитний договір в офісі відповідача в присутності позивача, а позивач підписував Договір застави в офісі відповідача в присутності позичальника; позичальник є рідним сином позивача, вони проживають разом за однією тією ж адресою; позичальник є директором, а позивач є учасником ТОВ «НВО «ПЛАЗМА»; до укладення Договору застави банк не мав копії статуту ТОВ «НВО «ПЛАЗМА», копії паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера позивача. Посилався на те, що позивач лише намагається уникнути цивільно-правової відповідальності за укладеним ним Договором застави, який забезпечує виконання зобов'язань його сина за Кредитним договором, пред'явленням цього позову, у зв'язку з яким зупинено провадження по цивільній справі за позовом банку до позивача про звернення стягнення на майнові права. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Відповідно до ст.11 цього Закону, ст. 583 ЦК України сторонами договору застави (заставодавцем і заставодержателем) можуть бути фізичні, юридичні особи та держава. Заставодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Судом встановлено, що 04.06.2013 року в забезпечення зобов'язань позичальника за Кредитним договором від імені позивача та відповідача був укладений Договір застави №Z1515/0712-1 від 04.06.2013 року, відповідно до п. 1.5. якого предметом застави є майнові права на частку у розмірі 50% статутного капіталу ТОВ «НВО «ПЛАЗМА» (місцезнаходження якого: 08300, Київська область, місто Бориспіль, вулиця Київський шлях, будинок 71-А/1; код ЄДРПОУ 31409702), номінальною вартістю 25 000,00 грн., належних на праві власності позивачу. Проте, позивач стверджував, що Договір застави №Z1515/0712-1 від 04.06.2013 року він не укладав і не підписував. Представник позивача, заперечуючи факт підписання договору застави позивачем, посилаючись на відсутність волевиявлення останнього на укладення договору застави з ПАТ «Прайм- Банк» та інших правочинів з боку позивача і підписання даного договору від його імені іншою особою, заявив клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 09.02.2015 року було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Згідно з висновком експертів №14093/14094/15-32 судової-почеркознавчої експертизи від 17.12.2015 року підпис від імені [PERSON] у графі «Заставодавець:» у договорі застави №Z1515/0712-1 від 04.06.2013, укладеному від імені [PERSON] з ПАТ «ПРАЙМ-БАНК», виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. Підпис від імені [PERSON] у графі «Заставодавець:» у договорі застави №Z1515/0712-1 від 04.06.2013, укладеному від імені [PERSON] з ПАТ «ПРАЙМ-БАНК», виконано не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням його підпису. Рукописний запис «[PERSON].» у графі «Заставодавець:» у договорі застави №Z1515/0712-1 від 04.06.2013, укладеному від імені [PERSON] з ПАТ «ПРАЙМ-БАНК», виконано не [PERSON], а іншою особою. Таким чином, вказаним висновком судової почеркознавчої експертизи підтверджується твердження [PERSON] про те, що Договір застави №Z1515/0712-1 від 04.06.2013 року, укладений від його імені з ПАТ «ПРАЙМ -БАНК», ним ніколи не підписувався. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; а згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Також норми ст.ст. 316, 321 ЦК України визначають, що право власності, яке є непорушним, є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, Договір застави №Z1515/0712-1 від 04.06.2013 року, укладений від імені [PERSON] з ПАТ «ПРАЙМ -БАНК» та підписаний від імені [PERSON] іншою особою з Публічним акціонерним товариством «ПРАЙМ -БАНК», підлягає визнанню недійсним, оскільки його укладення не відповідало волевиявленню позивача. Також позивачем сплачено за проведення судової почеркознавчої експертизи 3234 грн. та судовий збір в розмірі 229,40 грн., які згідно зі ст. 88 ЦПК України мають бути присуджені позивачу за рахунок відповідача.

Outcome: approved