Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Мазурова К.Д. звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що позивачка [PERSON] з 2004 року добросовісно, відкрито та безперервно користується земельною ділянкою загальною площею 0,19 га з цільовим призначення для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія ІІ-СМ №035002 від 11.11.1998 року. Оскільки після смерті [PERSON] ніхто не прийняв спадкове майно, не цікавився та не обробляв спірну земельну ділянку, та виходячи з того, що всі роботи по догляду за землею здійснювала позивачка [PERSON] , адвокат Мазурова К.Д. просить визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 0,19 га в порядку набувальної давності після [PERSON] , яка померла [INFO] . Представник позивача Мазурова К.Д. в судове засідання не з`явилась, в письмовій заяві позов підтримала повністю, просила слухати справу без їх участі. Представник Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, проти позову не заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньо досліджених наявні у справі докази вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серія ІІ-СМ №035002 від 11.11.1998 року, земельна ділянка загальною площею 0,19га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства належала [PERSON] (а.с.8). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконкомом Токарівської сільської ради, актовий запис №17 (а.с.9). Відповідно до довідки, виконкому Токарівської сільської ради №101/05-33 від 13.08.2010р. на дату смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала одна в [ADDRESS] (а.с.13). За життя [PERSON] склала заповіт посвідчений секретарем виконкому Токарівської сільської ради Велигонь Л.І. 11.12.1992 року та зареєстрований в реєстрі №98, відповідно до якого заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. (а.с.7). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконкомом Токарівської сільської ради, актовий запис №40 (а.с.10). Відповідно до заяви, посвідченої приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу №446 від 28.08.2020 року спадкоємиця за заповітом [PERSON] відмовилась від свого права на спадкування як за заповітом так і за законом, звертатись до суду стосовно встановлення додаткового строку для прийняття спадщини не буде. (а.с.14).ї Відповідно до листа Сумської районної державної нотаріальної контори,№1262/00-16 від 28.10.2020 року, за даними Спадкового реєстру та паперових носіїв Сумської райдержнотконтори спадкові справи після: [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] - не заводилися, свідоцтва про право на спадщину після зазначених осіб не видавалося. Крім того відсутня інформація у Спадковому реєстрі про заповіти чи спадкові договори, складені за життя [PERSON] .(а.с.32). Відповідно до рішення виконкому Токарівської сільської ради №71а від 21.12.2006 року та акту на списання будинку, житловий будинок, який належав [PERSON] , яка померла [INFO] знято з реєстрації, особовий рахунок закрито (а.с.11). Відповідно до довідки, виданої ДП «БТІ РАТІ» КП «Ініціатива» на земельній ділянці, яка розташована за адресою: [ADDRESS] відсутній житловий будинок та будь-які збудовані будівлі, споруди.(а.с.16-18). Позивачка [PERSON] та її сім`я добросовісно, відкрито, безперервно володіє земельною ділянкою загальною площею 0,19 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови). Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно з ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди мають враховувати, що для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до зазначеної статті повинні існувати наступні ознаки: - володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю; - володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; - володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків. У відповідності до вищенаведених норм матеріального права, ознаками володіння, необхідними для набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне, відкрите та безперервне володіння, які повинні мати місце одночасно. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. При вирішенні спорів про набувальну давність необхідно враховувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися у повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Така правова позиція викладена у п.6 Постанови спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за №24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, прийшов до висновку, що виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і які повинен довести позивач, є такі: 1) майно може бути об`єктом набувальної давності; 2) добросовісність володіння; 3) відкритість володіння; 4) давність володіння та його безперервність; 5) відсутність інших осіб, які претендують на це майно; 6) відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Безтитульність володіння передбачає, що право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено. Тобто, під безтитульністю володіння слід розуміти фактичне володіння, яке не спирається на які-небудь правові підстави володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, але не позбавляє особу можливості набути право власності на таке майно у визначеному позасудовому порядку. Наявність у володільця певного юридичного документа, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування положень частини першої статті 344 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Таким чином, суд вважає встановленим, що більше десяти років позивачка добросовісно, відкрито і безперервно володіла земельною ділянкою загальною площею 0,19 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , і продовжує це робити і далі, тому суд вважає за можливе визнати право власності за позивачкою на вказану земельну ділянку за набувальною давністю.

Outcome: approved