Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Представник позивача 26.05.2014 року звернувся у Червоноградський міський суд Львівської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що відповідно до договору б/н від 10.05.2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Згідно з умовами надання кредиту фізичним особам - при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн.+5% від суми заборгованості. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 12.05.2014 року утворилася заборгованість в розмірі 24439,25 грн. Тому просив стягнути з відповідача заборгованість по даному кредиту та судові витрати по справі. Представник позивача у судовому засіданні був відсутній, подав письмову заяву в якій просив позов задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про час та місце слухання справи належним чином повідомлений. 19.06.2014 р. відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за зареєстрованим місцем проживання було надіслано ухвалу про відкриття провадження на 09.07.2014 р. та матеріали справи. Рекомендований лист із повідомленням про вручення адресований відповідачу повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Окрім цього, відповідачу було надіслано рекомендований лист із повісткою про виклик у судове засідання на 24.07.2014 р., який повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що у відповідності до положень ст.74 ЦПК України, вважається як вручення повідомлення про виклик до суду належним чином. Тому, суд відповідно ст.ст. 224, 225 ЦПК України провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON] 10.05.2006 року уклали кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 4000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. По умовах договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Відповідач [PERSON] не виконав належним чином умов договору, щомісячні платежі за кредитним договором у встановлені строки не вносив. Згідно п.8.6 умов надання кредиту, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн.+5% від суми заборгованості. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 10.05.2006 року за [PERSON] станом на 12.05.2014 року рахується прострочена заборгованість по кредиту в сумі 24439.25 грн., яка складається з наступного: 3220.39 грн. - заборгованість за кредитом; 21218.86 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; (з врахуванням заборгованості у розмірі 4931.46 грн., яка задоволена рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 10.12.2007 р.), 500.00 грн. штраф (фіксована частина), 525.21 грн. штраф (процентна складова). Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ст.527 ч.1 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання перед банком, суд приходить до переконання що позов підлягає до задоволення. Відповідно до змісту ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved