Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що з 30.10.1987 р. по 11.03.2019 р. позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем, 11.03.2019 р. звільнена з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, працювала за професією машиніст крана (зайнятих на гарячих ділянках робіт). Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 26.02.2019 р. позивачу були встановлені такі професійні захворювання: ХОЗЛ ІІ стадії токсико-пилової етіології в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень ІІ ступеню. Легенева недостатність ІІ ступеню. Захворювання професійне. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст. Захворювання професійне, від тривалого впливу виробничого шуму на виробництві. Хронічний субатрофічний ринофаринголарингіт токсикоз-пилової етіології, стадія нестійкої ремісії (Основний діагноз). Гіпертонічна хвороба ІІ стадії, 2 ступеню. Метаболічна кардіоміопатія. СН І ст. ДЕП (гіпертонічна + дисиметаболічна) І-ІІ ст. х ХПМК, переважно у вертебро-базилярному басейні. Поширений остеохондроз хребта, переважно шийного та грудного відділів, протрузії МХД С3-С4, С5-С7, Th3-Th5, Th6- Th8, Th9- Th10, кила МХД С4-С5, Th8- Th9, вертеброгенна цервікоалгія, больовий синдром. Вегетативно-сенсорна полі невропатія верхніх кінцівок. Пресбіопатія, гіпертонічна ангіопатія сітківки. (Супутній діагноз). У п. 16 вищезазначеного Акту зазначено, що професійне захворювання виникло через шкідливі умови праці, недосконалість виробничих технологій, неефективність використання засобів індивідуального захисту, тривала робота в шкідливих умовах праці. У п. 17 Акту зазначено, що позивач здійснювала проведення робіт в умовах підвищеного виробничого шуму та пилу, що свідчить про те, що відповідач не забезпечив виконання вимог щодо здорових та безпечних умов праці, як того вимагала ст. 6, 7, 13 Закону України «Про охорону праці», що підтверджує наявність вини відповідача у настанні шкідливих наслідків для здоров`я позивача. Відповідно до довідки виданої Спеціалізованою МСЕК м. Суми від 17.04.2019 р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності позивача склала 40 % первинно. Отримані позивачем професійні захворювання потягли за собою спричинення як фізичних так і моральних страждань. Просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача 40000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Від представника позивача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача Шепілова Л.І. позовні вимоги не визнала і в задоволенні позову просила відмовити. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач з 30.10.1987 р. по 11.03.2019 р. позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем, 11.03.2019 р. звільнена з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, працювала за професією машиніст крана (зайнятих на гарячих ділянках робіт). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26.02.2019 р. професійне захворювання виникло через шкідливі умови праці, недосконалість виробничих технологій, неефективність використання засобів індивідуального захисту, тривалої роботи в шкідливих умовах праці. У п. 17 Акту зазначено, що позивач здійснювала проведення робіт в умовах підвищеного виробничого шуму та пилу, що свідчить про те, що відповідач не забезпечив виконання вимог щодо здорових та безпечних умов праці, як того вимагала ст. 6, 7, 13 Закону України «Про охорону праці» Згідно Акту № 241 огляду медико соціальною експертною комісією від 17.04.2019 р. [PERSON] , [INFO] , пройшла огляд у м. Суми спеціалізованою МСЕК та їй було встановлено 40 % втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання. Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 21, 153, 173, 237-1 КЗпП України, а тому обов`язок по відшкодуванню заподіяної працівнику моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я через неналежні умови праці покладено на роботодавця або уповноважений ним орган. Частиною 1 ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. За приписами ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Зважаючи на те, що професійне захворювання [PERSON] отримала внаслідок незабезпечення АТ «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» безпечних і нешкідливих умов праці, отримане позивачем професійне захворювання негативно вплинуло на її стан здоров`я від чого вона зазнала моральних страждань, завдана працівникові моральна шкода підлягає відшкодуванню саме роботодавцем. З огляду на викладене, відповідно до роз`яснень, наданих в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, враховуючи характер та обсяг страждань [PERSON] , тривалість вимушених змін у її життєвих стосунках та їх негативні наслідки, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 20000 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial