Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

представник відповідача звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 32 200,00 грн витрат на оплату правничої допомоги адвоката на підставі положень ст. ст. 137, 141 ЦПК України. У судове засідання учасники справи не викликались у зв`язку з відсутністю необхідності. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та поданої заяви, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у даній справі, виходячи з наступного. Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 03 вересня 2021 року у цивільній справі №758/1500/21 відмовлено у позові [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про витребування майна з чужого незаконного володіння. Згідно п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати . Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст. 133 ЦПК України). Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. На виконання приписів ст.ст. 134, 178 ЦПК України у відзиві відповідачем зазначено орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу адвоката в розмірі - 28 000,00 грн., а також зазначено, що відповідач планує подати відповідні докази на підтвердження витрат на правову допомогу у встановлені законом строки і просить вважати зазначене відповідною заявою, передбаченою абз.2 ч.8 ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, за умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). У той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (абз.2 ч.8 ст.141 ЦПК України). Під час розгляду справи у відзиві представником відповідача зазначено, що відповідач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 28000,00 грн. 07.09.2021 на адресу суду від представника відповідача разом з клопотанням про розподіл витрат на професійну правничу допомогу надійшли документи на підтвердження таких витрат, зокрема: копія договору №23/03/2021 про надання правової допомоги; копія рахунку-фактури №1; копія рахунку-фактури №4; копія платіжного доручення від 24.03.2021 на суму 14000,00 грн; копія платіжного доручення від 06.09.2021 на суму 18400,00 грн; копія акту приймання-передачі наданих послуг від 03.09.2021. Просить відшкодувати суму професійної правничої допомоги у розмірі 32200,00 грн. З долучених письмових доказів до заяви про ухвалення додаткового рішення вбачається наступне. Між адвокатським об`єднанням «ЛЕКС`ЮС» та [PERSON] (клієнт) укладено Договір про надання правової допомоги № 23/03/2021 від 23.03.2021 (далі - Договір). Відповідно до п. 1.1. Договору клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу з приводу захисту порушених прав та представництва інтересів клієнта у справі № 758/1500/21. Згідно з п. 4.1. зазначеного Договору вартість послуг по представництву інтересів клієнта в суді першої інстанції складає 28 000,00 грн за умови, що кількість судових засідань не буде перевищувати 4 (чотирьох). Відповідно до п. 4.2. Договору вартість послуг, визначена у п. 4.1. цього Договору, оплачується адвокатському об`єднанню частинами: авансовий платіж у розмірі 14 000,00 гривень оплачується клієнтом не пізніше 5 днів від дати підписання Договору; залишок у сумі 14 000,00 гривень оплачується не пізніше 5 днів з дня прийняттям судом першої інстанції судового рішення у справі № 758/1500/21. Згідно з п. 4.3. Договору додатково до вартості послуг, яка визначена у п. 4.1. цього Договору, клієнт зобов`язується оплатити адвокатському об`єднанню послуги із представництва в кожному наступному засіданні, починаючи з п`ятого із розрахунку 4 200,00 грн за кожне додаткове судове засідання. Відповідно до п. 4.4. Договору клієнт сплачує послуги адвокатському об`єднанню на підставі відповідних рахунків. Відповідно до зазначених умов Договору відповідачу було виставлено рахунок-фактуру №1 від 01.03.2021 на суму 14 000,00 грн, який був оплачений відповідачем, що підтверджується платіжним дорученням від 24.03.2021; та рахунок-фактуру № 4 від 06.09.2021 на суму 18 200,00 грн, який був оплачений відповідачем, що підтверджується платіжним дорученням від 06.09.2021. Також представником відповідача долучено акт приймання-передачі наданих послуг від 03.09.2021 до Договору. Суд бере до уваги те, що копія клопотання разом з додатками була скерована на адресу позивача, а також те, що представнику позивача було відомо про заявлені витрати на відшкодування професійної правничої допомоги, оскільки у судовому засіданні перед виходом суду до нарадчої кімнати представник відповідача подав письмову заяву про відшкодування таких витрат, а про орієнтований розрахунок витрат у розмірі 28000,00 грн зазначено відповідачем у відзиві, з яким представник позивача ознайомився. Сторона позивача своїм правом на подачу письмових заперечень щодо витрат на професійну правничу допомогу, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не скористалася, хоча положеннями п. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності відповідних витрат покладено саме на них. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно з ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З урахуванням наведеного, відсутність клопотання сторони позивача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також з огляду на приписи п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення заяви відповідача про стягнення з позивача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 18 000,00 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих послуг.

Outcome: partial