Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Представник позивача в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] звернувся з вищевказваною позовною заявою, в якій просили позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , позбавити батьківських прав батька [PERSON] відносно його сина [PERSON] та стягнути аліменти на утримання дітей на користь органу опіки та піклування з [PERSON] в розмірі 1/3 частини від всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття; з [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття та стягнути судові витрати з відповідачів. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачка [PERSON] та відповідач [PERSON] , від участі у вихованні і утриманні дитей самоухиляються, не турбуються про їх здоров`я і розвиток. Поведінка та спосіб життя відповідачів через систематичне зловживання спиртними напоями та неналежними умовами проживання негативно впливали на психічний стан малолітніх дітей, що загрожувало їх життю та здоров`ю, у зв`язку з чим дітей було відібрано від матері, яка обіцяла створити належні умови проживання для дітей та пройти курс лікування, однак відповідачка не вжила ніяких дій, щоб забрати дітей та створити їм відповідні умови, а тому позивач просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітніх дітей та стягнути аліменти. В ході судового розгляду представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засідання не заперечували щодо задоволення позовних вимог як в частині позбавлення їх батьківських прав так і в частині стягнення з них аліментів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Так, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження та витягами з державного реєстру актів цивільного стану (а.с.10-13). Відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Відомості про батька [PERSON] записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.13). Відповідно до характеристики виданої виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради від 13.02.2020 року на [PERSON] , остання зарекомендувала себе негативно. З серпня 2019 року по теперішній час безвідповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків, не займається належним вихованням та утриманням дітей, не піклується про їхнє здоров`я, фізичний та моральний розвиток, ніде не працює, зловживає спиртними напоями. З серпня 2019 року діти проживають у рідного дядька, який займається їхнім вихованням та утриманням. (а.с.16). Згідно характеристики виданої виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради від 13.02.2020 року на [PERSON] , останній зарекомендував себе негативно, має малолітнього сина, вихованням та утриманням якого не займається з 2014 року, ніякого контакту з сином не підтримує, схильний до вживання алкогольних напоїв, ніде не працює, отримує пенсію по інвалідності, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав (а.с.17). Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 22.11.2019 року, встановлено, що міська рада з питань захисту прав дитини виконачого комітету міської ради відповідно до ст.164 СК України вважає за доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх: сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.32). Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Відповідачі від участі у вихованні і утриманні дітей ухиляються, при цьому малолітні діти відібрані від матері та на даний час проживають у рідного дядька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.26), мати не здійснила жодних дій щоб забрати дітей. Згідно з письмових матеріалів справи вбачається, що відповідачі фактично не займаються вихованням та утриманням своїх дітей, не турбуються про їх здоров`я і розвиток, безвідповідально ставляться до виконання батьківських обов`язків, зловживають спиртними напоями, не працюють. Суд вважає, що ці обставини шкідливо впливають на дітей, відповідачі не заперечують щодо позбавлення їх батьківських прав, що також враховується судом, а також враховується висновок виконачого комітету міської ради про доцідьність позбавлення батьківських прав. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками щодо дітей, є наслідком винної поведінки відповідачів та є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Частиною 3 ст. 166 СК України встановлено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктами 1-3 ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що позбавлена батьківських прав особа не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а також те, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, суд не вбачає підстав для звільнення відповідачів від обов`язку щодо утримання дітей, а тому вважає за необхідне вирішити питання щодо стягнення аліментів на користь органу опіки та піклування: з відповідача [PERSON] на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON] в розмірі 1/3 частини від всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття; з відповідача [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягенням сином повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При поданні позову позивач не сплатив судовий збір, у зв`язку з тим, що звільнений від сплати судового збору, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтований, а тому відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір за кожну позовну вимогу в розмірі 1681,60 грн. (840,80+840,80= 1681,60) грн. з кожного.

Outcome: approved