Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Представник позивача 20.10.2010 року звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 164029,72 грн. та судові витрати, посилаючись на те, що відповідно до укладеного трудового договору № 291 від 28.09.2006 року та наказу № 686/1 п/с, [PERSON] прийнятий на посаду старшого спеціаліста по обслуговуванню фізичних осіб відділення № 17 філії «Розрахунковий центр» ПАТ КБ «Приватбанк». 11.06.2008 року відповідно до службового розслідування встановлено що [PERSON] здійснив несанкціоновані операції по корпоративним рахункам клієнтів відділення № 17, а також незаконні операції з картковими рахунками клієнтів - фізичних осіб, в зв'язку з чим [PERSON] було завдано матеріальну шкоду в сумі 164029,72 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву якою підтримує позовні вимоги, не заперечує проти винесення заочного рішення, просить справу слухати у його відсутність. [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином 18.12.2013 року, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути дану справу у відсутності представника позивача та відповідача і ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що представник позивача не заперечує, яким відмовити в задоволенні заявлених вимог, виходячи з наступного. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Відповідно до 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України зазначено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли, між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Як встановлено судом, відповідно до трудового договору № 218 від 28.09.2006 року та наказу № 681/1 п/с від 28.09.2006 року [PERSON] прийнято на роботу на посаду експерт спеціаліст рекламно-інформаційного пункту кредитування (а.с. 7, 8-9). Відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 28.09.2006 року (а.с. 10), [PERSON] в разі незабезпечення з вини співробітника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру завданого збитку банку та його відшкодування провадиться відповідно діючого законодавства. Співробітник не несе матеріальну відповідальність, якщо буде доказано, що шкода завдана не по його вині. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130,135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Згідно відповіді першого заступника начальника Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві Сліпчука О.С. (а.с. 159), 27.06.2008 року прокуратурою Святошинського району м. Києва за фактом привласнення чужого майна, шляхом зловживання службовим становищем службовими особами філії «Розрахунковий центр» ЗАТ КБ Приватбанк в особливо великих розмірах, яке належить ЗАТ КБ «Приватбанк», за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, 30.10.2008 року прокуратурою Святошинського району м. Києва у кримінальній справі № 58-1914 проведено перекваліфікацію злочину з ч. 5 ст. 191 КК України на ч. 4 ст. 190 КК України з одночасним порушенням кримінальної справи за фактом заволодіння грошовими коштами філії «Розрахунковий центр» ЗАТ КП Приватбанк, шляхом обману та досудове слідство по кримінальній справі № 58-1914 зупинено 24.09.2009 року на підставі п. 3 ст. 206 КПК України в редакції 1961 року. Враховуючи, що позивачем на надано доказів, що відповідачем заподіяно матеріальну шкоду при виконанні трудових обов'язків та враховуючи, що кримінальну справу порушено по факту, а не відносно [PERSON], суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed