Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Представником позивача [PERSON] було подано позов від імені [PERSON] до Радехівської міської ради про визнання права власності на адміністративний будинок, побутове приміщення, сарай, столярний цех, будівлю, що знаходяться по [ADDRESS]. В обгрунтування позову вказував, що 07.02.1994 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Побут» на підставі договору купівлі-продажу у фонду комунального майна Радехівської районної Ради народних депутатів було придбано майно по [ADDRESS], що знаходилося на земельній ділянці площею 0,98 га, закріпленою за господарським товариством «Побут». Земельна ділянка за ТОВ «Побут» була закріплена на підставі рішення виконавчого комітету Радехівської міської ради від 31.08.1993 року за №181. Протоколом зборів ТОВ «Побут» було вирішено передати [PERSON] всі приміщення, які знаходяться по [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,98 га, що були набуті товариством на підставі договору купівлі-продажу від 07 лютого 1994 року. На виконання вказаного рішення зборів засновників, головою товариства на підставі акту приймання-передачі від 24.08.2003 року було передано [PERSON] зазначені у протоколі приміщення. 12.04.2007 року учасниками ТОВ «Побут» прийнято рішення про припинення діяльності товариства шляхом його ліквідації та вирішено створити ліквідаційну комісію. 30.05.2008 року головою ліквідаційної комісії було подано реєстраційну картку про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи у зв'язку з ліквідацією, внаслідок подання якої юридичну особу було припинено. [PERSON] володіла та користувалася нерухомим майном, що перейшло до неї на підставі рішення учасників товариства та акту приймання-передачі, що підтверджує правомірність заволодіння нею спірним нерухомим майном, а тому вважає, що це є підставою для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. У процесі судового розгляду представником позивача [PERSON] було подано клопотання про уточнення позовних вимог у частині їх деталізації, де просив визнати за [PERSON] право власності на: нежитлову будівлю адміністративного будинку загальною площею 53,5 кв.м; нежитлову будівлю побутових приміщень загальною площею 109,2 кв.м; нежитлову будівлю сараю загальною площею 154,2 кв.м; нежитлову будівлю столярного цеху загальною площею 243,5 кв.м; нежитлову будівлю майстерні загальною площею 275 кв.м, що знаходяться по [ADDRESS]. В обгрунтування клопотання про уточнення позовних вимог, представник позивача вказував, що потреба в уточненні позовних вимог необхідна у зв'язку зазначенням загальної площі нежитлових будівель для подальшої їх реєстрації. Представник відповідача проти задоволення позову не заперечував та суду пояснив, що обставини викладені у позовній заяві відповідають дійсності, а також те, що орган місцевого самоврядування має сприяти громадянам у виготовленні правовстановлюючих документів на нерухоме майно для подальшої реєстрації. Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з врахуванням наступного. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, а тому суд не вбачає підстав для постановлення ухвали про відмові у прийнятті визнання відповідачем позову. Судом встановлено, що 02.02.1993 року державним реєстратором включено відомості про юридичну особу до єдиного державного реєстру про реєстрацію товариства з обмеженою відповідальністю «Побут» (далі - ТОВ «Побут»). 07.02.1994 року ТОВ «Побут» на підставі договору купівлі-продажу у фонду комунального майна Радехівської районної Ради народних депутатів було придбано майно по [ADDRESS], що знаходилося на земельній ділянці площею 0,98га, закріпленою за ТОВ «Побут». Земельна ділянка ТОВ «Побут» належала на підставі рішення виконавчого комітету Радехівської міської ради від 31.08.1993 року за №181. Протоколом зборів ТОВ «Побут» було вирішено передати [PERSON] всі приміщення, які знаходяться по [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,98 га, що були набуті товариством на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.1994 року. На виконання вказаного рішення зборів засновників, головою товариства на підставі акту приймання-передачі від 24.08.2003 року передано [PERSON] у користування та володіння зазначені приміщення. 12.04.2007 року учасниками ТОВ «Побут» прийнято рішення, яке оформлено протокольно про припинення діяльності товариства шляхом його ліквідації та вирішено створити ліквідаційну комісію, головою якої було обрано [PERSON] 30.05.2008 року головою ліквідаційної комісії подано реєстраційну картку про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи у зв'язку з ліквідацією, внаслідок подання якої юридичну особу було припинено. Таким чином, [PERSON] почала володіти та користуватися спірним нерухомим майном, що перейшло до неї на підставі рішення учасників товариства та акту приймання-передачі з 24.08.2003 року. Дані обставини, на думку суду, підтверджують правомірність заволодіння [PERSON] спірним нерухомим майном Відповідно до ст.128 ЦК УРСР 1963 року право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Таким розпорядчим документом є акт приймання-передачі від 24.08.2003 року нерухомого майна, що підтверджує факт добросовісності заволодіння позивачем спірним нерухомим майном. Відсутність цивільно-правової угоди між ТОВ «Побут» та позивачем підтверджує те, що [PERSON] не могла набути право власності на нерухоме майно на підставі акту приймання-передачі. Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років … набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. У позивача право власності на нерухоме майно на підставі акту приймання-передачі від 24.08.2003 року не могло виникнути, оскільки такий документ не є правочином, а відтак на підставі нього право власності до позивача не перейшло. За таких обставин, позивач не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на нерухоме майно, яким вона заволоділа на підставі акту приймання-передачі від 24.08.2003 року. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Та обставина, що [PERSON] не приховувала факту знаходження майна у її володінні підтверджується тим, що майном вона володіла із відома учасників товариства, продовжувала здійснювати догляд за нерухомим майном після припинення юридичної особи та продовжує його використовувати у господарстві. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Нерухоме майно вибуло у володіння [PERSON] 24.08.2003 року на підставі акту приймання-передачі. З даної дати до моменту припинення юридичної особи, майно продовжувало перебувати у володінні позивача, оскільки таке на підставі акту приймання-передачі ТОВ «Побут» не поверталося. Та обставина, що майно безперервно перебувало у володінні [PERSON] підтверджується тим, що учасники товариства при припиненні юридичної особи не розпорядилися нерухомим майном, оскільки таке перебувало у володінні [PERSON] Крім того, з моменту припинення юридичної особи 30.05.2008 року до моменту звернення з позовом до суду [PERSON] продовжує використовувати нерухоме мано у власних цілях і будь-яких відомостей про те, що таке майно вибувало із володіння [PERSON] не має. Відповідно до абз.3 п.11 та абз.2 п.13 Постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав» ураховуючи положення п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, то беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року (абз.3 п.11). Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давньому володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За таких обставин, [PERSON] набула право власності на спірні приміщення на підставі набувальної давності, оскільки понад 10 років добросовісно, відкрито та безперевно володіла та користувалася нерухомим майном.

Outcome: approved