Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

Представник позивача 21.05.2014 року звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на той факт, що 18.11.2010 року між фізичною особою підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди №126, у відповідності до якого позивачем за плату були передані в оренду відповідачу електронні автомати. П.4.1 Договору визначає, що орендна плата за передане майно повинна сплачуватися відповідачем у розмірі 360 доларів США або еквівалент на місяць. При цьому, згідно ст.764 ЦК України, визначений п.7.1 Договору термін його дії був поновлений на раніше встановлений строк. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за період грудень 2010 року квітень 2014 року складає 14\~760,00 доларів США або, згідно довідки банківської установи, 173\~430,00 грн., що є порушенням ст.ст.526, 530, 762 ЦК України, ст.193 ГК України. У зв`язку з викладеним, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу за договором у розмірі 173\~430,00 грн. та судові витрати. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Херсона від 10.06.2014 року відкрито провадження у справі. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 20.08.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором оренди у розмірі 173430,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1735,00 грн. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2017 року зазначена цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Котьо І.В. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.04.2017 року заочне рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 20.08.2014 року у цивільній справі №66/3807/14-ц від 20.08.2014 року за позовом [PERSON] , до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано, призначено справу до розгляду. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2017 року зазначена цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Гаврилову Д.В. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2018 року зазначена цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.09.2018 року прийнято справу до провадження та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановлений законом порядку. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку, судові повістки поверталися до суду за закінченням терміну зберігання. В заяві про перегляд заочного рішення просили застосувати наслідки пропуску позовної давності. Позивачу стало відомо про порушення його права на отримання оплати за договором оренди від 18.11.2010 року 19.12.2010 року. Таким чином, виходячи з норм діючого законодавства, перебіг позовної давності для звернення до суду з вимогами про захист свого порушеного права, почався 19.12.2010 року і сплив 19.12.2013 року. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що згідно договору оренди №126 від 18.11.2010 року, [PERSON] (орендодавець) передав [PERSON] (орендарю) у володіння та користування електронні автомати у кількості 9 штук, який відповідно до умов договору зобов`язався своєчасно вносити орендну плату в розмірі 360,00 доларів США або еквівалент, щомісячно. Договір вступає в силу з моменту підписання сторонами. За спливом строку дії договору, якщо сторони продовжують виконувати його умови, договір вважається пролонгованим на невизначений строк, але кожна з сторін має право припинити його дію, попередив письмово про це другу сторону за один місяць. Згідно акту прийому-передачі від 18.11.2010 року, орендодавець ПП [PERSON] та орендар, [PERSON] , склали акт прийому-передачі обладнання, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а саме: електронний автомат « [INFO] » - сім штук, залоговою вартістю 450, 00 дол.США, електронний автомат «Билатра» дві штуки, залогова вартість 450,00 дол.США. Вказаний акт підписаний сторонами. Згідно довідки відділення ПАТ «Креді Агріколь Банк» в м.Нікополь, курс гривні до доларів США Національний банк України встановив на 20.05.2014 року за 100 доларів США 1175,2057 грн. Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача по сплаті коштів за договором оренди №126 від 18.11.2010 року за період з грудня 2010 року по квітень 2014 року складає 14760,00 доларів США, що за курсом 11,75 складає 173430,00 грн. Згідно до ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ч.1 ст.764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. У відповідності до ч.1 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Згідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Приписами ч.1 ст.525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання, відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. В той же час, суд звертає увагу, що відповідач свої мотиви для відмовити в задоволенні позовних вимоги у повному обсязі обґрунтовував необхідністю застосування строків позовної давності. Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст.260 ЦК України передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Таким чином, враховуючи той факт, що строк позовної давності на стягнення останнього платежу сплив ще 19.12.2013, а звернення позивача до суду за захистом свої прав мало місце лише 21.05.2014 року, тобто через 3 роки від початку перебігу строків позовної давності, суд приходить до висновку щодо необхідності застосування наслідків спливу строку позовної давності та відмови у позові повністю. Так, згідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст.5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак представником позивача навіть не порушується питання, щодо поновлення пропущених строків для звернення до суду з даною позовною заявою. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку, що заява відповідача про застосування строків позовної давності підлягає задоволенню, а відтак в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено повністю. Відповідно до ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed