Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

Представник позивача [PERSON] за довіреністю, [PERSON] звернувся до суду з позовом до сільського голови Благодатнівської сільської ради Янчого В.В. про стягнення моральної шкоди внаслідок бездіяльності з приводу не виділення позивачу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку. Вимоги вказаної позовної заяви мотивовані тим, що [PERSON] як учасник антитерористичної операції (учасник бойових дій), звернувся до Благодатнівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області із заявою про надання йому земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею не більше 0,25 га. 23 лютого 2017 року позивачу було надано рішення Благодатнівської сільської ради від 12.10.2016 року, яким [PERSON] , учаснику АТО, було відмовлено в наданні земельної ділянки для будівництва у зв`язку з відсутністю вільних земельних ділянок в межах с. Благодатне та поставлено на пільгову чергу по виділенню земельних ділянок під будівництво. 06 червня 2017 року [PERSON] , як представник за дорученням в інтересах свого сина [PERSON] , повторно звернувся до Благодатнівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області з заявою про надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею не більше 0,25 га. із викопіювання місця бажаного для виділення земельної ділянки. Однак рішенням Благодатнівської сільської ради від 22.06.2017 року [PERSON] , було відмовлено в наданні земельної ділянки для будівництва у визначеному позивачем місці, оскільки в генеральному плані с. Благодатне дане місце визначене як паркова зона спільного користування. У подальшому вказані дії сільської ради позивач оскаржив в суді та рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 22 серпня 2018 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] та скасовано рішення Благодатнівської сільської ради від 22 червня 2017 року яким констатовано, що паркова зона на території с. Благодатне відсутня. Позивач наполягає,\~що своїми діями сільський голова с. Благодатне спричиняє йому моральну шкоду, оскільки він будучи учасником бойових дій, який має першочергове право на отримання земельної ділянки для будівництва не має можливості отримати дану земельну ділянку внаслідок бездіяльності сільського голови який надавав неправдиву інформацію депутатам Благодатнівської сільської ради про відсутність земельної ділянки вільних для будівництва. Своїми діями сільський голова підриває бойових дух захисника Вітчизни та може призвести до погіршення виконання бойових завдань у зоні проведення операції об`єднаних сил, тому вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 1400000 грн., та яку просить стягнути з відповідача по справі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] , а також представник позивача, адвокат Побиванець Ю.В. на задоволенні позовних вимог наполягали у повному обсязі та надали суду пояснення, аналогічні поясненням, які викладені у позовній заяві. Відповідач та його представник, адвокат Манжара Д.С., у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими та не доведеними жодними доказами. Так відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог наголошував, що рішення про відмову в наданінні земельної ділянки для будівництва позивачу приймала сільська рада, а не він особисто, жодної інформації депутатам сільської ради він не надавав, а вказані позовні вимоги, як і розмір моральної шкоди, яка заявлена позивачем не обґрунтована жодними доказами та є безпідставною, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення у зв`язку із наступним. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22.08.2018 року визнано незаконним та скасовано рішення Благодатнівської сільської ради від 22.06.2017 року, яким відмовлено [PERSON] у виділенні земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у визначеному ним місці на графічному зображенні з копії генерального плану с. Благодатне, площею не більше 0,25 га. Позивач наполягає, що він, після ухвалення вказаного вище рішення суду, повторно звертався до сільської ради про виділення земельної ділянки для будівництва, однак відповіді по даній заяві не отримав. Земельна ділянка, на яку претендує позивач відноситься до земель із зеленими насадженнями загального користування та [PERSON] поставлений на пільгову чергу 11-им на отримання земельної ділянки, що стверджується відповіддю № К-336/03-30 від 26.07.2018 року Золотоніської РДА. За твердженням позивача відповідно до відповіді № 575 від 10.09.2018 року виконавчого комітету Благодатнівської сільської ради, на території сільської ради відсутні вільні земельні ділянки щодо забудови [ADDRESS] . Молодіжна, то генеральним планом с. Благодатне передбачено забудову, проте дані земельні ділянки знаходяться поза межами населеного пункту. З листа № К-394/03-30 від 17.10.2018 року Золотоніської РДА вбачається, що на виконання доручення першого заступника голови Черкаської ОДА була створена комісія та рекомендована провести інвентаризацію земель та запропонувати [PERSON] надати іншу земельну ділянку, яку б можна було надати в с. Благодатне. Як вбачається із заяви від 13.09.2018 року [PERSON] до Благодатнівської сільської ради, позивач звертався до сільської ради про виділення земельної ділянки для будівництва вже після рішення суду, проте на даний час відповіді по даній заяві не має. Такі дії сільського голови позивач вважає протиправними, оскільки в наслідок бездіяльності сільського голови який надає неправдиву інформацію депутатам Благодатнівської сільської ради про відсутність земельної ділянки вільних для будівництва позивач не має можливості отримати земельну ділянку. Разом із тим суд зважає, що Положеннями\~статті 118 ЗК України\~передбачений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу\~розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.\~Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома). Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, згідно частини восьмої\~статті 118 ЗК України\~\~погоджується в порядку, встановленому\~статтею 186-1 цього Кодексу. При цьому, положеннями частин 9, 10, 11 вказаної статті передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Отже, надання земельної ділянки або відмова у її наданні здійснюється виключно органами, визначеними у\~статті 118 Земельного кодексу України, рішення, дію або бездіяльність яких може бути оскаржено до суду. Таким чином, суд зазначає, що\~Земельний кодекс України\~визначає чіткий алгоритм розгляду заяв громадян про відведення у власність земельних ділянок та вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, зобов`язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини такої відмови. Нормами чинного законодавства не наділено сільського голову правом впливати на депутатів сільської ради стосовно прийняття чи не прийняття відповідних рішень, щодо відведення земельної ділянки, її процедура чітко регламентована нормами чинного законодавства, а позивач наділений правом оскаржити як дії так і бездіяльність відповідного органу в суді. Згідно з п. 34 частини першої\~статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Судовим рішення від 22.08.2018 року, на яке посилається і сам позивач в обґрунтування своїх вимог встановлено, що згідно з копією протоколу 19 сесії сільської ради У11 скликання від 22.06.2017 року, засідання на якому, серед іншого, вирішувалося питання виділення земельної ділянки позивачу, здійснювалося за відсутності голови сільської ради, який в цей час здійснював контроль робіт по будівництву пірсу на р. Дніпро. Таким чином вбачається, що сільський голова участі у прийнятті рішення про відмову у виділенні позивачу земельної ділянки, яке розглядалося на сесії сільської ради взагалі не брав, а матеріали справи не містять жодного доказу про надання відповідачем інформації депутатам Благодатнівської сільської ради про відсутність земельної ділянки, що призвело до порушення прав позивача. Відповідно до ч.1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав, відповідно до ч.2\~ст. 16 ЦК України\~визначено відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди. Відповідно до\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). При розгляді вказаної справи суд бере до уваги, що матеріали справи взагалі не містять жодних відомостей про заподіяні позивачу будь-яких збитків, в тому числі і доказів заподіяння позивачу моральної шкоди. У силу вимог ч. 1\~ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до частини першої, пунктів 1,3 частини другої\~статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Крім того відповідно роз`яснень даних в п. 5 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Згідно з ч. 3\~ст. 386 ЦК України\~власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. На підтвердження своїх вимог позивач не надав жодних доказів спричинення йому моральної шкоди, не навів будь-яких підстав в чому саме вона виражається, якими саме діями відповідача були спричинена така шкода, підстави визначення позивачем її розміру та з чого саме він виходив при визначенні заявленого розміру заподіяної шкоди, а також не довів наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вину відповідача в її заподіянні. Таким чином суд констатує, що матеріали справи не містять жодних доказів заподіяння позивачу будь-якої шкоди. Усі обставини, про які позивач зазначає в позовній заяві є лише його доводами, які не обґрунтовані жодним належним та достатніми доказами, а факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат як майнового так і не майнового характеру нічим не підтверджений. Згідно з ч.,ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із ст., ст. 77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до норм ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, здійснивши системний аналіз наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що докази, надані заявником до заяви на підтвердження викладених у ній обставин, є недостатніми для підтвердження факту понесення позивачем моральної шкоди та відшкодування її в заявленому позивачем розмірі. Оскільки відповідач, на підставі п. 13 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений, а у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, то суд витрати по оплаті судового збору залишає за рахунок держави. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі зазначеного та

Outcome: dismissed