Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Представник Житлово-будівельного кооперативу «Юність» (далі позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] (далі відповідач-1) про визнання металевого гаражу встановленого відповідачем-1 на території дитячого майданчика прибудинкової території [ADDRESS] самочинним будівництвом; зобов'язати відповідача знести (демонтувати) тимчасову споруду - металевий гараж; повернути самовільно зайняту земельну ділянку землекористувачу; зобов'язати відповідача-1 привести у придатний для використання за цільовим призначенням стан за власний рахунок. В ході розгляду справи представником позивача подано заяву, якою залучено до участі по справі [PERSON] у якості відповідача-2, третіми особами визначено Київська міська рада, Шевченківська районна у місті Києві державна адміністрація. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням виконкому київської міської ради депутатів трудящих № 1286 від 08.09.1967 р. було відведено земельну ділянку під капітальне будівництво у м. Києві багатоквартирного будинку житлово-будівельним кооперативом «Юність». У квітні 1969 року державним інститутом по проектуванню м. Києва «Київпроект» був розроблений генеральний план з робочими кресленнями жилого будинку [ADDRESS] та прибудинкової території, затверджений виконкомом київської міської ради депутатів трудящих. Скориставшись своїм положенням голови правління відповідач-1 в період 2008-2011р. встановив на прибудинковій території кооперативу - металевий гараж. При цьому відповідачем-1 було порушено положення Земельного кодексу України та статут кооперативу. Позивач зазначає, що протоколом доручень № 38 від 12.06.2013р. головою Київської міської державної адміністрації було розроблено програму демонтажу застарілих дитячих майданчиків на виконання розпорядження № 796 від 27.05.2013р. виконкому Київської ради, у тому числі на прибудинковій території будинку [ADDRESS]. 30.09.2013р. заступником голови Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації було повідомлено позивача про незаконне встановлення металевого гаражу відповідачами . Позивач вказує, що знаходження незаконно встановленого гаражу загрожує здоров'ю та життя дітей оскільки залізобетонний фундамент споруди обладнаний без узгодження із відповідними організаціями та не відповідає діючим СНіПам. Крім цього , самочинно встановлений гараж порушує права інших членів кооперативу на безпечне довкілля та відпочинок з дітьми на належній кооперативу земельній ділянці. У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач-1 та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог надавши письмові заперечення. Заперечення обґрунтовані тим, що позивач безпідставно зазначає, що відповідачем змінено цільове призначення земельної ділянки, при цьому не надано відповідних доказів , як і не надано належних та допустимих доказів які б вказували на те, що позивач є власником або землекористувачем вказаної земельної ділянки, а отже має право звернутися з таким позовом до суду. Крім цього, позивач безпідставно стверджує ,що металевий гараж є капітальною спорудою та загрожує здоров'ю та життю дітей. Представник відповідача зазначає, що відповідач не здійснював ніякого будівництва на земельній ділянці, оскільки придбаний гараж складається з розбірних металевих конструкцій. При цьому ця металева конструкція використовується відповідачем для нетривалого зберігання гуманітарних речей для дітей. Відповідач-2 у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - КМР у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав письмові пояснення в яких зазначив, що рішення про передачу земельної ділянки Київська міська рада не приймала. Разом з цим у відповідача відсутні документи що посвідчують право власності на право користування спірною земельною ділянкою. Представник третьої особи Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справ за його відсутність. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-1 та його представника, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалі справи та не заперечується сторонами відповідачем-1 на прибудинковій території ЖБК було встановлено металевий гараж. Звертаючись до суду із даним позовом представник позивача, серед іншого просить визнати вказаний металевий гараж самочинним будівництвом. Такі вимоги не можуть бути судом задоволені з огляду на наступне. Відповідно до ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об'єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Як вбачається, з матеріалів справи та пояснень відповідача, вказаний гараж позивачем не будувався, а був встановлений як тимчасову споруду, яку можливо перенести без істотного її пошкодження чи погіршення її якостей. За таких обставин суд дійшов до висновку що металевий гараж не був побудований відповідачем -1, а тому він не може бути визнаний як самочинне будівництво. Відповідно до положень ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди, згідно до приписів ст. 125 ЗК України, виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону, що передбачено ч. 5 ст. 126 ЗК України. Звертаючись із даним позовом до суду представники позивача зазначають, що він є землекористувачем земельної ділянки переданої позивачу відповідно до рішення виконкому Київської міської Ради народних депутатів трудящих № 1286 від 08 серпня 1967 р.з додатками, технічного звіту про встановлення зовнішніх меж землекористування та копією витягу з чергового кадастрового плану земельної ділянки № 91:116:017. При цьому, як вбачається з архівної копії рішення виконкому Київської міської Ради народних депутатів трудящих № 1286 від 08 серпня 1967 р. з додатками земельна ділянка по [ADDRESS] у розмірі 1,3 га було відведено під капітальне будівництво житлового будинку та зобов'язано забудовника виконати умови архітектурно -планіровочного завдання, отримати дозвіл на будівництво та виконати умови управління підприємств зеленого господарства. Відповідно до ч.4,5 п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Не може вважатися наданням земельної ділянки лише рішення компетентного органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або для розробки проекту забудови. Крім цього, згідно письмових пояснень представника КМР останнім не приймалось рішення щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність або користування позивачу та відповідачу. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Згідно з частиною другою статті 376 ЦК України особа яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат. З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 15, 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як зазначають представники позивача на земельній ділянці, відповідачами встановлений металевий гараж за відсутності відповідних дозволів. На підтвердження даної обставини, представниками позивача надано припис № 002215 від 15.07.2013р. головного спеціаліста відділу контролю за благоустроєм району Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації Татарчук Д.В про порушення п. 13.1.1.Правил благоустрою м. Києва, а саме встановлення тимчасової споруди без відповідно-оформленої дозвільної документації по [ADDRESS] та запропоновано надати дозвільну документацію на розміщення тимчасової споруди , а разі відсутності демонтувати вказану споруду власними силами протягом 3-х днів В свою чергу приписом ДБК «Юність» від 18.03.2014р. було письмово зобов'язано відповідача-1 надати дозвільну документацію на встановлення та експлуатацію металевого гаражу який знаходиться на дитячому майданчику. Вказаний припис позивача, було отримано відповідачем-1 18.03.2014р., що не заперечується сторонами. За положеннями ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Представники позивача вважають, що наявний гараж, що належить відповідачеві порушує права товариства щодо використання земельної ділянки за адресою [ADDRESS] та унеможливлює використання землі за цільовим призначенням - розташуванням дитячого майданчика. Відповідно до приписів ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ст. 57 ЦПК України, є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, згідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до приписів ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Проаналізувавши всі наявні в справі докази, надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що представниками позивача не доведено, що відповідач-1 та відповідач-2 порушує права позивача. Стверджуючи про порушення своїх справ відповідачами, майно якого є перешкодою в користуванні земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] і використання її за призначенням, представниками позивача не надано жодного доказу, що майно відповідачів, стало на заваді прав позивача. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed