Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач посилаються на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. 19.02.2015 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладеного шлюб, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 19.09.2016р. Відповідач з 04.03.2015р. був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але фактично він в даній квартирі ніколи не проживав, оскільки після укладання шлюбу позивач разом з відповідачем проживали за зареєстрованою адресою позивача: [ADDRESS]. Комунальні рахунки за власну квартиру позивач оплачувала самостійно. Оскільки [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS], та те, що відповідач не є членом сім'ї позивача, не проживає у вказаній квартирі (за місцем реєстрації) більше одного року без поважних причин, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги, просили позов задовольнити. Позивач додатково зазначила, що відповідач 16.08.2016р. виїхав до Російської Федерації, в спірній квартирі не проживав, з 2013 року квартира знаходиться в оренді. Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 02.11.2016 р. та 05.12.2016р. не з'явився, був повідомлений про місце та час розгляду справи належним чином, заяв чи клопотань суду не подав. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно. Суд, вислухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно частин 2 та 3 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 24.07.2007 року (а.с. 13), свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 29.01.2010 року (а.с. 14), свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.05.2014 року (а.с. 15). Згідно відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м.Києві, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с 19). Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.09.2016 р. шлюб, зареєстрований 19.02.2015 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м.Києві між [PERSON] та [PERSON] - розірвано (а.с. 32-33). Як убачається з Договору оренди квартири, укладеного 21.10.2013р. між [PERSON] та [PERSON], останній оредував квартиру [ADDRESS] на невизначений строк (а.с. 30-31). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що проживає в квартирі [ADDRESS] з жовтня 2013 року до теперішнього часу, відповідач ніколи не проживав в цій квартирі, лише приходив декілька разів з позивачем навесні 2016 року, - супроводжував позивача, яка знімала показники лічильників. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що позивач є її донькою, відповідач в квартирі [ADDRESS] ніколи не проживав, мешкав з позивачем по [ADDRESS], а в серпні 2016 року виїхав до Російської Федерації. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт не проживання відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] протягом строку, що перевищує один рік (на дату звернення з позовом до суду), що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом, тим більше, що відповідач перестав бути членом сім'ї позивача в розумінні діючого законодавства. Таким чином, позов підлягає задоволенню. При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі ст. 88 ЦК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved