Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , повноваження якого підтверджуються довіреністю від 03.08.2020 року, звернувся до Ватутінського міського суду Черкаської області з позовною заявою про визначення для [PERSON] додаткового строку тривалістю в 2 (два) місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом майна померлої [INFO] [PERSON] , оскільки є її донькою. Пропуск нею шестимісячного строку для прийняття спадщини з часу смерті матері зумовлено поважними причинами, оскільки вона проживає у Португалії, де і померла [PERSON] , а запровадженні карантинні обмеження, викликані розповсюдженням гострої респіраторної інфекції «COVID-19», унеможливили своєчасне подання до нотаріуса відповідної заяви, яку нею написано ще 23.01.2020 року в посольстві України в Португалії. Представник позивача [PERSON] , повноваження якого підтверджено ордером від 21.01.2021 року серії ЧК № 122805, вказав, що наявні достатні підстави для ухвалення судом рішення у підготовчому засіданні, оскільки відповідач не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Також зазначив, що до позовної заяви долучено докази, які підтверджують поважність причин пропуску [PERSON] шестимісячного строку для прийняття спадщини після своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім вказано, представник позивача надав до суду заяву про залишення судових витрат за позивачем. Представник відповідача міський голова м. Ватутіне до початку підготовчого засідання надав до суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутності представника органу місцевого самоврядування. Приватний нотаріус Ватутінського міського нотаріального округу Черкаської області Побіянська Н.Б., яка є третьою особою у справі, надала до суду заяву за змістом якої вирішення справи залишає на розсуд суду та просить провести розгляд даної справи за її відсутності. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Положеннями ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть № 7685/2019, виданого 24.10.2019 року відділом реєстрації актів цивільного стану м. Лісабон. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 21.11.2019 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, матір`ю [PERSON] , [INFO] , вказано [PERSON] . [PERSON] у зв`язку з реєстрацію шлюбу 29.04.2006 року змінила прізвище на [PERSON] та після його розірвання дошлюбне прізвище не відновлювала, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 10.04.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області, та свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 16.06.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області. Позивачем 23.01.2020 року виявлено бажання прийняти спадщину після смерті матері [PERSON] шляхом написання відповідної заяви, достовірність підпису позивача на якій підтверджено посадовими особами Посольства України в Португальській Республіці. У березні 2020 року, тобто до спливу шестимісячного строку на прийняття позивачем спадщини, як країни Європейського союзу, до складу яких входить і Португальська Республіка, так і Україна, ввели жорсткі карантинні обмеження з метою запобігання поширенню гострої респіраторної інфекції «COVID-19», які, крім іншого, стосувалися припинення авіасполучення між країнами, заборони переміщення через кордони, що є загальновідомим фактом, а тому відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Відповідно до витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 21.08.2020\~року № 61391058 приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Побіянською Н.Б. 21.08.2020 року відкрито спадкову справу № 66300688 після смерті [INFO] [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Ватутінського міського нотаріального округу Черкаської області Побіянської Н.Б. від 21.08.2020 року відмовлено у вчинення нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка мотивована пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). Положеннями ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до змісту ст.ст. 1220, 1270 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, а для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який починається з часу її відкриття. Положеннями ст.ст. 1269, 1272 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом цього строку не подав таку заяву, то він вважається таким, що не прийняв спадщину. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика Європейського суду з прав людини, при розгляді справ судами застосовується як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини численними рішеннями (у справах «Воловік проти України», «Копецький проти Словаччини», «Суханов та Ільченко проти України», «Беєлер проти Італії» та інших) сформувала позицію, що поняття «майно» та «власність», які міститься у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, є значно ширшим, ніж закріплено у ст. 41 Конституції України та чинному ЦК України, та мають автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, певні інші права та інтереси, які становлять майно, можуть також розглядатись як «право на власність» та відповідно як «власність» для цілей цієї статті. Крім іншого, до майна у розумінні Конвенції належать також визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування правом. Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Таким чином, характеристика очікувань як легітимних поєднує у собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй субєктивного права, 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин. Таким чином, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя. З огляду на вказане, оскільки [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, оскільки сумніви щодо вказаного відсутні, її право на спадщину у розумінні Конвенції та практики ЄСПЛ слід розцінювати як право на «законне очікування» майна, яке входить до її складу, враховуючи поважність пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що зумовлено об`єктивною неможливістю її прибути до України з Португалії, у якій на даний час проживає, в силу запроваджених обмежувальних карантинних заходів, а також те, що фактично позивачем виявлено бажання про прийняття спадщини [PERSON] у межах шестимісячного строку з дня її відкриття, що підтверджується її заявою від 23.01.2020 року, написаною в посольстві України в Португальській Республіці, суд задовольняє позовні вимоги, та вважає за доцільне визначити [PERSON] додатковий строк 2 (два) місяці, який, на переконання суду, є достатнім для подання ним заяви про прийняття спадщини, перебіг якого рахується після вступу рішення в законну силу. Крім вказаного, задовольняючи позовні вимоги, суд враховує факт визнання позову відповідачем, а також те, що визначення додаткового строку позивачу для прийняття спадщини не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, про що свідчать відповідна заява відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Водночас з урахуванням позиції представника позивача щодо залишення судових витрат по сплаті судового збору за позивачем, суд не стягує їх з відповідача. Крім того, вирішуючи питання про судові витрати суд вважає, що у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, 50 відсотків судового збору, а саме 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп., сплаченого при поданні позову відповідно до квитанції № 101660679 АТ «Укрпошта» від 17.11.2020 року, підлягають поверненню [PERSON] з державного бюджету, оскільки відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті. На підставі викладеного,

Outcome: approved