Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся з позовом в інтересах позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] та відповідно до позовних вимог просить суд визнати недійсними договори позик укладених, відповідно до розписок від 16.05.2015 р. на суму 12 тис. доларів США та від 16.07.2015 р. на суму 1300 доларів США укладених між позивачем та відповідачем. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач будучи заляканою відповідачем та її представником - адвокатом Черухою Р.Р. та перебуваючи під впливом відповідача, боючись застосування до себе як фізичного так і психічного насильства перебуваючи в приміщенні Печерського районного суду м.Києва на початку вересня 2015 р. під тиском адвоката [PERSON] написала на ім`я відповідача [PERSON] оспорювані розписки. Також в той час позивач написала боргові розписки під тиском адвоката [PERSON] що [PERSON] ніби то взяла у борг кошти у [PERSON] в період 2012 - 2013 р.р. Будь - яких коштів позивач [PERSON] ні у відповідача [PERSON] , а також у [PERSON] не брала на період 2012 - 2013 р.р. позивач [PERSON] не була знайома з відповідачем [PERSON] та [PERSON] та дії [PERSON] були спрямовані на незаконне заволодіння майном позивача. З приводу протиправних дій адвоката [PERSON] в провадженні Шевченківського УП ГУНП в м.Києві відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 189 КК України від 28.10.2015 р., але на даний час підозра нікому не висунута. В ході судового розгляду від позивача надійшла заява про зміну підстав позову та позивач [PERSON] просила суд визнати недійсними вказані вище розписки, а саме фіктивними правочинами без наміру створення правових наслідків , які обумовлювалися вказаним правочином. Свою позицію позивач обґрунтовували тим, що оспорювані розписки були написані в один день в приміщенні Печерського районного суду м.Києва до початку судового розгляду про заміну міри запобіжного заходу ( розписка від 16.06.2015 р.) та після судового засідання ( розписка від 16.07.2015 р.) як винагорода адвокату Черуха В.В. , але будь - яких зобов`язань у позивача перед відповідачем [PERSON] у позивача не було, ніяких коштів позивач не отримувала в зв`язку з чим позивач вважає, що оспорювані правочини є фіктивними. Також свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у відповідача [PERSON] фактично не було вказаних коштів, щоб передати в борг позивачу, що також підтверджує фіктивність даного правочину. Свою позицію позивач обґрунтовує посиланням на вимог ст. 202, 207, 1046, 1047, 1049 ЦК України. В судовому засіданні позивач та її представники наполягали на задоволені позову з обставин викладених в позовній заяві, наполягаючи на тому, що вказані оспорювані правочини ( боргові розписки) носять фіктивний характер та будь - яких коштів у борг позивач від відповідача [PERSON] не отримувала. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] , що в судовому засіданні також представляв інтереси третьої особи категорично заперечували щодо задоволення позову надали до суду свій письмовий відгук на позовну заяву, та обґрунтовували свою позицію тим, що позивач таким чином намагається уникнути відповідальності за взяті на себе зобов`язання за договорами позики, крім того на даний час на примусовому виконанні перебуває рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 25.09.2017 р., відповідно до якого з позивача [PERSON] на користь третьої особи [PERSON] стягнуто заборгованість в тому числі і за невиконання зобов`язань за борговими розписками, укладених 16.06.2015 р. на суму 12 тис. доларів США та 16.07.2015 р. між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до яких останній передав в борг [PERSON] вказані суми коштів. Право вимоги за невиконання боргових розписок перейшло до [PERSON] на підставі договору відступлення права вимоги 16.06.2016 р. укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ухвали Апеляційного суду м.Києва від 7.12.2017 р. рішення Шевченківського районного суду м.Києва залишено без змін. Також твердження позивача [PERSON] про те, що вона не знайома з відповідачем [PERSON] також є безпідставними, так -як позивач та відповідач проживали в одному котеджному містечку «Золоті ворота», розташованого в с.Підгірці та їх будинки перебували поруч. Крім того відповідач [PERSON] був виконавчим директором кооперативу «Золоті ворота 1» членом якого була також [PERSON] та в якої на той період часу виникла заборгованість перед даним кооперативом по не сплаті внесків та це спростовує твердження позивача, що позивач та відповідач не були знайомі. Крім того відповідач займається підприємницькою діяльністю та має постійний дохід, що також можна перевірити по поданим ним звітах. Третя особа [PERSON] в зал судового засідання не з`явився, сповіщався належним чином про день, місце та час розгляду справи в суді. Суд заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи дійшов наступного, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Згідно із ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч.1 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України визначено, що Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам Статтею 204 ЦК України також визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 234 ЦК України також визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами Як убачається з матеріалів справи16.06.2015 р. та 16.07.2015 р. позивачем [PERSON] були написані боргові розписки про те, що вона взяла в борг у [PERSON] суми коштів розмірі відповідно 12 000 доларів та 1300 доларів США . За невиконання взятих на себе зобов`язань по боргових розписках рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 25.09.2017 р., з позивача [PERSON] на користь третьої особи [PERSON] , до якої перейшло право вимоги, стягнута заборгованість. Дане рішенні набуло законної сили та перебуває на примусовому виконанні. Обставини встановлені судовим рішенням, відповідно до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України повторному доказуванню не підлягають. В рамках даної справи за клопотанням позивача та її представників відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 30.07.2018 р. була призначена судова фізико - хімічна експертиза, відповідно до висновку якої за №20320/19-34/26867?26910/20-34 від 28.10.2020 р. слідує, що боргові розписки від імені [PERSON] , що датовані 16.06.2015 р. та 16.07.2015 р. виконані в один період часу - раніше вересня 2015 р. встановити день виконання кожної з розписок не представилось за можливе , та чи виконані дані розписки пастою однієї рецептури також встановити не представилось за можливе. Тобто як убачається, що дата складання спірних боргових розписок не суперечить тій даті, що зазначена у боргових розписках. Крім того позивачем та її представниками в судовому засіданні надавалися різні обставини та умови написання (складання ) даних боргових розписок, доказів того, що боргові розписки були написані під примусом, чи позивача було введено в оману до суду надано не було. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи. Сторонами надано належним чином завірені копії відповідних документів. Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, з урахуванням пояснень представників позивача та відповідачів, суд прийшов висновку про необґрунтованість позову. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність не лише в нього, а й в інших учасників правочину наміру створити юридичні наслідки (така позиція викладена також в ухвалі ВС від 26.04.2017 у справі № 127/23858/15-ц). Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладено

Outcome: dismissed