Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить скасувати арешт, накладений на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції від 01.06.2010 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , проте під час розгляду зазначеної заяви в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявлено запис про обтяження №9886768, а саме арешт на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції від 01.06.2010 року. Представник позивача зазначає, що наявність арешту, накладеного на майно, яке належало спадкодавцеві [PERSON] , унеможливлює оформлення права власності та стало підставою для звернення до суду. Представник позивача до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмову заяву щодо розгляду справи без його участі, а також в своїй заяві зазначив, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Відзив на позовну заяву або будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Також має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 28.05.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Чос О.П. та зареєстрований в реєстрі за №611. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.05.2018 року, виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №4673. Згідно ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] . На підставі зазначеної заяви було відкрито спадкову справу №55/2018 року, яку зареєстровано у Спадковому реєстрі за №63222138, що підтверджується витягом від 29.10.2018 року, однак [PERSON] позбавлений можливості отримати у власність спадкове майно, яке за життя належало спадкодавцеві, оскільки постановою відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції від 01.06.2010 року на нього накладено арешт. З приводу існування зазначеного обтяження позивач звернувся до Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси). З листа Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) від 21.02.2020 року вбачається, що виконавче провадження за №8148267 з примусового виконання виконавчого листа №2-734, виданого Комінтернівським районним судом Одеської області від 05.05.2003 року повернуто стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999 року, однак правові підстави для скасування арешту накладеного на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] відсутні, оскільки термін зберігання завершених (повернутих) виконавчих проваджень сплив. Відповідно до п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999 року виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача. Отже, арешт мав бути знятий, а не залишатися чинним після завершення (повернення) виконавчого провадження, в межах якого накладався та після знищення матеріалів відповідного виконавчого провадження. Відповідно до ст.41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року №5, роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Нормами ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно до ст.391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1. отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2. надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3. отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4. наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5. відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6. отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7. погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8. отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст.59 «Про виконавче провадження»). Оскільки накладення арешту на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] є перепоною для набуття права власності на вказане майно в порядку спадкування суд вважає, що позовні вимоги про зняття арешту з майна є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved