Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Стефківський В.І., звернувся до суду 05.05.2020 з указаною позовною заявою, в якій просив суд стягнути з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь [PERSON] суму страхового відшкодування, що складається з витрат на лікування, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності та моральної шкоди заподіяної здоров`ю, у загальну у розмірі 46795,90 грн, також витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 01.07.2017 за участю транспортного засобу марки ВАЗ-2101, під керуванням водія [PERSON] , сталася ДТП, внаслідок якої пасажир ВАЗ-2101 [PERSON] отримала тілесні ушкодження, що спричинило шкоду її здоров`ю, яка проявилася у тимчасовій втраті працездатності, та, відповідно, потягло витрати на лікування. Крім того, внаслідок ДТП [PERSON] була спричинена моральна шкода, яка виразилася у фізичних стражданнях від болю внаслідок отриманих травм, душевних страждань через тимчасову втрату працездатності та зміну звичного укладу її життя. Оскільки цивільно-правова відповідальність за спричинену шкоду третім особам застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім», [PERSON] подала до ПрАТ «Київський страховий дім» повідомлення про ДТП та заяву на виплату страхового відшкодування з документами, що підтверджують факт настання страхового випадку, а також належний до виплати розмір страхового відшкодування. Розмір витрат на лікування, згідно наявних у позивача фіскальних та товарних чеків на придбання лікарських засобів, склав 39587,07 грн. Сума відшкодування, пов`язану із тимчасовою втратою працездатності позивача склала 4980,46 грн. Розмір моральної шкоди відповідно до ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» склав 2228,37 грн. Зазначені вимоги відповідач отримав 31.01.2020, але виплат не здійснив, у зв`язку з чим, позивач змушена була звернутися до суду. Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн, з розрахунку: 3 години правової допомоги х 1000,00 грн, узгоджена вартість однієї години роботи адвоката. Представник позивача подав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його та позивача відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.97). Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, однак до суду повторно не з`явився, участь представника у судовому засіданні не забезпечив. Клопотань, заяв з процесуальних питань, відзиву на позовну заяву до суду не подано (а.с.98). Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення відповідача, неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк, суд постановив, у силу ст. 280 ЦПК України, ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів та за відсутності заперечень з боку представника позивача проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши вимоги позовної заяви, письмові матеріали справи, надавши оцінку доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в сукупності, суд дійшов до такого висновку. Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Судом встановлено, що [PERSON] , 01.07.2017 приблизно о 03 год. 45 хв., у Криворізькому районі Дніпропетровської області, достовірно знаючи, що не має посвідчення на право керування транспортним засобом, у порушення п. 2.1 (а) ПДР України, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2101», р/н [NUMBER] , рухався по сухому покриттю проїжджої частини автодороги С040502 «Валове - Христофорівка», у напрямку смт Хритофорівка зі сторони с. Софіївка (Валове) Криворізького району. При цьому, на передньому пасажирському місці перевозив [PERSON] та [PERSON] , на задньому пасажирському місці перевозив [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Продовжуючи рух у вказаному напрямку, водій [PERSON] не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості, яка б надавала йому можливість безпечно керувати автомобілем, чим порушив вимоги п.п. 1.5., 2.3. б) та 12.1. ПДР України, у результаті чого допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини, де в послідуючому здійснив наїзд на дерево, при цьому [PERSON] та [PERSON] були травмовані. Крім того, [PERSON] , відповідно до висновків судово-медичної експертизи Криворізького міжрайонного відділу КЗ «Дніпропетровське обласне Бюро судово-медичної експертизи» ДОР № 1215 від 20.07.2017, отримала тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя. Вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18.12.2017, який змінено ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.02.2018, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання з випробуванням строком на три роки. Постановою Верховного Суду від 28.02.2019 ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.02.2018 залишена без змін (а.с.44-52). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок в питанні чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу марки ВАЗ-2101, р/н [NUMBER] , була застрахована ПрАТ «Київський страховий дім», відповідно до полісу страхування цивільно-правової відповідальності серії №АК3577938, що підтверджується витягом з сайту перевірки чинності полісу (а.с.16). Як на підтвердження страхового ліміту страховика на момент укладання договору страхування за полісом №АК3577938, представник позивача посилається на ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зазначаючи, що станом на 01.07.2017 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, складав 200000,00 грн на одного потерпілого (а.с.66-68). За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПрАТ «Київський страховий дім» з 10.08.2018 за рішенням засновників перебуває в стані припинення (а.с.60-63). Отже, відносини, пов`язані з відшкодуванням шкоди є цивільними правовідносинами, а шкоду було завдано внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) у дорожньо-транспортній пригоді, тому застосуванню підлягають ст. ст. 1187, 1195 ЦК України та положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки, водій транспортного засобу ВАЗ-2101, р/н [NUMBER] , є особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, а саме використання транспортних засобів та його цивільно-правова відповідальність на дату дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім», то обов`язок відшкодувати шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, покладається на відповідача, як на страховика, відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі по тексту - Закон). Відповідно до ст. 3 Закону, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 6 Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від наявності вини завдавача шкоди, про що наголошено в п. 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 №4. Висновки щодо безвинної відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки викладені у постанові Верховного Суду від 05.12.2018 (справа 757/59802/16-ц), де вказано, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Відповідно до п. 23.1 ст. 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. За п. 24.1 ст. 24 Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Відповідно до виписок з медичної карти стаціонарного хворого та довідок про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді, [PERSON] після вказаної ДТП була госпіталізована до КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР», де перебувала на лікуванні у період з 01.07.2017 по 26.07.2017 та з 18.10.2017 по 24.10.2017 (а.с.17, 40, 41, 43). Як слідує з матеріалів справи, зокрема чеків та квитанцій на придбання лікарських засобів, судом встановлено, що [PERSON] витратила кошти на лікування, у загальній сумі 38020,04 грн (а.с.19-39). При цьому, сума, яка вказана у позовній заяві, а саме, 39587,07 грн, не знайшла свого об`єктивного підтвердження дослідженими доказами. Крім того, статтею 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах, зокрема, для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», у 2017 році мінімальну заробітну плату установлено у місячному розмірі: з 1 січня - 3200,00 гривень. Таким чином, оскільки, як зазначає у позовній заяві, позивач [PERSON] була непрацездатною 31 день, тому за період тимчасової непрацездатності відповідач зобов`язаний відшкодувати 3261,36 грн: (3200,00 грн Х 12міс/365 днів Х 31 день) = 3261,36 грн) шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності. При цьому, суму у розмірі 4980,46 грн, заявлену позивачем до відшкодування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, суд до уваги не бере, як необґрунтовану. Крім того, відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Позивач стверджує, що розмір моральної шкоди склав 2228,37 грн. У той же час, як вже встановлено судом, страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілої становить 41281,40 грн, що складається з 38020,04 грн (витрати на лікування) + 3261,36 грн (шкода пов`язана з тимчасовою втратою працездатності), тому моральна шкода становить 2064,07 грн (41281,40 грн Х 5%), яка також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, серед інших, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Представництво інтересів в суді, як форма правничої допомоги полягає у сприянні особи у здійсненні нею права на захист, що є способом реалізації нею її прав та обов`язків, у разі неможливості з певних причин взаємодіяти із учасниками правових відносин. Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою особа уповноважує іншу особу представляти її інтереси у правових правовідношеннях, як із судом так і з учасниками судового процесу. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. У даному випадку представництво інтересів позивача [PERSON] здійснював адвокат Стефківський В.І. на підставі Договору про надання професійної правничої допомоги №0096-ц від 06.03.2020 та ордеру від 22.04.2020 №1021866 (а.с.11-15) . Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до наданих позивачем доказів, витрати на правничу допомогу склали 3000,00 грн. З урахуванням наведеного, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн, які понесено [PERSON] під час вирішення судом цивільної справи, відповідно до ст. 138 ЦПК України, з огляду на їх обґрунтованість, співмірність та відсутності заперечень з боку відповідача, підлягають стягненню з останнього. Окрім того, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial