Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~Представник позивача адвокат Топчийов Є.В., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод шляхом виселення. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 05.10.1995 року, засвідченого державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори за реєстраційним № 1-8553, зареєстрованого в КП «БТІ» м. Бахмут Донецької області 31.10.1995 року за № 1-80. \~ \~ \~ \~18.07.1998 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Після укладення шлюбу відповідач став мешкати без реєстрації за адресою [ADDRESS] за місцем проживання та реєстрації позивача. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.12.2014 року у справі № 219/6940/2014-ц, яке набрало законної сили 03.02.2015 року, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. На теперішній час в будинку [ADDRESS] зареєстровані позивач та неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~Відповідач після розірвання шлюбу не виселився з належного позивачу будинку, позивач неодноразово намагалася виселити відповідача. Проживання відповідача у будинку перешкоджає позивачу у здійсненні належного їй права власності. Відповідач після розірвання шлюбу не є членом сім`ї позивача, не є власником будинку, договору на проживання відповідача в будинку [ADDRESS] між позивачем та відповідачем не укладалося. З огляду на те, що відповідач добровільно відмовляється звільнити будинок, вона вимушена просити суд про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом виселення. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07.09.2021 відкрито провадження у цій справі, справу призначено до підготовчого судового засідання, яке ухвалою суду від 11.10.2021 року було відкладено через клопотання відповідача. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22.11.2021 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду на 06.12.2021 року. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06.12.2021 року судове засідання у справі було відкладено через неявку відповідача на 24.12.2021 року. У судове засідання представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] не з`явилися, в матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи без їх участі, в якій зазначено, що позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечують. У судове засідання [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився, 24.12.2021 року від нього надійшла заява, в якій він заявлений позов визнав, проти стягнення з нього судових витрат у сумі 908 грн заперечує. На підставі ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що позивачем у справі є [PERSON] , який мешкає [ADDRESS] ( а.с.3). Відповідачем у справі є [PERSON] , місце проживання якого зареєстровано за адресою: [ADDRESS] ( а.с.4,14). Згідно з договором дарування від 05.10.1995, який засвідчений нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори, зареєстрований за реєстраційним номером № 1-8553, громадянка [PERSON] подарувала а громадянка [PERSON] прийняла у дар жилий будинок з надворними спорудами та побудовами, який знаходиться у [ADDRESS] ( а.с.9) , право власності зареєстроване в КП «БТІ» м. Артемівська 31.10.1995 року за № 1-80 ( а.с.38-39). З свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 18.07.1998 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 18.07.1998 року. Прізвище дружини після одруження - [PERSON] (а.с.5). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [INFO] у сторін народився син - [PERSON] ( а.с.7). Згідно з рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.12.2014 року у справі № 219/6940/2014-ц, яке набрало законної сили 03.02.2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано ( а.с.6). \~ \~ \~ \~Згідно з актом щодо засвідчення факту проживання без реєстрації ( перебування) на території Соледарської міської об`єднаної територіальної громади від 05.08.2021 року, складений старостою [PERSON] у присутності власника житлового приміщення [PERSON] , сусідів свідків [PERSON] та [PERSON] , проведено обстеження та встановлено факт проживання ( перебування) [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Разом з нею проживає, але не зареєстрований колишній чоловік [PERSON] , [INFO] ( а.с.8). \~ \~ \~ \~Згідно з довідкою відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Соледарської міської ради [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ( а.с.14) \~ \~ \~ \~У цій справі спір виник між власником житлового будинку, та особою, яка не зареєстрована у ньому, але тимчасово користується зазначеним нерухомим майном з раніше наданим дозволом власника будинку. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач [PERSON] вселилася у спірне жиле приміщення тимчасово, оскільки має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване місце проживання він не змінював, відповідач не є членом сім`ї позивача [PERSON] , крім того, відсутні будь-які документальні підтвердження правових підстав постійного користування спірним житловим приміщенням, зокрема договорів оренди, безоплатного користування, тощо. З огляду на підстави заявленого позову, застосуванню підлягають положення статей 391, та глави 32 Право користування чужим майном ЦК України, оскільки застосування до регулювання житлових відносин положень ЖК Української РСР, прийнятого 30 червня 1983 року, не відповідає реаліям сьогодення та змісту нинішніх суспільних відносин. Натомість ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше, а тому темпоральна колізія норм права має вирішуватися саме на користь норм ЦК України (правовий висновок, викладений ВС у Постанові від 13.10.2020 у справі № 447/455/17). Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України. Статтею 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту, зокрема відповідно до пункту 4 частини першої зазначеної норми, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Судом встановлено, що [PERSON] , як власник житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , категорично заперечує проти проживання у ньому відповідача, який тимчасово вселився у спірне жиле приміщення за її згодою, будучи членом її сім`ї, без реєстрації, а згодом розірвавши з нею шлюб. Таким чином обставини, які надавали право відповідачу на проживання у зазначеному житловому приміщенні, припинилися, відтак право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини 2 статті 406 ЦК України шляхом його виселення. Суд враховує вимоги [PERSON] про виселення з спірного жилого приміщення на предмет пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції та вважає, що виселення відповідача із спірного житла відповідає такій пропорційності, з огляду на те, що сторони є сторонніми людьми, що спірне жиле приміщення необхідно позивачу для особистого проживання, а також те, що відповідач зареєстрований за іншою адресою. Разом із тим, встановивши, що права позивача порушені у контексті статті 8 Конвенції, необхідно зазначити, що порушено і його права, як власника житлового приміщення, гарантовані також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Отже, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача, як власника жилого приміщення шляхом виселення відповідача із будинку будинку [ADDRESS] . Згідно із ст. 141, ч.1 ст. 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 50% судового збору, сплаченого позивачкою при поданні позову у розмірі 454,00\~грн., крім того позивачці належить повернути з Державного бюджету України 50 % судового збору у розмірі 454,00 грн., у зв`язку із визнанням позову відповідачем.

Outcome: approved