Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що малолітні діти відповідачки [PERSON], - [PERSON] і [PERSON], з 03.07.2017 року перебувають на обліку у службі у справах дітей Мостиської РДА, як такі, що знаходяться у складних життєвих обставинах, з підстав ухилення матері від виконання своїх батьківських обов'язків. Вказує, що через ведення аморального способу життя відповідачки [PERSON], малолітні діти такої були влаштовані у притулок для дітей служби у справах дітей Львівської обласної державної адміністрації, за заявою матері - відповідачки [PERSON], з метою покращення житлово-побутових умов проживання. Зазначає, що відповідачка [PERSON], проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] Така є одинокою матір'ю, не працевлаштована, не надає дітям матеріальної допомоги, не забезпечує одягом та взуттям, не цікавиться їх вихованням. Стверджує, що [PERSON], не має непостійного заробітку, не прикладає зусиль щодо свого працевлаштування, що призводить до порушення прав дітей на належні умови проживання та утримання. З огляду на наведене, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], відносно малолітніх дітей [PERSON], і [PERSON]; стягнути з [PERSON], аліменти на утримання її дітей в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також передати малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON], на опікування Мостиській РДА як органу опіки та піклування. Вимоги представником позивача [PERSON], підтримано в судовому засіданні повністю. Відповідачка [PERSON], позов визнала. Пояснила, що не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно її малолітніх дітей та передачі таких на опікування Мостиській РДА як органу опіки та піклування. Також не заперечувала щодо стягнення з неї в користь дітей аліментів на утримання таких в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Представники третьої особи - Шегинівської сільської рада Мостиського району Львівської області Вінярська М.Л. та Стисло Р.М. в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення позовних вимог позивача. Заслухавши пояснення сторін та представників третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Частиною 1 ст.164 СК України передбачений перелік підстав, за наявності однієї з яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, в тому числі якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.150 СК України, якою визначено обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: - батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; -батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток;- -батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; -- батьки зобов'язані поважати дитину; -- передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Судом встановлено, що матір'ю малолітніх дітей [PERSON], [INFO]. і [PERSON], [INFO], є [PERSON], [INFO]., - відповідачка по справі. Відомості про батька дітей зазначено згідно ч.1 ст.135 СК України. Діти [PERSON], [INFO]. і [PERSON], [INFO] згідно наказу в.о. начальника служби у справах дітей Мостиської РДА Онохової О.В., від 03.07.2017р. за №02-16/44 взяті на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах служби у справах дітей Мостиської РДА. Згідно направлення Служби у справах дітей Мостиської РДА від 12.01.2018 року за №03-14/55 малолітні діти [PERSON], [INFO]. і [PERSON], [INFO] за заявою матері [PERSON], відповідачки у справі, тимчасово влаштовані у притулок для дітей служби у справах дітей Львівської обласної державної адміністрації, з метою покращення житлово-побутових умов проживання. Мати дітей - [PERSON], відповідачка у справі, не забезпечила дітям належного рівня розвитку, виховання та навчання, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток впродовж тривалого часу, матеріально їх не забезпечує. За період перебування дітей у закладі відвідувала таких лише 3 рази. Відповідачка [PERSON] є одинокою матір'ю, ніде не працює, веде аморальний спосіб життя, не прикладає зусиль щодо свого працевлаштування, що призводить до порушення прав дітей на належні умови проживання та утримання. Вищенаведені обставини в сукупності, на думку суду, свідчать про те, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання обов'язків щодо виховання своїх дітей та свідомо нехтує батьківськими обов'язками. Так, згідно висновку Мостиської районної державної адміністрації Львівської області як органу опіки та піклування за №02-29/511 від 22.03.2018 року є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO]. і [PERSON], [INFO] Суд погоджується із даним висновком органу опіки та піклування, оскільки такий є обґрунтований, повністю узгоджується з іншими матеріалами справи та відповідає інтересам дитини. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року за №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно абз.2 п.16 вищевказаної Постанови вбачається, що, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У відповідності до ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.1 ст.9 Конвенції, визначення компетентними органами, що розлучення дитини з батьками необхідне в якнайкращих інтересах дитини може бути необхідне у випадку, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до Положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, принципово визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частиною 6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний та духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Ті ж самі принципи закріплені вищезазначеною Декларацією прав дитини, відповідно п.6 та п.7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Таким чином, виходячи із вищевказаних положень закону враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини ухилення відповідачки [PERSON] від виконання своїх обов'язків щодо виховання дітей, винної поведінки відповідачки у свідомому нехтуванні своїми батьківськими обов'язками, беручи до уваги рекомендований органом опіки і піклування висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав, враховуючи особу відповідачки та її ставлення до дітей,

Outcome: approved