Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON], який діє в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, та уточнюючі позовні вимоги, просив, стягнути з відповідача на кого користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 травня 2015 року по 01 березня\~ 2016 року яка становить 11 723,95 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку року в сумі 26 913,75 грн., компенсацію\~ втрати частини зарплати (інфляційні втрати) в зв'язку з затримкою термінів її виплати за період з 01.01.2015 по 01.03.2016 в сумі 3 304,28 грн., грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку, яка становить 1205,97 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що позивач працював з 20 листопада 2012 року в ТзОВ «Граніт Групп» до 01 березня 2016 року. Після його звільнення відповідач не виплатив позивачу нараховану заробітн плату за період з січня 2015 року по березень 2015 року, крім того, значний час позивач не міг отримати від відповідача довідку про нараховану. Але не виплачену заробітну плату. У звязку із порушенням своїх прав, позивач вимушений звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, та просив задовольнити їх у повному обсязі. Присутня в судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог,посилаючись на те, що позивач пропустив строк звернення до суду. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи видно, що позивач у період часу з 20.11.2012 року по 01 березня 2016 року, працював на ТОВ «Граніт Груп», про що свідчать записи у копії трудової книжки серії АА № 454730 (а.с. 7-10). Відповідно до довідки № ГР-00000004 від 28.03.2017 (а.с. 72), позивачу нараховано заробітну плату за період часу з січня 2015 року по березень 2016 року в розмірі 16054,67 гривень, з яких виплачено лише 3124,75 гривень. Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у ст.43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до\~ст.21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. В свою чергу\~Кодексом законів про працю України\~дано визначення заробітної платні, де в ст.94 зазначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно\~ст.97 КЗпП України\~та ст.22 Закону України «Про оплату праці»\~ власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Згідно ст.115 КЗпП України роботодавець зобов'язаний регулярно виплачувати заробітну плату працівникам не рідше двох разів на місяць. Відповідно до частини першої ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у день звільнення. За ст. 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак, матеріали справи не містять відомостей про те, що з позивачем, проведено відповідний розрахунок. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 11723,95 гривень, а також грошова компенсація за невикористану щорічну відпуску, в розмірі 1205,97 гривень, яка нарахована позивачу, згідно довідки № ГР-00000004 від 28.03.2017 (а.с. 72). Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, на чому наголошено в правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справі ? 6-1438цс16. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують місяцю, з якого пов'язана відповідна виплата. Відповідно до наказу № 15/1 від 31.08.2015 (а.с.60), позивачу встановлено шестидневний режим робочого часу в місяць з 01.11.2015. Тобто середня заробітна плата позивача, відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати становить 110,83 гривні на день, виходячи з розрахунку 110,83 х 87 (кількість днів відповідно до наказу № 15/1 від 31.08.2015, на час уточнення позивачем позовних вимог ) = 9642,21 гривень, які відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача за час затримки розрахунку. Крім того у відповідності зі ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника. Згідно до ст. 2 цього Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. В ст. 3 Закону зазначається, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Таким чином, позивачу повинно бути нараховано суму компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати за період з січня 2015 року по квітень 2017 року в розмірі 3304,28 гривень (Розрахунок компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати за формулою розрахунку Ск = ЗПчист х (Iі\~х Iі + 1\~х… х In\~х 100 - 100) : 100 ). Що стосується заперечень представника відповідача, щодо пропущення строків позивача звернення до суду, суд дійшов до наступного, відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Виходячи з наведеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з січня 2015 року по березень 2016 року в розмірі 11723,95 гривень, середній заробіток за період затримки розрахунку в розмірі 9642,21 гривень, компенсація втрати частини заробітної плати в звязку з затримкою термінів її виплати в розмірі 3304,28 гривень та грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку в розмірі 1205,97 гривень. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, яка випливає з трудових відносин, \~позивач був звільнений від сплати судового збору. Оскільки відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, у зв'язку з цим з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, який на момент подачі позовної заяви до суду складав 551,20 гривень.

Outcome: partial