Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

Представник відповідача [PERSON] сільської ради Ренійського району Одеської області у судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідачка не зявилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Позивач у судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, наполягав на задоволенні позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про смерть [PERSON], помер 04.07.2012 р.; свідоцтво про народження [PERSON], батько [PERSON], мати [PERSON]; довідка про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,1599 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), згідно якої грошова оцінка становить 112893,84 грн.; копія державного акту на право на земельну ділянку площею 0,1599 га (кадастровий номер 5124182400:02:002:0099), цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) власник [PERSON], серія ЯИ № 386354; копія довідки виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 06.10.2016 р. № 1835, згідно якої на день смерті [PERSON] разом з ним проживали син [PERSON] та дружина [PERSON]; копія технічного паспорту на житловий будинок № 33 по вул. Маяковського в с. Нагірне Ренійського району Одеської області, самочинні споруди літ «В» - баня, літ. «Г» - сарай; довідка Ренійського БТІ від 12.10.2016 р. № 50, згідно якої вартість житлового будинку № 33 по вул. Маяковського в с. Нагірне Ренійського району Одеської області складає 421704 грн., власник [PERSON]; копія постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 04.07.2012 року помер [PERSON]. Після його смерті відкритись спадщина у вигляді земельної ділянки розміром 0,1599 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯИ № 386354 та житлового будинку з надвірними спорудами № 33 по вул. Маяковського в с. Нагірне Ренійського району Одеської області. Під час життя [PERSON] заповідального розпорядження не залишив, у звязку з чим спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги є син [PERSON] позивач по справі та дружина [PERSON] яка є відповідачем по справі У встановлений законодавством строк ніхто із спадкоємців не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак на момент відкриття спадщини постійно проживали разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради Ренійського району Одеської області. Пізніше [PERSON] звернувся до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено, у звязку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Відсутність оригіналів пояснюється тим, що вони були загублені спадкодавцем. Ця обставина змусила позивача звернутися до суду із позовом про визнання права власності. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлого батька і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець першої черги не заперечує проти визнання за позивачем права власності на спадщину у вигляді земельної ділянки та житлового будинку, на спадщину не претендує, що підтверджується заявою, яка міститься в матеріалах справи. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за законом першої черги (ст. 1261 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, шляхом постійного проживанням із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, відмову від спадщини не заявляв. Інший спадкоємець першої черги на спадщину у вигляді земельної ділянки та житлового будинку не претендує, не заперечують проти визнання права власності на неї за позивачем. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявляв про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на земельну ділянку з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved