Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав в якій вказує, що відповідачка є матір'ю малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дітей записані за вказівкою матері відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК України. Зазначає, що відповідач упродовж 10 років не цікавилась життям дітей, їхнім навчанням, не провідувала їх та її місце проживання взагалі було невідоме. Діти, з 2003 року перебувають на первинному обліку служби у справах дітей Малинської райдержадміністрації та мають статус дітей, які залишились без батьківського піклування. Донька відповідачки [PERSON] з 01.04.2007 року влаштована в прийомну сім'ю, а син [PERSON] знаходиться в КНЗ «Бердичівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат». Позивач вказує також, що 2002 року діти були відібрані від відповідачки без позбавлення батьківських прав, з неї стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON]. В подальшому [PERSON] не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. На підставі наведеного та беручи до уваги той факт, що відповідач жодного разу не провідувала дітей за місцем знаходження, органом опіки та піклування визнано за доцільно позбавити її батьківських прав. Разом з тим, позивач вважає, що [PERSON] повинна сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина. Враховуючи викладене, позивач просить суд ухвалити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав щодо її неповнолітніх дітей та стягнути з неї аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини від всіх видів доходів щомісячно до його повноліття. В судовому засіданні представник позивача Ярмоченко І.В., який являється сільським головою Головківської сільської ради позов підтримав у повному обсязі, вказав, що відповідача знає давно, вона вела жебрацький спосіб життя, зловживає алкоголем, дітей не виховувала, не годувала, не одягала і не провідувала. На підставі сказаного просив позбавити її батьківських прав стосовно її дітей і стягнути аліменти на утримання сина. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона не кидала дітей, а їх у неї викрали. По даному факту вона не зверталась до правоохоронних органів. В даний час не знає нічого про місцезнаходження дітей. Позовні вимоги не визнала та заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. Представник прокуратури не заперечувала проти задоволення позову. Представник служби у справах дітей Малинської районної державної адміністрації Житомирської області пояснила, що відповідач вела жебрацький спосіб життя, жила у неприпустимих санітарних умовах, а тому діти у неї були відібрані. Після цього [PERSON] зникла та з'явилась тільки через два роки. В цей період її дітей було влаштовано у відповідні заклади, де вони проживали та навчались. Позов підримує, просить позбавити відповідача батьківських прав. Представник Бердичівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату вказала, що [PERSON] дійсно навчається у їхньому навчальному закладі у 5 класі, зовнішності матері не пам'ятає, вона ніколи не телефонувала та не приїжджала до нього. Представник служби у справах дітей Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області в судове засідання не з'явився, проте надіслав до суду клопотання з проханням справу розглянути без його участі, позов визнає та не заперечує проти позбавлення батьківських прав. Прийомні батьки [PERSON], які виступають у справі як треті особи в судове засідання не з'явились, проте надіслали до суду заяву з проханням справу розглянути у їх відсутності позов визнають. Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін та третіх осіб, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що свідчать копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER], де відомості про батька записано за вказівкою матері у відповідності до ст. 135 СК України. (а.с.7-11) В результаті реєстрації шлюбу із [PERSON], [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]», що вбачається із копії свідоцтва про шлюб виданої повторно серії [NUMBER] від 15.11.2013 року. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.2 ч. 1 ст 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як встановлено із копії рішення Малинівського районного суду Житомирської області від 14.03.2003 року, у зв'язку із тим, що [PERSON] вела аморальний спосіб життя, зловживала спиртними напоями, не займалась вихованням дітей, які внаслідок цього були недоглянуті, голодні та бездоглядні, на підставі акту обстеження житлово-побутових умов та заключення органу опіки та піклування малолітні діти [PERSON] та [PERSON] були відібрані від їх батьків без позбавлення їх батьківських прав та передані на опікування органів опіки та піклування. (а.с.12) Рішенням Малинівського районного суду Житомирської області від 26.2006 року із відповідачки було стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] (а.с.14) Із заяви написаної власноруч [PERSON] встановлено, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. (а.с.16) Довідкою № 500 від 29.04.2013 року виданою директором Бердичівської спеціальної загальноосвітньої школи інтернат підтверджується той факт, що неповнолітній [PERSON] виховується у вказаному навчальному закладі та за період його перебування там, його мати ніколи не провідувала сина, не цікавилась здоров'ям, навчанням, дозвіллям, не проявляла ніякої материнської зацікавленості та турботи, не надавала [PERSON] матеріальної допомоги та подарунків. (а.с.17) Також, довідкою виданою Коростенською районною державною адміністрацією Житомирської області встановлено, що неповноліня дочка [PERSON] виховується у прийомній сім'ї [PERSON] з 29.03.2007 року та за час перебування у цій родині, її біологічна матір жодного разу не провідувала дитину, не спілкувалась із нею, допомогу на утримання не надавала. (а.с.18) У відповідності до ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Серед інших письмових доказів, судом досліджено висновок опікунської ради при виконкомі Головківської сільської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно її неповнолітніх дітей, в якому взято до уваги вищенаведені довідки із начального закладу де перебуває [PERSON], довідку Коростенської рійдержадміністрації, де йдеться про самоусунення матері від виконання своїх материнських обов'язків, а тому з метою захисту інтересів дітей визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав. (а.с.20) Таким чином, беручи до уваги викладене, встановлено, що [PERSON], після відібрання у неї дітей, не проявляє інтересу до їх виховання, життям не цікавиться, оскільки жодного разу, за більш ніж 10 років, не навідала їх в місцях їхнього проживання, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, матеріально добровільно не допомагає, взагалі не спілкується з дітьми та навіть не знає де вони перебувають. Все це свідчить про те, що [PERSON] фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків за власним бажанням за відсутності перешкод у реалізації такого права. Про її небажання піклуватись про дітей свідчить і той факт, що відповідно до заяви, написаною нею власноруч, вона фактично погодилась на позбавлення її батьківських прав. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність застосувати до відповідачки крайній захід впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав щодо її неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Проте вимоги позивача про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частки від усіх видів її доходів не може бути задоволена з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У матеріалах справи відсутнє підтвердження того факту, що відповідач працює та має постійних дохід з якого вона мала би змогу сплачувати аліменти в частці. У такому випадку, необхідно стягнути аліменти у твердій грошовій сумі. Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік» визначений прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років, який становить з 01.01.2014 року 1286 гривень на місяць. При визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, обов'язок батьків матеріально забезпечувати своїх дітей. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У такому випадку, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмір 400 гривень щомісячно. На підставі викладеного,

Outcome: partial