Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Представник ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 28.02.2007 року, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 20\~482 гривні 22 копійки та витрати по сплаті судового збору в сумі 1218,00 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до\~укладеного кредитного договору № б/н від 28.02.2007 року відповідач отримав кредит в розмірі 500 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки.У зв'язку з тим, що відповідач належним чином свої обов'язки не виконував, станом на 31.10.2015 року має заборгованість у загальній сумі 20482 гривні 22 копійки, яка складається з: 2974, 07 гривень заборгованості за кредитом; 13206,62 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 951,53 гривень штраф (процентна складова). Представник позивача в судові засідання не зявлявся, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника банку. В заяві зазначено, що позовні вимоги підтримують з підстав викладених у позові. Відповідач в судові засідання не зявлявся, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду письмові заперечення, в яких вказував, що вважає позов безпідставним. Звернув увагу суду, що відповідно до п.9.12.Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. При цьому автоматично пролонговується не термін дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії картки, а лише дії умов щодо надання банківських послуг, які регулюють відносини між банком та клієнтом щодо відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності ( ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця картки. Оскільки, з моменту прострочення сплати тіла кредиту до моменту звернення банку з позовом, встановлений законом загальний строк позовної давності сплив, просить відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так між сторонами склалися правовідносини, що врегульовані параграфом 1,2 глави 71 ЦК України. Кредит це фінансова послуга, яка підлягає в передачі коштів на засадах повернення такої суми, надання відстрочки або розстрочення платежу. Кредитна послуга може бути оплатною або безоплатною. Предметом кредитного договору є грошові кошти в національній або іноземній валюті. Кредитодавець передає разом з коштами право власності на них, у нього ж залишається право вимагати зі спливом обумовленого строку певну суму від позичальника. Відсотки це плата за кредитну послугу, розмір якої обчислюється на основі передбаченої договором відсоткової ставки. За невиконання чи не належне виконання обовязків за кредитним договором кожна із сторін може нести відповідальність, зокрема у формі відшкодування збитків, сплати неустойки, тощо. За кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти ( ст.1054 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що згідно з умовами кредитного договору б/н від 28.02.2007 року відповідач отримав кредит в розмірі 500.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Стороною позивача в якості доказу надано розрахунок заборгованості за договором станом на 31.10.2015 року, згідно з якою відповідач має заборгованість у загальній сумі 20482 гривні 22 копійки, яка складається з: 2974,07 гривень заборгованості за кредитом; 13206,62 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 951,53 гривень штраф (процентна складова). Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється законом. Так відповідно до заяви [PERSON] від 28.02.2007 року строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Згідно з пунктом 3.1.Умов та Правил надання банківських послуг для надання послуг Банк відкриває клієнту Картки, їх вид та термін дії визначено в Заяві та Памятці клієнта, підписанням якого Клієнт та Банк укладають договір про надання банківських послуг, датою укладення договору являється дата відкриття рахунку. При поданні позову Банком були подані наступні документи: заява, що заповнюється клієнтом, в даному випадку Заява заповнена [PERSON] 28.02.2007 року в якій зазначено дату коли відповідач отримав Кредитну картку, але відсутня інформація щодо строку дії цієї картки. У цієї ж заяві вказано номер картки яку отримав відповідач [PERSON], (№ 5457082952783096). У додаткових поясненнях на позов поданих до суду 17.06.2016 року представник Банку вказує, що 09.03.2010 року Відповідач звернувся до відділення Банку для пере випуску карти, підписавши анкету-заяву, Відповідач приєднався до умов та правил надання банківських послуг, які на той час стали актуальними відповідно до Наказу Банка № СП -2010-256 від 06.03.2010 року. Згідно додаткових пояснення позивачем до них надано (анкета-заява, наказ та умови та правила). Суд, проаналізувавши надані разом з додатковими поясненнями на позов документи, приходить до висновку, що анкета-заява не може прийматися судом до уваги як належний доказ звернення [PERSON] до Банку у 2010 року, тому що на цьому документі відсутні взагалі будь-які підписи, як працівника Банку, так і підпис [PERSON] в тому що він отримав нову картку. З цих же підстав суд не приймає до уваги витяг за період з 01.01.1999 року по 14.06.2016 року, наданий позивачем разом з додатковими поясненнями, в якому зафіксовані операції з карткою 4149 ****8692, отримання якої відповідачем [PERSON] суду не доведено. Ні стороною позивача, ні стороною відповідача суду не надано доказів підтверджуючих строку дії платіжної картки (копії платіжної картки на імя відповідача), не підтверджено позивачем і те, що після спливу платіжної картки отриманої у 2007 році, йому видавалася нова платіжна картка, а відповідно і проведення розрахункових операцій по даному картковому рахунку. У додаткових поясненнях на позовну заяву представник Банку вказує, що Відповідачем були вчинені дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед Банком. Так згідно виписки Клієнт неодноразово здійснював транзакції по карті, останнє з яких було 25.01.2013 року, підтвердження якого є виписка-рахунок (додаток). Однак, дослідивши вказану виписку-рахунок, суд встановив, що в ній взагалі відсутня дата 25.01.2013 року. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку встановленого законом. Досліджені в ходе розгляду справи докази, надані стороною позивача не підтверджують розмір основної суми боргу за кредитним договором б/н від 28.02.2007 року, не відображають період за який вона утворилася, тому суд не приймає їх до уваги. Оскільки заборгованість по процентах, може бути нарахована лише у межах дії строку кредитного договору, а строк дії кредитного договору стороною позивача належними та допустимими доказами не підтверджено, а заборгованість про процентах може бути нарахована лише у межах дії строку кредитного договору, то на думку суду, сума процентів 13206,62 гривень нарахована безпідставно, а позов і в цієї частині задоволенню не підлягає. Штрафні санкції можуть нараховуватися лише за наявності основної заборгованості, а оскільки її наявність та розмір не доведені, тому підстави для нарахування штрафних санкцій відсутні. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 6, 16, 526, 530, 543, 549-552, 610, 626, 629, 1054, 1050 Цивільного кодексу України, та

Outcome: dismissed