Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Представник позивача адвокат Гордієнко Ю.П. 17 березня 2015 року звернувся до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовом до ТОВ «Пирятинська птахофабрика» про стягнення заборгованості по орендній платі за користування земельною ділянкою, позовною заявою від 26 червня 2015 року представник позивача уточнив та доповнив позов вимогами про стягнення також пені, інфляційних та 3% річних, прохаючи стягнути з відповідача 23 782,78 грн та судові витрати. У заяві вказано, що 13 грудня 2006 року між [PERSON], матір'ю позивача, та ТОВ «Пирятинська птахофабрика» було укладено договір оренди землі строком на 5 років, відповідно до якого [PERSON] передала відповідачу в оренду земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5, 1043 га на території Олександрівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області зі сплатою річної орендної плати у розмірі 1038 гривень 76 копійок до 31 грудня поточного року. [INFO] року [PERSON] померла, після її смерті залишилася спадщина, у тому числі вищезазначена земельна ділянка, на яку позивач отримав свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, до позивача [PERSON] перешли всі права, що належали її матері за вказаним договором оренди, відповідно до частини 1 статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Після закінчення строку дії договору відповідач продовжував користуватися вказаною земельною ділянкою та користується нею і на даний час, заперечення орендодавця у поновленні договору відсутні, у зв'язку з чим відповідно до частини 1 статті 764 ЦК та частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», указаний договір оренди вважається поновлений до 17 грудня 2016 року. Крім цього, представник позивача у позовній заяві вказує, що ТОВ «Пирятинська птахофабрика» не сплатило [PERSON] частково орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою за 2011 рік, яка становить 1237 гривень 84 копійки, та позивачу [PERSON] орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою за 2012 та 2013 роки, яка становить 5790 гривень 84 коп. за кожен рік. У зв'язку із цим, представник позивача просить стягнути з відповідача ТОВ «Пирятинська птахофабрика» заборгованість по орендній платі з урахуванням інфляційних 9677 гривень 32 коп та пеню, у розмірі 0.01 % від несплаченої суми орендної плати за 26.06.2014-25.06.2015, яка становить 467 гривень 91 коп., та 3 % річних від простроченої суми заборгованості по орендній платі, яка становиять 818 гривень 03 коп., а всього просить стягнути загальну суму заборгованості у розмірі 23 782 гривень 78 коп. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить стягнути із відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості у розмірі 23 782 гривень 78 коп., посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та судові витрати. Представник відповідача у судовому засіданні просив застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення заборгованості по орендній платі за 2011 рік та у решті позовних вимог відмовити за необґрунтованістю. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України ), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: Позивач [PERSON] є рідною дочкою [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження позивача, про укладення шлюбу та про смерть (а.с. 6, 7, 8). Після смерті [PERSON] залишилася спадщини, у тому числі земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5, 1043 га на території Олександрівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] (а.с. 9). На вказану земельну ділянку позивач [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину (а.с. 10). 17 грудня 2006 року між [PERSON] та ТОВ «Пирятинська птахофабрика» було укладено договір оренди землі строком на 5 років, відповідно до якого [PERSON] передала відповідачу в оренду земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5, 1043 га на території Олександрівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області зі сплатою річної орендної плати у розмірі 1038 гривень 76 копійок до 31 грудня поточного року (а.с. 12, 13). За 2011 рік відповідач має заборгованість по вказаному договору в сумі 1237 грн 84 коп, що не заперечується сторонами (а.с. 19, 30). 30 липня 2015 року представник відповідача адвокат Ступнік С.В. подав заяву про застосування позовної давності, у якій просить застосувати позовну давність до вимог позивача в цій частині. Статтею 257 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), установлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 частини 2 Статті 258 ЦК України, установлено, що позовна давність в один рік застосовується до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені). Приписами ч. 5 ст. 261 ЦК України, установлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до статті 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Приписами 3 та 4 статті 267 ЦК України, установлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, вимоги представника позивача про стягнення заборгованості по орендній платі за 2011 рік за договором оренди землі від 13.12.2006 з урахуванням індексу інфляції, 3 процентів річних та пені за весь час прострочення, не підлягають задоволенню так позивач звернувся до суду про її стягнення після спливу трьохрічного строку позовної давності, який закінчився 02 січня 2015 року, про застосування якої заявив відповідач. Що стосується позову в частині стягнення орендної плати за 2012-2013 роки. Як слідує з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 42) позивачем [PERSON] зареєстрований договір оренди земельної ділянки, яку вона отримала у спадщину, загальною площею 5,1043 га, кадастровий номер [NUMBER] з ПРИВАТНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «КРЯЧКІВКА-АГРО-ПЛЮС» 06.05.2014. У кого в користуванні з моменту закінчення строку дії договору оренди вказаної вище земельної ділянки вона знаходилась до моменту укладення договору оренди з іншим орендарем доказів позивачем не надано. Згідно довідки Олександрівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області від 17.04.2015 № 02-22/220 з 2011 по 2013 рік земельну ділянку площею 5,1043 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території сільської ради, орендувало ТОВ «Пирятинська птахофабрика» (а.с. 46), проте, кому належить указана земельна ділянка, її кадастровий номер не вказано. Крім того, будь-які докази про продовження дії договору оренди спірної земельної ділянки відсутні. Договір оренди земельної ділянки, що належала матері позивача, припинив свою дію 17.12.2011. Як передбачено приписами ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Верховний Суд України у своїй правовій позиції від 25.02.2015 у справі № 6-10цс указав, що орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Проте, стороною позивача не додано докази, які свідчили б про наявність додаткової угоди до договору оренди землі, а, отже, і існування між позивачем та відповідачем договірних відносин з приводу оренди земельної ділянки, отриманої в спадщину позивачем, та необхідності сплати відповідачем позивачу орендної плати. Із огляду на викладене, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Outcome: dismissed