Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Представник позивача - адвокат Харченко С.В., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права користування квартирою та зобов`язання укладення договору найму на житлове приміщення. В обґрунтування позову зазначив наступне. [INFO] матері позивача [PERSON] (наймачу) КЕЧ військової частини [NUMBER] надано ордер № 31/56, на право зайняття двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , площею 43,85 кв.м. Право на зайняття квартири наймачем надано разом із дочкою [PERSON] 1 грудня 2003 року наймачем [PERSON] було укладено безстроковий договір найму на вищезазначену квартиру. В 2008 році позивач вибула на навчання до м. Кам`янець-Подільський, у зв`язку із чим була знята з реєстрації. В 2009 році позивач одружилась та зареєструвалась по місцю проживання свого чоловіка в [ADDRESS] , де проживала до моменту розлучення, а саме до 2014 року. Після розлучення позивач [PERSON] повернулась на постійне проживання до спірної квартири в якій проживала її мати - [PERSON] де проживає і на даний час без реєстрації. 11 квітня 2019 року заочним рішення Кам`янець-Подільського районного суду Хмельницької області по справі № 676/1144/19 [PERSON] було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] . 13 квітня 2021 року [PERSON] (мати позивача) померла. Після смерті своєї матері, [INFO] позивач звернулася до відповідача, із заявою про переукладення договору найму на спірну квартиру у зв`язку із смертю наймача, враховуючи той факт, що вона тривалий час проживала з наймачем в спірній квартирі, не має іншого житла та є членом сім`ї наймача, який помер. Однак відповідач відмовив у переукладенні договору найму квартири та почав вимагати негайного звільнення квартири. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача проти задоволення позову заперечила з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Встановлено, що 14 листопада 1995 року КЕЧ військової частини [NUMBER] [PERSON] надано ордер № 31/56 на право зайняття двокімнатної квартири площею 43,85 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Ордер видано на право вселення разом із сім`єю дочкою [PERSON] , 1985 року народження. Згідно договору найму житла в будинках державного і комунального фонду від 01.12.2003 року укладеного між Будинкоуправлінням № 9 Макарів-1 та [PERSON] , наймачу [PERSON] передано у безстрокове користування житло, а саме квартиру за адресою [ADDRESS] . Наймач квартири [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.04.2021 року. \~ \~ \~ \~Родинні відносини позивача із [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] , де матір`ю зазначено [PERSON] та рішенням суду від 12.10.2015 року у справі № 676/4064/15-ц, яким встановлено, що дошлюбне прізвище [PERSON] [PERSON] . Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище [PERSON] . \~ \~ \~ \~З довідки Городоцької селищної ради Радомишльського району Житомирської області № 815 від 28.04.2021 та Акту щодо встановлення фактичного проживання громадянки [PERSON] , складеного 28.04.2021 року депутатом Городоцької селищної ради вбачається, що [PERSON] не прописана але фактично проживає в квартирі своєї матері за адресою [ADDRESS] . Квартирну плату та комунальні послуги сплачує вчасно, здійснює належний догляд за квартирою. \~ \~ \~ \~З наявної в паспорті серії [NUMBER] виданого на ім`я [PERSON] відмітки вбачається, що місце проживання позивача зареєстровано 20.03.2008 року за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11.04.2019 року у справі № 676/1144/19 визнано [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Судом також встановлено, що [PERSON] з 2014 року у вказаному будинку не проживає, особистих речей в будинку немає. 20.04.2021 року [PERSON] звернулась із заявою до Макарівської КЕЧ щодо переукладення договору на право користування квартирою за адресою [ADDRESS] , як член сім`ї наймача. Однак, листом за № 564/982 від 20.04.2021 отримала відмову із одночасною вимогою про звільнення квартири в двотижневий термін. В судовому\~засіданні,\~сторонами не\~заперечувались факт\~проживання [PERSON] \~у спірній\~квартирі на\~законних підставах,\~а також\~те,\~що [PERSON] \~є членом\~її сім`ї.\~Доказів того,\~що [PERSON] \~визнана рішенням\~суду такою,\~що \~ втратила право користування даним жилим приміщенням або забезпечена іншим житлом суду також не надано. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонд. При цьому ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно із ст. 61 ЖК користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. За ст. 63 ЖК предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. На підставі ст. 64 ЖК члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 65 ЖК наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно зі змісту ст. 103 ЖК договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім`ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених ЖК. Згідно ст..\~106\~ЖК Української\~РСР повнолітній\~член сім`ї\~наймача вправі\~за згодою\~наймача та\~інших членів\~сім`ї,\~які проживають\~разом з\~ним,\~вимагати визнання\~його наймачем\~за раніше\~укладеним договором\~найму жилого\~приміщення замість\~попереднього наймача.\~Таке ж\~право у\~разі смерті\~наймача або\~втрати ним\~права на\~жиле приміщення\~належить будь-якому\~членові сім`ї\~наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Згідно із ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. На підставі правового висновку Верховного Суду України, визначеного ним у постанові від 11 липня 2012 року по справі № 6-60цс12, вбачається, що з урахуванням положень статей 64, 65 ЖК у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч. 1 і 2 ст. 64 ЖК). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. На підставі ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Таким чином на підставі наявних доказів та перелічених норм права та правової позиції Верховного Суду суд дійшов висновку, що при вселені до спірного житлового приміщення було дотримано порядок вселення позивачки за адресою: [ADDRESS] , що фактично відбулось у 1995 році згідно ордеру № 31/56 від 14.11.1995 року і відповідно зі згоди наймача такого житла, [PERSON] .. При цьому встановлено, що позивачка досі мешкає за вказаною адресою, яке є постійним місцем її проживання. З урахуванням викладеного суд зазначає, що у [PERSON] , яка вселились до своєї матері за адресою: [ADDRESS] , виникли права та обов`язки за договором найму такого жилого приміщення, бо вона постійно проживала разом із [PERSON] , будучи членом родини наймача такого житла. Таким чином [PERSON] на підставі закону набула право користування спірним житловим приміщенням, після смерті наймача [PERSON] . Враховуючи викладене\~заявлені позовні\~вимоги представника\~позивача -\~адвоката Харченка\~С.В.,\~який діє\~в інтересах\~ [PERSON] \~підлягають задоволенню\~шляхом визнання\~за позивачем,\~як за\~членом родини\~наймача [PERSON] \~,\~право користування\~житловим приміщенням\~за адресою: [ADDRESS] . Також суд враховує, що позивач не має іншого житла і відмова у наданні права подальшого користування спірною квартирою, в яку вона вселилась на законних підставах, фактично позбавить її будь-якого місця проживання. В той же час ЄСПЛ у своїх рішеннях зазначає, що - втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня\~2008\~р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50). У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Відповідачем не доведено мету публічного інтересу, яку він захищає, який має суттєву перевагу над приватним інтересом Кугай А.А., і який є підставою для позбавлення єдиного для позивача житла. Щодо заявлених судових витрат понесених позивачем на правничу допомогу в розмірі 22\~000,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 та 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та проведену експертизу. Згідно ч. 6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем надана копія договору № 47/21 від 05.05.2021 року про надання правничої допомоги, згідно якого їх вартість визначається сторонами окремою додатковою угодою. Згідно Додаткової угоди № 1, Акту наданих послуг № до договору про надання професійної правничої допомоги № 47/21 від 05.05.2021 та квитанцій про оплату послуг № 2733708, 2733709, 2733710 визначена сторонами вартість наданих послуг становить 22\~000,00 грн. Заперечень або клопотань щодо зменшення судових витрат із відповідними доказами, відповідачем до суду не подано. За таких обставин, витрати на правовому допомогу підлягають відшкодуванню в повному обсязі. Вказаний висновок повністю узгоджується і з правовими позиціями викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. У відповідності до ст.. 12 ЦПК України - кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до ч.1\~\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн. на користь позивача.

Outcome: approved