Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом до Ярівської сільської ради Тарутинського району Одеської області, в якому просить: визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 4.46 га, розташовану на території Ярівської сільської ради Тарутинського району Одеської області, яку було передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та яка належала [PERSON], померлій 12 січня 2008 року на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №439724 виданого 28 жовтня 2005 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю під №27, та яку [PERSON],померлий 11 травня 2015 року фактично прийняв у спадщину після смерті дружини [PERSON], померлої 12 січня 2008 року. Свої вимоги мотивує тим, що її бабусі [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №439724, виданого 28 жовтня 2005 року на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області №255/А-2005 від 01 вересня 2005 року належала земельна ділянка площею 4.46 га, розташована на території Ярівської сільської ради Тарутинського району Одеської області. 12 січня 2008 року [PERSON] померла. Після її смерті спадок у вигляді зазначеної земельної ділянки фактично отримав чоловік померлої [PERSON]. Крім того, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №439728, виданого 28 жовтня 2005 року на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області №255/А-2005 від 01 вересня 2005 року належала земельна ділянка площею 4.46 га, розташована на території Ярівської сільської ради Тарутинського району Одеської області. 06 травня 2015 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений [PERSON] секретарем виконавчого комітету Ярівської сільської ради Тарутинського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №19, яким заповідав усе своє рухоме та нерухоме майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день його смерті буде належати йому і на що він за законом матиме право [PERSON]. 11 травня 2015 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилось спадкове майно. Однак, при зверненні до [PERSON], державного нотаріуса Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 4.46 га, розташовану на території Ярівської сільської ради Тарутинського району Одеської області, яку було передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та яка належала [PERSON], померлій 12 січня 2008 року на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №439724 виданого 28 жовтня 2005 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю під №27, та яку [PERSON],померлий 11 травня 2015 року фактично прийняв у спадщину після смерті дружини [PERSON], померлої 12 січня 2008 року, позивачці було відмовлено у звязку з тим, що в свідоцтві про укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON] в графі «прізвище після укладення шлюбу» зазначено прізвище дружини «Кюсе», у наданому свідоцтві про смерть в графі «прізвище, імя, по батькові» зазначено «Кіосе Надія Іванівна». Дійсно, в свідоцтві про укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON] в графі «прізвище після укладення шлюбу» зазначено прізвище дружини «Кюсе», у наданому свідоцтві про смерть в графі «прізвище, імя, по батькові» зазначено «Кіосе Надія Іванівна». Однак, з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, вбачається, що на підставі розпорядження Тарутинської РВК №45 від 11 травня 1990 року 17 травня 1990 року були внесені зміни до відомостей актового запису, а саме : в графі «відомості про нареченого: прізвище до державної реєстрації шлюбу» з «Кіосе» змінено на «Кюсе», в графі «відомості про нареченого: прізвище після державної реєстрації шлюбу» з «Кіосе» змінено на «Кюсе», в графі «відомості про нареченого : власне імя» з «Микола» змінено на «Никон», в графі «відомості про нареченого : дата народження» з «минуло 18 років» змінено на «23.12.1937», в графі «відомості про наречену: прізвище після державної реєстрації шлюбу» з «Кіосе» змінено на «Кюсе», в графі «відомості про наречену : дата народження» з «минуло 20 років» змінено на «01.08.1936». [PERSON] після внесення зазначених змін отримав новий паспорт, а [PERSON] за отриманням нового паспорту не зверталась. Враховуючи вище викладене представник позивачки просить в судовому порядку визнати за позивачкою право власності у порядку спадкування за заповітом на зазначене майно. Позивачка в судове засідання не зявилась, на розгляд суду від представника позивачки [PERSON] надійшла заява з проханням розглянути справу в їх відсутність, позовні вимоги підтримують (а.с.38). Представник відповідача виконавчого комітету Ярівської сільської ради Тарутинського району Одеської області сільський голова у судове засідання не зявився. Надав суду заяву про згоду з позовними вимогами позивачки та з проханням розглянути справу без його участі (а.с.36), що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають зі спадкового права, тому необхідно керуватися ЦК України. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно до ст.ст. 1217, 1220, 1221, 1268 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право на спадщину або має право не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк в шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №439724, виданого 28 жовтня 2005 року на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області №255/А-2005 від 01 вересня 2005 року належала земельна ділянка площею 4.46 га, розташована на території Ярівської сільської ради Тарутинського району Одеської області (а.с.37). 12 січня 2008 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №129943, виданим 15 січня 2008 року Ярівською сільською радою Тарутинського району Одеської області (а.с.18). Після її смерті спадок у вигляді зазначеної земельної ділянки фактично отримав чоловік померлої [PERSON], так як на день смерті [PERSON] він мешкав разом з нею в будинку №56 по вулиці Виноградна села Ярове Тарутинського району Одеської області, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Ярівської сільської ради Тарутинського району Одеської області №709 від 22 червня 2017 року (а.с.22). Крім того, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №439728, виданого 28 жовтня 2005 року на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області №255/А-2005 від 01 вересня 2005 року належала земельна ділянка площею 4.46 га, розташована на території Ярівської сільської ради Тарутинського району Одеської області (а.с.7). 06 травня 2015 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений [PERSON] секретарем виконавчого комітету Ярівської сільської ради Тарутинського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №19, яким заповідав усе своє рухоме та нерухоме майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день його смерті буде належати йому і на що він за законом матиме право [PERSON] (а.с.6). 11 травня 2015 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №404121, виданим 13 травня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тарутинського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.5). Після його смерті відкрилось зазначене спадкове майно. Однак, при зверненні до [PERSON], державного нотаріуса Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом: на земельну ділянку площею 4.46 га, яка належала [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №439728, виданого 28 жовтня 2005 року на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області №255/А-2005 від 01 вересня 2005 року позивачці було видано свідоцтво; на земельну ділянку площею 4.46 га, розташовану на території Ярівської сільської ради Тарутинського району Одеської області, яку було передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та яка належала [PERSON], померлій 12 січня 2008 року на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №439724 виданого 28 жовтня 2005 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю під №27, та яку [PERSON],померлий 11 травня 2015 року фактично прийняв у спадщину після смерті дружини [PERSON], померлої 12 серпня 2008 року, в видачі свідоцтва було відмовлено у звязку з тим, що в свідоцтві про укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON] в графі «прізвище після укладення шлюбу» зазначено прізвище дружини «Кюсе», у наданому свідоцтві про смерть в графі «прізвище, імя, по батькові» зазначено «Кіосе Надія Іванівна», що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 червня 2017 року (а.с.24). Дійсно, в свідоцтві про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] в графі «прізвище після укладення шлюбу» зазначено прізвище дружини «Кюсе», а у наданому свідоцтві про смерть в графі «прізвище, імя, по батькові» зазначено «Кіосе Надія Іванівна». Однак, з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, вбачається, що на підставі розпорядження Тарутинської РВК №45 від 11 травня 1990 року 17 травня 1990 року були внесені зміни до відомостей актового запису про шлюб №20 від 23 листопада 1956 року, а саме : в графі «відомості про нареченого: прізвище до державної реєстрації шлюбу» з «Кіосе» змінено на «Кюсе», в графі «відомості про нареченого: прізвище після державної реєстрації шлюбу» з «Кіосе» змінено на «Кюсе», в графі «відомості про нареченого : власне імя» з «Микола» змінено на «Никон», в графі «відомості про нареченого : дата народження» з «минуло 18 років» змінено на «23.12.1937», в графі «відомості про наречену: прізвище після державної реєстрації шлюбу» з «Кіосе» змінено на «Кюсе», в графі «відомості про наречену : дата народження» з «минуло 20 років» змінено на «01.08.1936» (а.с.20-21). Внаслідок зазначених змін, 17 травня 1990 року повторно було видано свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІІ-ЖД №271525, з якого вже вбачається, що 23 листопада 1956 року за актовим записом №20 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], де в графі «прізвище після укладення шлюбу» зазначено прізвище дружини «Кюсе» (а.с.19). Проте, [PERSON] на підставі зазначених змін отримав новий паспорт, а [PERSON] за отриманням нового паспорта не зверталась. Тож, з наведеного вище вбачається, що: [PERSON], померлий 11 травня 2015 року та [PERSON], померла 12 січня 2008 року дійсно є чоловіком та дружиною; на день смерті [PERSON] вони мешкали разом; після смерті [PERSON] [PERSON] користувався земельною ділянкою, що належала [PERSON], а тому [PERSON] вважається таким, що фактично прийняв спадкове майно, що залишилось після смерті його дружини [PERSON]. Крім того, відповідно до приписів ст.1275 ЦК України у випадку прийняття спадщини слід враховувати, що не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням. Так, не можна прийняти лише якусь частину майна, що входить до складу спадщини, а від іншої частини відмовитися взагалі чи прийняти її під якоюсь умовою. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Так, враховуючи, що після смерті померлого 11 травня 2015 року [PERSON], спадщина у вигляді земельної ділянки площею 4.46 га, яка належала йому згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №439728 успадкована спадкоємцем [PERSON], ніхто більше з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертався, прийняття спадщини за умовою чи застереженням не допускається, спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на зазначене спадкове майно за заповітом. На підставі викладеного ст.ст. 1217, 1220, 1221, 1268 ЦК України ,

Outcome: approved