Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

представник позивача звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] . Свою позицію мотивує тим, що згідно дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно [PERSON] є одноосібним власником житлового будинку [ADDRESS] . У цьому будинку зареєстрована, однак фактично більше шести років не проживає, її невістка [PERSON] . Остання участі у витратах по утриманню будинку та прибудинкової території не бере, плату за комунальні послуги не вносить. Оскільки реєстрація [PERSON] створює їй перешкоди у розпорядженні вказаним майном та призводить до збільшення фінансових витрат, тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді Перечинського районного суду від 21 квітня 2021 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом\~ представника [PERSON] адвоката Ільницького С.М. до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням; а також постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні представник позивача адвокат Ільницький С.М. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки не повідомила, відзив не подала, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280-282 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Правом власності, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Порошківською сільською радою Перечинського району Закарпатської області 23 вересня 2008 року, та рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 12 березня 2020 року у справі № 304/37/20 Чаві Жофії на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] (а. с. 3-6). Також встановлено, що у зазначеному будинку зареєстрована, однак більше шести років не проживає [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району № 356 від 18 березня 2021 року (а. с. 7). Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] є невісткою [PERSON] . Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 цього Кодексу власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Як вбачається з п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Враховуючи вищенаведене та те, що [PERSON] є членом сім`ї [PERSON] , однак у житловому будинку [ADDRESS] не проживає більше року, при цьому її реєстрація створює перешкоди позивачу як власнику вказаного будинку у здійсненні права користування та розпорядження таким, тому суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим. Судові витрати підлягають стягненню з\~ відповідача,\~ що\~ відповідає положенням ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved