Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Представник позивача - адвокат Суліменко Т.А. звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] борг в розмірі 6345 доларів США. В обґрунтування вимог зазначає, що 11.11.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Цариченко Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 1531. Відповідно до п. 1 вказаного Договору позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 148 000 грн, що на день передачі грошей є еквівалентом 6000 доларів США за середнім курсом їх продажу комерційними банками м. Кропивницького на день укладання договору. Відповідач зобов`язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів у визначений строк, а саме не пізніше 11.12.2020 року. По сьогоднішній день відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобов`язання, тому позивач просить стягнути з відповідача борг у сумі 6345 доларів США та 4876 грн., з яких : 6000 доларів США- основна сума боргу; 45 доларів США- 3% річних; 300 доларів США - 5% штрафу, передбаченого п. 4.1. Договору; 3000 грн - витрати на професійну правничу допомогу та 1876 грн - судових витрат. Позивач не має можливості користуватися своїми коштами і отримувати економічну вигоду. Тому вимушений звернутися до суду. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 квітня 2021 року суддею Варакіною Н.Б. відкрито спрощене позовне провадження. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 листопада 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Цариченко Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 1531 (а.с. 8-9). Відповідно до п. 1 вказаного Договору позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 148 000 грн, що на день передачі грошей є еквівалентом 6000 доларів США за середнім курсом їх продажу комерційними банками м. Кропивницького на день укладання договору. Згідно з п. 2 Договору, сторони за цим Договором домовились про те, що розрахунок щодо повернення суми позики за цим Договором, має бути здійснено не пізніше 11.12.2020 року. Виконання зобов`язання за цим договором має бути здійснено готівкою у межах міста Кропивницького за місцем проживання позикодавця або за іншою адресою вказаною позикодавцем. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю суму позики, зазначеної в п. 1 цього Договору, без сплати процентів. 23.02.2021 року на адресу відповідача позивачем було надіслано претензію у якій [PERSON] просив повернути 6000 доларів США, 5% штрафу та 3% річних від суми заборгованості (а.с. 15). По сьогоднішній день відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобов`язання. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як десять разів перевищує встановлений законом неоподаткований мінімум доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, щогрошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Постанова ВСУ № 373/2054/16 зроблено висновок, про те, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню позика в розмірі 6345 доларів США та судовий збір в розмірі 1876 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу. [PERSON] поніс витрати на професійну правничу допомогу, які підтверджені належними та допустимим доказами, а саме ордером, договором про надання правничої допомоги від 01.02.2021, розрахунковою квитанцією серії ААБГ № 008213 від 01.02.2021 року, згідно якої надано правову допомогу на суму 3000 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. На підставі ст.ст. 526, 533, 625, 1046-1049 ЦК України,

Outcome: approved