Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Представник позивача\~звернувся до\~суду з\~даним\~ позовом\~до відповідача\~про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, посилаючись на те, що 22 липня 2016 року померла [PERSON], межканка с. Рівне Новоукраїнського району Кіровоградської області, після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки, площею 6.61 га., що розташова на території [PERSON] сільської\~ради Новоукраїнського\~району Кіровоградської\~області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] склала заповіт на імя позивача. Протягом встановленого шестимісячного терміну вступу у спадщину позивач не звернувся в нотаріальну \~контору з заявою про прийняття спадщини, в звязку з тим, що не знав про існування заповіту, так як проживає в іншому населеному пункті, не є родичем померлої, тому йому не було відомо про смерть спадковавця, а нотаріусом не проведено розшукових дій спадкоємця, тому звернувся до суду з даним позовом про надання додаткового строку для звернення в нотконтору з заявою про прийняття спадщини.\~Вважає, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин та просить суд надати йому додатковий строк для прийняття спадщини. 03.10.2018 року ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 30.10.2018 року. Витребувано у державного нотаріуса Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори [PERSON] копію спадкової справи після смерті [PERSON] 30.10.2018 року в підготовчому засіданні оголошено перерву до 19.11.2018 року, за заявою предстаника позивача. 19.11.2018 року ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 03.12.2018 року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з обставин викладених в позову та заяві про зміну підстав позову, додатково пояснивши, що позивач дізнався про існування заповіту лише в травні 2018 року, але раніше не міг звернутися до нотаріуса з відповідною заявою оскільки через поважний вік мав поганий та стан здоровя, хворів. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області\~ в судове засідання не зявився\~ надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутность. Відзив до суду не подав. Суд ухвалив розгляд справи провести у відсутність представника відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які представник позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені докази, суд вважає, що позовні вимоги\~\~підлягають\~\~задоволенню за наступних підстав. Відповідно до\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1\~ст.12 ЦПК України). \~Відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 13 ЦПК України\~(диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову\~це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні\~це певна річ (обєкт), щодо якої виник спір. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилом ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 22 липня 2016 року померла [PERSON], щоо підтверджуються свідоцтвом про смерть серії 1-ОЛ №256498, яке\~ видане Новоукраїнським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області (а.с. 8). Після її\~смерті відкрилася спадщина, зокрема, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,61 \~га, що розташована на території\~\~[PERSON] сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-КР №005991 (а.с. 13). За життя [PERSON] склав \~заповіт, яким земельну ділянку, площею 6,61 га., яка належала їй згідно державного акта на право приватної власності на землю серія IV-КР №005991 заповіла [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусум Кіровоградського міського нотаріального округу (а.с. 11). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №53614646 від 09.10.2018 року, після смерті [PERSON], 22.07.2016 року, спадкова справа не заводилась (а.с. 28). Згідно розяснення яке було направлене на адресу представника позивача [PERSON] Приватний нотаріус Кропивницького нотаріального округу [PERSON] повідомила, що якщо [PERSON] мав намір прийняти спадщину після смерті [PERSON], то мав подати заяву з часу відкриття спадщини до 23 січня 2017 року, а якщо спадкоємець протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяви про прийняття спадщини, від вважається таким, що не прийняв її (ст. 1272 ЦК україни), та рекомендувала [PERSON] для вирішення питання звернутися до суду (а.с.14). Позивач у встановлений законом шестимісячний строк не звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини у звязку з тим, що як пояснив представник позивача, про існування заповіту дізнався лише в травня 2018 року від сторонньої, назнайомої для нього людини, яка передала йому оригінал заповіту. Статтею 1217 ЦК України\~передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1\~ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1\~ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~якщо спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз'яснив Пленум ВСУ в абз.6 п.24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно з правовою позицією ВСУ від 04.11.2015 р. (справа №6-1486цс15), відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити їй додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які по'вязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до\~ст. 6 Європейської конвенції з прав людини\~та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Положеннями\~ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~встановлено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 р. зазначив, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Правила частини третьої 1272\~ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Саме така правова позиція висловлена Верховним судом України в Постанові від 23.08.2017 року по справі №6-1320цс17. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, переглядаючи 6 червня 2018 року судові рішення справі №\~592/9058/17-ц (касаційне провадження № 61-200 св 18), вказав на те, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ст. 15 ЦК України). Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. За змістом ч.3 ст. 1272 ЦК України, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів і заперечень учасників справи та її фактичних обставин. З матеріалів справи, а саме копії паспотра позивача [PERSON] вбачається, що він зареєстрований та проживає в м. Києві, що знаходиться на значній відстані від м. Кропивницький, позивач має поважний вік та хворіє, що підтверджується довідками (а.с. 9-10), а тому позбавлений можливості приїздити до м. Кропивницький. Жодним іншим чином він не міг дізнатися про існування заповіту, оскільки він не доводиться родичем спадкодавцю, відповідно довідки №283/01-16 від 06.11.2018 року виданої приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу [PERSON] в спадковому реєстрі відсутня інформація, щодо пошуку спадкоємців спадщини [PERSON] та відсутні оголошення про виклик спадкоємців по спадщині (а.с. 36), тобто нотаріусами розшукові заходи спадкоємця не проводились, також не опубліковувались оголошення щодо розшуку спадкоємців після смерті [PERSON] в пресі, що підтверджується довідкою газети «Народне слово» (а.с.37). Тобто, позивач дійсно був позбавлений можливості знати про існування складеного на його імя заповіту, що і стало перешкодою його звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у визначені законом строки. При винесенні рішення судом враховуються положення ч.4 ст.263 ЦПК України, згідно яких при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Поряд із цим, ч.1,3 ст.263 ЦПК України визначає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Ст.11 ЦПК України визнається принцип пропорційності у цивільному судочинстві, відповідно до якого суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту на думку суду, є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку про необхідність забезпечення права позивача на спадкування, враховуючи відсутніть при цьому порушень прав третіх осіб чи інтересів держави, встановивши позивачу додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини терміном один місяць, з моменту набрання рішенням законної сили. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved