Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Представник ПАТ Альфа-Банк [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 99 498,70 грн. заборгованості за кредитним договором №500999641 від 03.02.2017 року, стягнення 1 600,00 грн. витрат по оплаті судового збору, посилаючись на те, що відповідачка отримала у позивача кредит в розмірі 91 383 грн. 71 коп. та зобов`язалася у порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені цим договором та Додатком № 1 до нього Графіком погашення кредиту. У порушення умов кредитного договору, відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 13.11.2017 року наявна просторочена заборгованість за кредитом 90 937 грн. 70 коп., за відсотками 6 961 грн. 00 коп. У зв`язку з систематичним порушенням [PERSON] своїх обов`язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору їй нараховано неустойку (штраф) в розмірі 1 600 грн. 00 коп. На виконання умов договору відповідачці була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, однак вона залишена без реагування. Представник позивача в судове засідання не зявився, разом із позовною заявою подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.29). Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про причину неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.35-64). З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за вказаним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 03.02.2017 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №500999641, за яким банк надав, а позичальник (відповідачка) отримала кредит в розмірі 91 383 грн. 71 коп. з терміном погашення до 06.02.2024 року. Умовами п. 2. договору передбачено обов'язок позичальника сплатити 23,00% на рік за користування кредитом. Відповідно до договору відповідачка [PERSON] зобов`язалася у порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та Додатком № 1 до нього Графіком погашення кредиту (а.с.6-18). Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідачка [PERSON] належно їх не виконувала, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №500999641 від 03.02.2017 року (а.с. 21). За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Позивачем станом на 13.11.2017 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором №500999641 від 03.02.2017 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідачки за договором в сумі 99 498 грн. 70 коп., в тому числі 90 937 грн. 70 коп. - заборгованість за кредитом, 6 961 грн. 00 коп. - заборгованість по відсотках, 1 600 грн. 00 коп. - штраф (а.с.21). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідачки за вказаним кредитним договором нею не представлено суду. 05.12.2017 року позивачем було направлено відповідачці вимогу про досудове врегулювання спору, однак вона залишена без реагування (а.с.22, 23). Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення з позичальника [PERSON] заборгованості за кредитним договором. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 527, 546, 611, 612, 1050, 1054; 16, 20 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 128, 141, 247 ЦПК України,

Outcome: approved