Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Територіальної громади с. Красне в особі Красненської сільської ради Тарутинського району Одеської області про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки дійсним та визнання права власності. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] згідно Витягу про державну реєстрацію прав на праві приватної власності належав житловий будинок [ADDRESS] та згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] належала земельна ділянка площею 0.1485 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована під [ADDRESS]. 28 листопада 2008 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений Давидовою Н.Г. державним нотаріусом Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області, яким заповідав належний йому житловий будинок [ADDRESS] з надвірними спорудами [PERSON]. 14 березня 2012 року позивач уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки, що розташовані за адресою : [ADDRESS]. 14 березня 2012 року позивач сплатив [PERSON] кошти за вказаний вище будинок та земельну ділянку в сумі 3500 доларів США, що підтверджується розпискою. При укладенні угоди була домовленість, що нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу буде здійснено своєчасно. На теперішній час виникла необхідність в оформленні права власності на придбаний будинок, проте власник будинку [PERSON] [INFO] помер. Спадкоємець майна померлого за заповітом [PERSON] у встановлені чинним законодавством терміни спадщину не прийняв та не оформив. На підставі викладеного, позивач просить в судовому порядку визнати договір купівлі - продажу дійсним та визнати за ним право власності. Позивач до судового засідання не з'явився, представник позивача за дорученням [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги позивача, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. На адресу суду надійшла заява від відповідача, в якій він зазначає, що позов визнає та просить розглянути справу за його відсутністю (а.с.46). Представник Територіальної громади с. Красне в особі Красненської сільської ради Тарутинського району Одеської області сільський голова в судове засідання не з'явився, надав суду письмове заперечення (а.с.44), в яких зазначив, що будинок [ADDRESS] за життя належав [PERSON], померлому [INFO]. З 2012 року по теперішній час у вказаному будинку мешкає [PERSON]. На теперішній час [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки дійсним та одним з відповідачів зазначив сільську раду. Однак, зазначений договір був укладений без участі уповноваженої посадової особи місцевого самоврядування та без свідків, справжність підписів сторін не засвідчена. Вважає, що сільська рада немає ніякого відношення до вказаного договору та просить питання про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки дійсним та визнання права власності залишити на розгляд суду. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Так, з матеріалів справи вбачаємо, що [PERSON] згідно Витягу про державну реєстрацію прав на праві приватної власності належав житловий будинок [ADDRESS] (а.с.15) та згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] належала земельна ділянка площею 0.1485 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована під [ADDRESS] (а.с.17). 28 листопада 2008 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений Давидовою Н.Г. державним нотаріусом Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області, яким заповідав належний йому житловий будинок [ADDRESS] з надвірними спорудами [PERSON] (а.с.19). 14 березня 2012 року позивач уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки, що розташовані за адресою : [ADDRESS] (а.с.9-10). 14 березня 2012 року позивач сплатив [PERSON] кошти за вказаний вище будинок та земельну ділянку в сумі 3500 доларів США, що підтверджується розпискою (а.с.7). Однак, зазначений договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 16 липня 2012 року Долинською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с.18). Спадкоємець майна померлого за заповітом [PERSON] у встановлені чинним законодавством терміни спадщину не прийняв та не оформив. Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Судом встановлено, що відповідно до умов попереднього договору 14 березня 2012 року позивач сплатив [PERSON] кошти за вказаний будинок в сумі 3500 доларів США, а останній у свою чергу зобов'язався посвідчити договір купівлі-продажу нотаріально, тобто сторони домовились всіх істотних умов договору. Однак, згідно з вимогами ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Виходячи з цих положень закону, норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Таким чином суд приходить до висновку, що чинним цивільним кодексом не передбачено можливості визнання дійсним договорів, що підлягають нотаріальному посвідченню й державній реєстрації, а тому відсутні підстави для задоволення позову. За таких обставин суд, на підставі викладеного,

Outcome: dismissed