Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просила стягнути з ТОВ «АВТОРОМІ-ТРАНС» на користь [PERSON] заробітну плату у розмірі 36323,69 грн., відрядні кошти (добові) у розмірі 47564,47 грн., кошти за невикористану відпустку у розмірі 4080 грн. та моральну шкоду у розмірі 200000 грн. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] посилалась на те, що [PERSON] працював у ТОВ «АВТОРОМІ-ТРАНС» на посаді водія вантажного автомобіля. При працевлаштуванні [PERSON] директор ТОВ «АВТОРОМІ-ТРАНС» [PERSON] запевнив позивача, що заробітна плата його буде в межах 10000-12000 гривень. Проте, заробітну плату у такому розмірі позивачу не виплачував і заборгованість зі сплати заробітної плати почала зростати і після звільнення позивача 07.05.2013р. склала 36323,69 грн. Також, не були під час звільнення сплачені в повному обсязі кошти на відрядження, які повинно було сплачувати [PERSON] ТОВ «АВТОРОМІ-ТРАНС», заборгованість зі сплати цих коштів склала 47564,47 грн. Крім того, під час звільнення не було виплачено вихідну допомогу за невикористану відпустку у розмірі 4080грн. Усі ці протиправні дії відповідача завдали моральної шкоди позивачу, оскільки позивач не мав коштів на прожиття та утримання своїх дітей, заборгував грошові кошти, які не мав можливості повернути та змушений був захищати свої права у суді. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 200000 грн. Під час судового розгляду справи представник позивача збільшила розмір позовних вимог і просила стягнути невиплачену заробітну плату у розмірі 20828 грн., кошти на відрядження у розмірі 47564,47 грн., компенсація за невикористану відпустку у розмірі 4760 грн., вихідну допомогу у розмірі 26400 грн. та моральну шкоду у розмірі 200000 грн. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що заробітна плата [PERSON] склала відповідно до штатного розпису 1350 грн. щомісячно, усі виплати були здійснені у повному обсязі та своєчасно, заборгованості по виплатам [PERSON] не має, що підтверджується актами перевірки товариства інспекцією праці та статистики. Суд, вислухавши доводи учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, позивач знаходився у трудових стосунках з ТОВ «АВТОРОМІ-ТРАНС» з 07 листопада 2012р. до 07 травня 2013р. і працював на посаді водія вантажного автомобіля (а.с.16). Ці обставини визнані сторонами по справі і доказування не потребують. Згідно ст.94 КзпПУ, заробітна плата - це винагорода, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.116 КЗпПУ при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Згідно до штатного розпису, затвердженого директором ТОВ «АВТОРОМІ-ТРАНС» [PERSON], та довідки, яка також була надана ним заробітна плата [PERSON] складала 1350 грн. (а.с.130). Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача щодо того, що заробітна плата була виплачена [PERSON] під час звільнення в повному обсязі, оскільки належних доказів на підставу цих заперечень представник відповідача до суду не надав. Проте, як вбачається зі звіту-рахунку за період з 09.11.2012р. по 07.05.2013р. ПАТ «ОТП Банк», з яким ТОВ «АВТОРОМІ-ТРАНС» уклав договір від 23.12.2011р. про обслуговування зарплатного проекту з використанням міжнародних платіжних пластикових карток, на платіжну картку [PERSON] заробітна плата за квітень та частину травня 2013р. не надходили. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за квітень-травень 2013р. у розмірі 1350 грн.+ 764,80грн.=2114,80 грн. Суд не приймає до уваги також доводи представника позивача щодо сплати [PERSON] заробітної плати у більшому об»ємі, оскільки на підставу цих позовних вимог до суд не надано жодних доказів. Статтею 121 КзпП України передбачено, що працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв»язку з службовими відрядженнями. Працівникам,які направляються у відрядження ,виплачуються: добові за час перебування у відряджені, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлених законодавством. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача коштів на відрядження у розмірі 47564,47 грн., то дані позовні вимоги суд вважає за необхідне задовольнити, оскільки відповідачем на підтвердження своїх заперечень не надано на вимогу суду відповідних документів щодо обліку, кількості відряджень, у яких перебував [PERSON], а також розрахунку виплат по даним відрядженням, тому суд позбавлений можливості перевірити дані розрахунки. Стосовно виплати [PERSON] вихідної допомоги у розмірі 26400 грн., то дані позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст.44 КзпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п.6 ст.36 та п.п.1,2,6 ст.40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога. [PERSON] було звільнено 07.05.2013р. згідно наказу № 613 на підставі ст.38 КзпП України, отже він не має підстав для отримання вихідної допомоги. Статтею 83 частиною 1 КзпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі дні не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Оскільки [PERSON] в період роботи у ТОВ «АВТОРОМІ-ТРАНС» не користувався відпусткою, то під час звільнення йому повинно було бути сплачено грошова компенсація за всі дні невикористаної ним відпустки. Представником відповідача не надано до суд жодних доказів на підставу нарахування та сплати [PERSON] грошової компенсації за невикористану відпустку, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію у розрахунку від середньої заробітної плати позивача у розмірі 736 грн. 36 коп. Згідно до ст.237-1 КзпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки права [PERSON] на отримання повного розрахунку під час звільнення та виплати грошової компенсації за невикористану відпустку було порушено, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду. Проте, враховуючи принципи розумності та справедливості, моральну шкоду суд вважає за необхідне визначити у розмірі 5000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial