Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Представник позивача за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 01 липня 2011 року в розмірі 26 722 грн 67 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 1600 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] відповідно до умов договору отримала кредит в розмірі 1 300 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 14 вересня 2017 року відповідач не виконує належним чином зобовязання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість на загальну суму 26 722 грн 67 коп., з яких 1\~759,22 грн заборгованість за кредитом, 20\~114,75 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3 100 заборгованість за пенею та комісією, 500 грн штраф (фіксована частина), 1\~248,70 грн штраф (процентна складова). Оскільки відповідачем кредитні зобовязання не виконані, сума боргу підлягає примусовому стягненню. В судове засідання представник позивача не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти винесення заочного рішення не заперечував, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви позичальника від 01 липня 2011 року та умов та правил надання банківських послуг, між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] 01 липня 2011 року було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого позичальник отримала від банку кредит в розмірі 1 300 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором № б/н від 01 липня 2011 року. [PERSON] не виконує належні зобовязання за кредитним договором внаслідок чого утворився борг, відповідно до розрахунку банку, який станом на 14 вересня 2017 року становить 26 722 грн 67 коп., з яких 1\~759,22 грн заборгованість за кредитом, 20\~114,75 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3 100 заборгованість за пенею та комісією, 500 грн штраф (фіксована частина), 1\~248,70 грн штраф (процентна складова). Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 629 ЦК договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно із статтею 526 ЦК зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в статті 530 ЦК вказується, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 525 ЦК забороняє односторонню відмову від зобовязання або односторонню зміну його умов. Наведене дає підстави вважати вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» правомірними, а відповідача таким, що на виконання умов договору № б/н від 01 липня 2011 року повинен відповідати за цивільними зобовязаннями, сплативши на користь банку відповідну суму боргу. Проте, вирішуючи питання про можливість застосування цивільної відповідальності до відповідача за порушення зобовязання суд враховує наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 21 жовтня 2015 року по справі №6-2003цс15. Однією із сум, яка підлягає стягненню з відповідача, позивач зазначив заборгованість за пенею і комісією в загальному розмірі 3 100 грн без окремого зазначення цих сум. У даних правовідносинах поряд із застосуванням штрафу з відповідача не підлягає стягненню пеня, як один із видів цивільно-правової відповідальності. Щодо комісії, то встановивши в кредитному договорі сплату комісії за обслуговування кредиту (п.2.1.1.5.5.), позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. За таких обставин, в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені та комісії в розмірі 3 100 грн слід відмовити. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості є обґрунтованими, але підлягають задоволенню частково. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення від 28 листопада 2017 року позивачем було сплачено 1600 грн судового збору. По справі позивачем заявлено вимогу з ціною позову в розмірі 26 722 грн 67 коп., що становить 100%, з яких було задоволено вимог на загальну суму 23 622 грн 67 коп., що становить 88,4 %. А, тому у звязку із частковим задоволенням позову на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 1 414 грн 40 коп.(1600 х 88,4 /100) судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial