Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON], за довіреністю [PERSON], звернулася до суду із вказаним позовом у якому прохала суд встановити юридичний факт, що [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON], померлого [INFO]. Одночасно прохала визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] строком на два місяці від дня вступу рішення суду в законну силу. Свої вимоги мотивувала тим, що позивач [PERSON] є спадкоємицею після смерті батька за заповітом, але позбавлена можливості оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки у зв'язку із хворобою пропустила встановлений законодавством строк для прийняття спадщини. Крім цього, причиною несвоєчасного оформлення спадкових прав стало і не підтвердження родинних відносин між позивачкою та її померлим батьком, оскільки у свідоцтві про її народження прізвище батька вказано помилково російською мовою, як «[PERSON]», натомість, у свідоцтві про смерть його прізвище зазначено, як «[PERSON]». Представник позивача надала суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, а позовні вимоги задовольнити. Від відповідача виконавчого комітету Галківської сільської ради Роменського району Сумської області надійшов лист з проханням розгляд справи проводити у відсутності їхнього представника, проти задоволення позову заперечень немає. Третя особа Роменська районна державна нотаріальна контора в листі прохає розгляд справи проводити у відсутності представника нотаріальної контори, з приводу позову покладається на розсуд суду. Третя особа Роменська ОДПІ Головного управління Міндоходів у Сумській області розгляд справи прохає проводити у відсутності представника інспекції. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер батько позивачки [PERSON], який на момент смерті проживав у [ADDRESS] (а.с. 7). За життя [PERSON] все своє майно заповів [PERSON] (а.с. 8) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із земельних ділянок, площею 3,442 га та 2,377 га на території Галківської сільської ради, право власності на які посвідчується державними актами на право приватної власності на землю серії ІР3 № 741030 та Р3 № 706530 від 05.09.2002 року відповідно (а.с. 13-14). Але на даний час позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки пропустила встановлений законодавством строк для прийняття спадщини, що підтверджується постановою державного нотаріуса Роменської районної державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.03.2014 року № 377/02-31 (а.с. 17). Вирішуючи позовні вимоги в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд враховує наступне. Згідно зі статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадщину мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують спадкоємці за законом згідно черговості. У відповідності до ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно з статтею 1272 цього ж Кодексу передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 37291574 від 05.05.2014 року вбачається, що спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не заводилася, відомості про спадкоємців в нотаріальній конторі відсутні (а.с. 32) Як встановлено судом, позивачка пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини - перенесеної хвороби на туберкульоз. Так, довідкою Роменської міської лікарсько-консультативної комісії від 11.03.2014 року № 22/33 підтверджується, що [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку в протитуберкульозному відділенні з 02.04.2003 року і по теперішній час з діагнозом: залишкові зміни туберкульозу у вигляді фібріозу та щільних вогнищ кат 5 гр. 5.1. (а.с. 15) Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач з поважної причини пропустила строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому позивачці слід визначити додатковий строк для прийняття спадщини. Також суд дійшов висновку про задоволення вимог в частині встановлення юридичного факту, з огляду на наступне. Згідно п. 174.6. Податкового кодексу кошти, майно, майнові чи немайнові права, вартість робіт, послуг, подаровані платнику податку, оподатковуються згідно з правилами, встановленими цим розділом для оподаткування спадщини. Абзацом а) підпункту 174.2.1 пункту 174.2 статті 174 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом спадщини, який оподатковується за нульовою ставкою є вартість власності, що успадковується членами сім'ї спадкодавця першого ступеня споріднення. Відповідно до підпункту 14.1.263 вказаного Кодексу, членом сім'ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються, зокрема, діти. В той же час, згідно з підпунктом 174.2.2 пункту 174.2 статті 174 Податкового кодексу України за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу, вартість будь-якого об'єкта спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не є членами сім'ї спадкодавця першого ступеня споріднення. Пунктом 167.2 статті 167 вказаного Кодексу встановлена ставка податку у розмірі 5 відсотків бази оподаткування. Частиною 1 статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами п.1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину… Як встановлено судом, у свідоцтві про народження заявниці серії [NUMBER] від 20.11.1949 року прізвище батька вказано помилково російською мовою, як «[PERSON]» (а.с. 11), натомість, у свідоцтві про смерть його прізвище зазначено, як «[PERSON]» (а.с.7). У свідоцтві про одруження батьків позивачки серії [NUMBER] від 18.06.1948 року прізвище батька також було зазначено, як «[PERSON]» (а.с. 10). Відповідно, у свідоцтві про одруження позивачки серії [NUMBER] від 20.11.1968 року її прізвище також значиться, як «[PERSON]» російською мовою, а після одруження її прізвище змінилося на «[PERSON]» (а.с. 11). Натомість, у посвідці про народження [NUMBER] від 20.11.1919 року прізвище батька позивачки було вірно зазначено, як «[PERSON]» (а.с. 9). При цьому у Державному архіві Сумської області не збереглися дані про народження [PERSON], що підтверджується довідкою вказаної організації від 02.04.2014 року № Я-6 (а.с. 16). Вказана помилка у одній літері була викликана невірним перекладом прізвища батька позивачки «[PERSON]» на російську мову, якою складалися правовстановлюючі документи за часів СРСР. Підтвердженням того факту, що [PERSON] був батьком [PERSON] є вірне зазначення його імені та по батькові в її свідоцтві про народження, а також вірне зазначення цих даних та року народження батька - 1919 рік у свідоцтві про одруження батьків позивачки. Також у заповіті, складеному [PERSON] , він заповів все своє майно своїй дочці [PERSON], що прямо вказує на їхні родинні відносини. Таким чином, проаналізовані вище докази знайшли підтвердження того, що [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON], який помер [INFO]

Outcome: approved