Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Представник позивача - [PERSON] звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просить суд: - встановити факт належності правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 24 березня 1994 року, виданого згідно із розпорядженням радгоспу ім.. Карла Лібкнехта Криворізького райагропромоб`єднання № 23 від 14.03.1994 року, згідно змісту якого квартира, яка належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , адреса якої зазначена, як [ADDRESS] , в якому співвласником зазначена [PERSON] , [PERSON] , яка померла [INFO] , а також, що вірною адресою вказаної квартири є наступна адреса - [ADDRESS] ; - визнати за нею право власності на 1/8 частку двокімнатної квартири, загальною площею 52,4 кв.м, житловою площею 27,3 кв. м, розташовану за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] та на 3/8 частки вказаної квартири, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , а [INFO] помер батько позивача [PERSON] після смерті яких відкрилася спадщина на належне їм за життя майно. Позивач звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батьків, проте отримала від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, через виявлені розбіжності в написанні прізвища спадкодавця [PERSON] в документах, що підтверджують набуття її права власності на частку спадкової квартири та свідоцтві про її смерть; та у зв`язку з неможливістю здійснення реєстрації права власності за спадкоємицею в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки встановлена невідповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, а саме фактичне місце знаходження спадкового майна, що ставить під сумнів належність нерухомого майна спадкодавцям, у зв`язку із чим позивач вимушена звернутися до суду. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, представник позивача надав клопотання, в якому просив розглянути справу за його відсутності , позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, до початку розгляду справи надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Третя особа [PERSON] , в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в підготовчому засіданні з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с. 11), а [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с.12). Після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилася спадщина на належне їм за життя майно. Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 24.03.1994, виданого згідно із розпорядженням радгоспу ім. Карла Лібкнехта Криворізького райагропромоб`єднання № 23 від 14.03.1994, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON] ) та [PERSON] на підставі приватизації державного житлового фонду належить на праві спільної сумісної власності квартира за даресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Позивач для реалізації свого спадкового права, звернулася до нотаріальної контори, для отримання свідоцтва про право на спадщину, проте отримала від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, через виявлені розбіжності в написанні прізвища спадкодавця [PERSON] в документах, що підтверджують набуття нею права власності на частку спадкової квартири, де її прізвище зазначено, як « [PERSON] » та свідоцтві про її смерть, де прізвище останньої зазначено, як « [PERSON] » (а.с.11, 17); та у зв`язку з неможливістю здійснення реєстрації права власності за спадкоємицею в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки встановлена невідповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, а саме фактичне місце знаходження спадкового майна, де в свідоцтві про право власності на житло адреса спадкового майна зазначена: [ADDRESS] , а фактично спадкове майно знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.17), що ставить під сумнів належність нерухомого майна спадкодавцям. В своїй позовній заяві, позивач посилається на те, що зазначення прізвища « [PERSON] » у правовстановлюючому документі пояснюється перекладом прізвища співвласника квартири (російською мовою « [PERSON] »), посадовою особою під час оформлення правовстановлюючого документа на вищевказану квартиру, так як у всіх правовстановлюючих документах прізвище спадкодавця, зазначено російською, саме як « [PERSON] » (а.с.9,13). Крім того, в свідоцтві про право власності на житло також допущено помилку, в адресі місцезнаходження спадкового майна, так як, відповідно до довідки, виданої виконкомом Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 22.10.2020 № 1512/7/02-29 (а.с.21), спадкова квартира, яка належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 24.03.1994, виданим згідно із розпорядженням радгоспу ім. Карла Лібкнехта Криворізького райагропромоб`єднання № 23 від 14.03.1994. За вказаною адресою були зареєстровані [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] . Адреса вказаної квартири не змінювалася, в свідоцтві про право власності на житло допущено помилку - замість села Новопілля вказано місто Кривий Ріг. До того ж, невірне зазначення у свідоцтві про право власності на житло № [NUMBER] від 24.03.1994, адреси спадкового майна підтверджується довідкою КП ДОР «КБТІ» № 181674 від 22.09.2020 (а.с.48 зворот). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть встановлюватися факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВС України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Оскільки від встановлення судом факту належності спадкодавцю [PERSON] правовстановлюючого документа на спадкове майно із вірним зазначенням його місця розташування, залежить виникнення у позивача права на отримання свідоцтва про право на спадщину, відповідно реалізація права на спадкове майно, вказаний юридичний факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що оскільки позивачем доведено факт належності спадкодавцю [PERSON] правовстановлюючого документу на спадкове майно із вірною адресою його розташування, суд приходить до висновку про необхідність - встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 24 березня 1994 року, виданого згідно із розпорядженням радгоспу ім.. Карла Лібкнехта Криворізького райагропромоб`єднання № 23 від 14.03.1994 року, згідно змісту якого квартира, яка належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , адреса якої зазначена, як [ADDRESS] , в якому співвласником зазначена [PERSON] , , а також, що вірною адресою вказаної квартири є - [ADDRESS] . Згідно ч.2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Частиною 2 ст. 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Отже, судом встановлено, що за життя [PERSON] та [PERSON] належало, а [PERSON] та [PERSON] належить, кожному окремо, на праві приватної власності по 1/4 частці квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , до даних правовідносин належить застосовувати норми ЦК Української РСР 1963 року. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй за життя майно, а саме ? частку квартири за адресою [ADDRESS] . Згідно зі ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За життя [PERSON] розпорядження з приводу спадкового майна не здійснила, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 555/03 заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 55-69), тому її спадкоємці спадкують належне їй майно за законом. Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.13), та її донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9) та копією свідоцтва про одруження (а.с.11), відповідно до якої [PERSON] , змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно ч.1, 2 ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Протягом встановленого у ч.2 ст. 549 ЦК Української РСР строку спадкоємці першої черги із заявою про прийняття спадщини не звернулися, однак на момент смерті спадкодавиці, позивач та її батько [PERSON] були зареєстровані за однією адресою з спадкодавицею та фактично вступили в управління спадковим майном у вигляді 1/4 частки квартири, належної за життя [PERSON] , а отже позивач набула в порядку спадкування за законом після смерті матері право власності на 1/8 частку вищевказаної квартири, а іншу 1/8 частку квартири після смерті дружини набув [PERSON] , однак не встиг її оформити, оскільки помер [INFO] . Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] розпорядження з приводу спадкового майна не здійснив, що підтверджується копією спадкової справи заведеної після його смерті (а.с.39-54), а тому належні йому 1/4 частка вищевказаної квартири, власником якої він є на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 24 березня 1994 року, та 1/8 частка, яку він успадкував після смерті дружини [PERSON] , однак не встиг оформити,, а всього 3/8 частки квартири, спадкуються за законом. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який пережив його, та батьки. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, належні спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинені внаслідок його смерті. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з довідки Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , до дня своєї смерті, тобто до [INFO] , разом з ним за вказаною адресою проживала та була зареєстрована його дочка [PERSON] (а.с. 41). Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже оскільки позивач в позасудовому порядку позбавлена можливості реалізувати своє право на спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] , суд вважає за необхідне захистити її права шляхом визнання за нею право власності на 1/8 частку двокімнатної квартири, загальною площею 52,4 кв.м, житловою площею 27,3 кв. м, розташовану за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] та на 3/8 частки вказаної квартири, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] .

Outcome: approved