Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

Представник позивача 15.04.2021 звернулася до суду з указаним позовом та просила суд змінити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16.11.2015 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/6 частину з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16.11.2015 (справа № 177/1671/15-ц), відкликати з Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). В обґрунтування позову представник позивача вказувала про те, що на підставі рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16.11.2015 стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На теперішній час сімейний стан позивача змінився, [PERSON] , несе витрати по утриманню новонародженої доньки [PERSON] , [INFO] , тому сплачувати аліменти у розмірі встановленому рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16.11.2015, можливості не має, у зв`язку із чим, останній вимушений звернутися до суду. Позивач та третя особа в судове засідання не з`явилися. До початку судового засідання надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов у повному обсязі, з підстав, наведених у позові (а.с.18). Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку (а.с.23). Заяв, клопотань з процесуальних питань, а також відзиву на позовну заяву не подано. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, що не суперечить ст. 223 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами. Зі згоди представника позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Згідно зі ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 та ч. 7 ст. 7 СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За ч. 1 ст.\~12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. ст. 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як визначено ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено,\~що [PERSON] \~є батьком\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) 31.03.2021 (а.с.7). Матір`ю [PERSON] , згідно з указаного свідоцтва про народження, є [PERSON] , третя особа у справі. Від попереднього шлюбу з [PERSON] , народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що встановлено рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16.11.2015 (а.с.4-5). На підставі цього ж рішення суду з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, що також підтверджується довідкою про сплачені (отримані) аліменти від 02.04.2021 № 16139 (а.с.6), виданою Крюківським відділом ДВС у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Заборгованість зі сплати аліментів відсутня. (а.с.6) Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3 роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Аналіз вказаних норм законодавства дає підстави для висновку що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Крім того, зменшення або збільшення розміру аліментів визначених рішенням суду, є правом, а не обов`язком суду. У кожному конкретному випадку, суд вирішує вказане питання залежно від встановлених ним обставин справи, які свідчать про наявність значних змін у сімейному або матеріальному стані отримувача чи платника аліментів. У позовній заяві позивач посилається на те, що на теперішній час його сімейний стан змінився, оскільки він несе витрати по утриманню новонародженої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.7), тому сплачувати аліменти у розмірі, встановленому рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16.11.2015,\~можливості не\~має. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з\~ч.\~2\~ст.\~182\~СК України,\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини.\~Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Безпосередньо дослідивши в судовому засіданні подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що обставини у справі, у їх сукупності, не свідчать про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача [PERSON] на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] . Сам факт повторного одруження позивача та народження у вказаному шлюбі ще однієї дитини, без доведення перед судом істотності таких змін у його сімейному житті, зокрема проживання дитини з ним та перебування на його утриманні, не може бути достатньою підставою для зменшення розміру аліментів. Сам факт перебування з третьою особою [PERSON] у шлюбі та зазначення позивача батьком у свідоцтві про народження дитини (а.с.7), ще не свідчить про її матеріальне утримання. Суду не надано належних доказів погіршення матеріального стану позивача, який був би значним. Також суд враховує, що на виконанні у Крюківському ВДВС перебуває лише виконавчий лист від 16.11.2015, про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання двох синів. Заборгованість за вказаним виконавчим листом, так як і будь-які інші аліментні зобов`язання, відсутні. Таким чином, позивач [PERSON] належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення свого майнового стану, стану здоров`я в бік погіршення, так само і не наведено інших підстав, які б унеможливлювали сплачувати аліменти в раніше визначеному судом розмірі, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини [PERSON] від шлюбу з [PERSON] . Сам факт зміни сімейного стану позивача, а саме, народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. У той же час, доказів того, що розмір відрахувань з доходів позивача на утримання аліментів на двох дітей перевищує 70 відсотків, суду не надано. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Окрім того, у § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Враховуючи те, що позивачем не доведено факту істотного погіршення його матеріального становища, стану здоров`я та не наведено інших причин, які б унеможлювали виконання позивачем своїх батьківських обов`язків зі сплати аліментів на двох дітей у визначеному розмірі, не надано суду належних та допустимих доказів про те, що його спроможність матеріального забезпечення спільних дітей із відповідачем настільки знизилася, що він не в змозі сплачувати аліменти у визначеному раніше судом розмірі, виходячи з пріоритету інтересів дітей та їх потреб, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів, у зв`язку із чим, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Оскільки відповідачу відмовлено у задоволенні позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплаченим ним при поданні позову до суду йому не відшкодовується.

Outcome: dismissed