Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Представник Державної екологічної інспекції у Волинській області, відповідно до положень статті 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища у розмірі 3\~729 грн 28 коп. та 2 102 грн судових витрат, мотивувавши свій позов тим, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за фактом вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 47 КУпАП № 000986 від 17.06.2020 та статтею 53-4 КУпАП № 000987 від 17.06.2020, а також постановою про накладення адміністративного стягнення від 17.06.2020 №000644 за порушення вимог природоохоронного законодавства Державної екологічної інспекції у Волинській області, складених на підставі надходження матеріалів Старовижівського відділення поліції ГУНП у Волинській області від 25.05.2020 стосовно результатів перевірки за повідомленням про злочин проти довкілля, встановлено факт здійснення незаконного видобутку піску в урочищі, що біля очисних споруд смт Стара Вижівка. Заподіяна шкода полягає в самовільному, за відсутності дозвільних документів, користуванні надрами місцевого значення, а саме видобуванні піску, обсяг якого становить 4.7 м3 та в незаконному заволодінні ґрунтовим покривом (поверхневим шаром) із земель сільськогосподарського призначення площею 0,01 га (100 м2) 17 червня 2020 року державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Волинській області було встановлено факт псування та забруднення земель сільськогосподарського призначення шляхом зняття верхнього шару ґрунту та розробки піску екскаватором-навантажувачем та незаконного видобутку піску на землях сільськогосподарського призначення в урочищі, що біля очисних споруд в межах населеного пункту смт Стара Вижівка на землях комунальної власності Старовижівської селищної ради Старовижівського району Волинської області. Без спеціального дозволу здійснювався незаконний видобуток піску екскаватором-навантажувачем та навантаження його на спеціалізований вантажний самоскид марки «ЗИЛ» під керуванням [PERSON] . Постановою державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища у Волинській області Савчука А.М. № 000644 від 17 червня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 53-4 КУпАП, а саме: у самовільному\~користуванні надрами у виді видобування піску на земельній ділянці сільськогосподарського призначення, яка розташована на території населеного пункту смт Стара Вижівка на землях комунальної власності Старовижівської селищної ради Волинської області, а також за незаконне заволодіння ґрунтовим покривом земель, чим порушено право державної власності на надра. Згідно розрахунку збитків від порушення природоохоронного законодавства при самовільному користуванні [PERSON] надрами, загальний розмір збитків склав 3 729 грн 28 коп. Ухвалою від 25 січня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду Старовижівським районним судом Волинської області та відкрито провадження у справі (а.с.45). Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи для пред`явлення зустрічного позову. Поштове відправлення із ухвалою про відкриття провадження та додатками до неї було направлено відповідачу 28 січня 2021 року та повернулося через відмову адресата 11 лютого 2021 року (а.с.48). Відзив на позовну заяву чи зустрічний позов відповідач не подав. Повторно надіслане поштове відправлення із ухвалою суду про відкриття провадження було направлено відповідачу 16 лютого 2021 року та повернулося до суду з вказівкою про відсутність адресата за вказаною адресою 22 лютого 2021 року (а.с.56). Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 02 березня 2021 року підготовче засідання було відкладено у зв`язку з неявкою відповідача (а.с.58). На виконання вимог частини 6 статті 187 ЦПК України, 10 березня 2021 року судом було отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача в смт Стара Вижівка Старовижівської селищної ради Волинської області (а.с.64). Направлена відповідачу ухвала про відкладення підготовчого засідання повернулася до суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. 25 березня 2021 року Старовижівським районним судом Волинської області було винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. До розгляду справи 12 травня 2021 року відповідачем до суду було подано заяву про повне визнання позовних вимог та проханням розстрочити виплату завданої шкоди на сім місяців у зв`язку з скрутним матеріальним становищем, просить судове засідання проводити без звукозапису. Представником позивача [PERSON] подано заяву про проведення судового засідання без звукозапису у зв`язку з визнанням відповідачем позову в повному обсязі. За вказаних обставин, за приписами статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Дослідивши всі матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, зокрема, представника позивача, який не заперечував проти розстрочення виконання рішення суду, дослідивши матеріали справи та зміст заяви позивача по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги доведені належними та допустимими доказами, тому позов та заяву відповідача про розстрочення виконання рішення суду слід задовільнити, з таких підстав. Відповідно до статті 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» (далі Закону) використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог, зокрема, щодо раціонального і економного використання природних ресурсів, здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища. Стаття 56 Кодексу України про надра передбачає, що однією із основних вимог в галузі охорони надр є додержання встановленого законодавством порядку надання надр у користування і недопущення самовільного користування надрами. Судом встановлено, що 18 травня 2020 року на урочищі біля очисних споруд в смт Стара Вижівка на землях комунальної власності Старовижівської селищної ради Волинської області слідчим Старовижівського відділення поліції ГУНП у Волинській області було виявлено спеціалізований вантажний автомобіль «ЗИЛ» д.н.з. [NUMBER] по всій площі платформи якого був насип піску. На момент виявлення цього факту було встановлено, що громадянином [PERSON] екскаватором-навантажувачем «JCB 3 CX» р.н. [NUMBER] здійснювався незаконний видобуток піску та навантаження на автомобіль «ЗИЛ» з номерним знаком [NUMBER] . Також було встановлено, що незаконно на момент виявлення було видобуто всього 4,7 м3 піску. В ході проведення заходу встановлено особу, що здійснила незаконне заволодіння ґрунтовим покривом із земель сільськогосподарського призначення, при наданні пояснень [PERSON] повідомив, що дозвільні документи щодо законності видобування піску не отримував та визнав свою провину у вчиненні відповідного правопорушення. Такий факт було зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення № 000986 від 17.06.2020, в якому дії [PERSON] кваліфіковано за ст. 53-4 КУпАП (а.с.24). Постановою державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Волинській області № 000644 від 17 червня 2020 року [PERSON] визнано винним к вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-4 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень (а.с.26). Ця постанова набрала чинності 17 червня 2020 року. Факт видобутку\~піску [PERSON] \~підтвердив у\~своїх поясненнях\~та сплатив\~штраф за\~постановою №000644\~від 17.06.2020 (а.с.27). Згідно розрахунку збитків від порушення природоохоронного законодавства при самовільному користуванні надрами для видобування піску, проведеного відповідно до «Методики визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами», затвердженої наказом Міністерства екології та природних ресурсів України 29.08.2011 за №303 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.09.2011 за №1097/19835 розмір збитків, завданих [PERSON] , становить 3 729 грн. 28 коп. (а.с.40). Зі статті 66 Конституції України вбачається, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Положеннями статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На адресу відповідача Державною екологічною інспекцією у Волинській області 13.08.2020 було направлено претензію (а.с.34) з вимогою добровільної сплати завданої порушенням природоохоронного законодавства шкоди в сумі 3\~729 (три тисячі сімсот двадцять дев`ять) гривень 28 копійок.\~Однак, у добровільному порядку шкоду, завдану навколишньому природному середовищу шляхом незаконного користування надрами, [PERSON] не відшкодував. Станом на день подання позовної заяви інформація про відшкодування зазначених збитків відсутня (а.с.8). Відповідно до статті 68 Закону\~порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Згідно статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів. Відповідач не спростував належними доказами відшкодування позивачу збитків. Частина 1 статті 13 та частина 1 статті 81 ЦПК України зобов`язує сторони довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. За таких обставин, суд вбачає підстави для судового захисту інтересів держави та стягнення з відповідача на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Волинській області нарахованих збитків. Статтею 11 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» установлено, що джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України на 2021 рік у частині доходів є надходження, визначені частиною третьою статті 29 Бюджетного кодексу України. Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 29\~Бюджетного кодексу\~України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є, зокрема, 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності. Згідно пункту 4 частини 1 статті 69-1 Бюджетного\~кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать, зокрема, 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності. У главі 4 Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.01.2013 № 43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.02.2013 за №291/22823, передбачено, що платежі, які відповідно до Бюджетного кодексу України та Закону України про Державний бюджет України на відповідний рік розподіляються між державним та місцевими бюджетами головними управліннями Державного казначейства України за встановленими нормативами між державним бюджетом та відповідними місцевими бюджетами. Аналізуючи наведене вище, заподіяні відповідачем збитки підлягають стягненню на користь держави до спеціального фонду Державного бюджету України відповідно до норм розподілу вказаних сум між державним бюджетом та місцевим бюджетом. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 2102 грн. судового збору (а.с.1). Суд у цьому рішенні прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог. Таким чином, судові витрати підлягають компенсації позивачу у розмірі 100%. Відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України, з огляду на визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову до суду відповідно\~до платіжного\~доручення №745 від 11 грудня 2020 року, а інші 50% судового збору на підставі частини 1 статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо заяви відповідача щодо розстрочення виконання судового рішення, суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини 1 статті 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. З врахуванням положень статті 435 ЦПК України суд вважає, що наявні підстави для задоволення заяви відповідача та розстрочення сплати заборгованості, терміном на сім місяців. На думку суду, такий термін є обґрунтованим, оскільки відповідач не має фінансової можливості повністю сплатити суму завданої шкоди одним платежем чи найближчим часом. В той же час розстрочка суми завданої шкоди не буде ставити відповідача у скрутне становище. За наведених обставин, суд вважає, що позов є обґрунтованим, доведеним, а тому підлягає до задоволення із розстроченням виконання відповідного рішення. Враховуючи те, що [PERSON] позов визнав, не працює, а позивач не заперечує проти розстрочки виконання рішення суду, суд вважає за можливе розстрочити йому виконання рішення суду на 7 (сім) місяців, щодо відшкодування ним завданої шкоди.

Outcome: approved