Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Представник відповідача - Ренійської міської ради Одеської області позовні вимоги (з урахуванням наданих уточнень) визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Представник позивача [PERSON]. - [PERSON] до підготовчого судового засідання надала уточнення позовних вимог, на задоволенні уточненого позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про народження позивача; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO] р . ; копія Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження [PERSON] ; копія довідки виконкому Ренійської міської ради про склад сім`ї [PERSON] ; копія довідки виконкому Ренійської міської ради щодо земельної ділянки по [ADDRESS]; копія довідки КП «Ренійське БТІ» від 04.05.2018р.; копія технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS] оформленого на ім`я [PERSON] ; копія протоколу допиту особи за її згодою - [PERSON] ; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.07.2018 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є онуком [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] є батьком позивача. За життя дідусеві позивача - [PERSON] належав житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] області. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, [INFO] р. - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини син померлого та його дружина - (спадкоємці першої черги за законом) із заявами до нотаріальної контори не звернулися, проте вони прийняли спадщину на житловий будинок в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. (який діяв на той час), оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, понесли витрати на поховання, виконали поминальні обряди, продовжили мешкати у спадковому будинку. Отже, [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] за законом, після чого їм стало належати по Ѕ частині спадкового житлового будинку. [INFO] бабуся позивача - [PERSON] померла. За життя вона не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила. Після її смерті спадкоємцем першої черги був би її син - [PERSON] , однак, він помер раніше за матір, а саме - [INFO]. У зв`язку із цим, за правом представлення спадкоємцем після смерті [PERSON] став онук (син померлого [PERSON] .) - позивач у справі. Таким чином, після смерті [PERSON] (батька позивача) та [PERSON] (бабусі позивача) спадкоємцем належного їм майна став [PERSON] , склад спадщини в загальному обсягу склав весь житловий будинок в цілому, оскільки Ѕ частина нерухомості перейшла до нього в порядку спадкування за законом після смерті батька, інша Ѕ частина нерухомості перейшла до нього в порядку спадкування за правом представлення після смерті бабусі. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за законом. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення, оформити спадщину було б неможливо у зв`язку із тим, що в нього були відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів, крім того, житловий будинок і досі рахується оформленим на ім`я дідуся позивача, він на інших спадкоємців не переоформлювався, у державному реєстрі прав власності на нерухомість не реєструвався. Останні роки перед смертю [PERSON] позивач мешкав разом із бабусею, доглядав за нею, як онук, допомагав по господарству. Відповідач у справі на спадщину не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформив позивач. У нинішній час, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок, про що 27.07.2018р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Крім того, будинок неможливо оформити, як спадщину, оскільки свого часу ця нерухомість не була внесена до державного реєстру нерухомості. З вищенаведеного виходить, що після смерті бабусі та батька позивача вирішити питання про отримання необхідного правовстановлюючого документу у позасудовому порядку неможливо, за визнанням права власності на будинок, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець в судовому порядку. Таким чином, позивач після смерті свого батька та бабусі прийняв спадщину за законом в порядку ст. 1266, ч. 3 ст.1268 ЦК України, що залишилася після померлих, і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідач її не прийняв та на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спадкодавець помер у 2003р., спадкові відносини виникли у той час, то підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963р. Згідно із вимогами ст. 548 ЦК УРСР 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] за прийняттям спадщини в установлений законом строк ніхто не звертався, однак, [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом, прийняли її фактично, в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом . Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном ; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У передбачений законом строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] його дружина та син не звернулися до нотаріальної контори із відповідними заявами для прийняття спадщини. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину фактично, оскільки їхня воля, як спадкоємців першої черги, була виражена у їхніх діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання технічних документів на нерухомість, мешкання у спадковому будинку, догляд за його збереженням, проведення ремонту та ін.). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР і їм стало належати по Ѕ частині спадкової нерухомості. У подальшому, спадкування у цій родині відбувалося наступним чином. [INFO] р. помер батько позивача, за життя він заповіту не залишив, спадкоємцем першої черги за законом був його син - позивач у справі. [INFO] р. померла бабуся позивача, яка за життя також не розпорядилася належним їй майном, і оскільки її син помер раніше за неї, то позивач (онук) вступив у спадкування за правом представлення. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із вимогами ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за законом, у тому числі і за правом представлення. У передбачений законом строк для прийняття спадщини після смерті батька та бабусі позивач не звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою. Однак, він спільно мешкав разом із спадкодавцями до їхньої смерті. Це підтверджується доказами, доданими до матеріалів позову, а також і даними опитування [PERSON] (дружини його батька та його матері). Як зазначив позивач, після смерті батька та бабусі у нього були відсутні правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач також не має можливості. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, у тому числі і за правом представлення, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання та оформлення технічних документів на нерухомість, мешкання у житловому будинку, розпорядження щодо його цільового використовування тощо). Таким чином, позивач прийняв спадщину за законом (у т.ч. і за правом представлення) в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки він постійно проживав разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на нерухомість з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved