Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання майна спільною сумісною власністю, права власності на частку в спільній сумісній власності та виключення частки майна із складу спадкового майна. В обґрунтування вимог посилалася на ту обставину, що позивачка разом із [PERSON] (батьком відповідачки) впродовж 17 років з березня 2000 року проживали однією сімєю як чоловік і жінка, мали спільний побут, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом святкували сімейні свята та урочисті дати, мали взаємні права і обовязки. 10 квітня 2017 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина, складу якої, серед іншого, увійшов житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, розташований за адресою Херсонська область, Нововоронцовський район, село Нововоскресенське, вулиця Шевченка, 40. Оскільки, на думку позивачки, цей будинок був придбаний у 2004 році за спільні сумісні кошти, зареєстрований формально у 2015 році, а відповідачка претендує на все спадкове майно, просить встановити факт проживання однією сімєю із [PERSON] з березня 2000 року, визнання вказаного житлового будинку спільною сумісною власністю та права власності на 1/2 частку в спільній сумісній власності та виключення частки майна із складу спадкового майна. У судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити, не заперечив проти винесення заочного рішення. У перше судове засідання 13.09.2017 року відповідач не зявився без поважних причин, представник відповідача направив до суду письмове клопотання про витребування доказів, яке було судом задоволено, розгляд справи було перенесено. 10.10.2017 року у судове засідання ні відповідач, ні представник відповідача повторно не зявилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, розгляд справи було перенесено. 27.10.2017 року у третє судове засідання ні відповідач, ні представник відповідача не зявилися. Представник відповідача подав клопотання про перенесення розгляду справи у звязку із участю у розгляді іншої справи в іншому суді. На підставі положень ст. 169, 224, 225 ЦПК України, суд продовжив розгляд справи без участі відповідача і його представника, належним чином повідомлених про розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів у порядку заочного розгляду. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача частково знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-КГ № 236781 від 05 травня 2017 року [PERSON] помер 10 квітня 2017 року. На час смерті за ним був зареєстрований житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, розташований за адресою Херсонська область, Нововоронцовський район, село Нововоскресенське, вулиця Шевченка, 40 (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23.09.2015 року). Відповідно до довідки Нововоронцовської державної нотаріальної контори від 06.06.2017 року за заявою [PERSON] заведена спадкова справа № 77/2017 на майно після смерті [PERSON]. Згідно довідки Нововоскресенської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області від 22 червня 2017 року [PERSON]І, був зареєстрований і постійно проживав до дня смерті за адресою Херсонська область, Нововоронцовський район, село Нововоскресенське, вулиця Шевченка, 40. Також у паспорті позивачки зазначено, що вона з 22.01.2007 року зареєстрована за адресою [INFO]. Відповідно до копії заповіту від 10.04.2017 року, посвідченого секретарем Миролюбівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, [PERSON] заповідав все своє майно [PERSON] Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області встановлено нікчемність заповіту [PERSON], [INFO], посвідченого 10.04.2017 року Миролюбівською сільською радою Нововоронцовського району Херсонської області з тих підстав, що заповіт посвідчений не уповноваженою особою. У довідці Нововоскресенської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області від 13 квітня 2017 року позивачка дійсно проводила похорон [PERSON], а у довідці від 13 липня 2017 року зазначено, що позивачка разом дітьми і внуками зареєстрована і проживаєза адресою [INFO]. За цією ж адресою зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно договору оренди будинку за адресою Херсонська область, Нововоронцовський район, село Нововоскресенське, вулиця Шевченка, 40, від 28 січян 2011 року [PERSON] здав в оренду [PERSON] вказаний орендний будинок строком до 28 вересня 2013 року безоплатно. Договір зареєстровано Нововоскресенською сільською радою. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-КГ № 079217 від 18 липня 2003 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано. Відповідно паспортів великої рогатої худоби від 18.12.2007р. та від 03.12.2008р. [PERSON] мала у власності двох молочних корів, проживала по вказаній вище адресі. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою Херсонська область, Нововоронцовський район, село Нововоскресенське, вулиця Шевченка, 40, має загальну площу 71,8 кв.м, в тому числі житловою 30,2кв.м., збудований у 1965 році. Також позивачем надано десять фотографій, на яких зображений померлий [PERSON] разом із позивачкою та членами її родини в різні періоди, зі слів свідків, починаючи з 2000-2003 року, а також 25 квитанцій, накладних та товарних чеків про придбання будівельних матеріалів протягом 2014-2016 років. Будівельні матеріали, зі слів позивачки, витрачалися на ремонт житлового будинку за адресою Херсонська область, Нововоронцовський район, село Нововоскресенське, вулиця Шевченка, 40. У судовому засіданні допитані були свідки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] є його рідною матір'ю. З [PERSON] познайомився в с. Олександрівка Білозерського району, де мати й стала проживати разом з [PERSON]. Згодом вони переїхали до с. Галаганівка, а приблизно в 2003-2004 році, точної дати не памятає, - до с. Нововоскресенське Нововоронцовського району, де купили будинок. Свідок зазначив, що [PERSON] сприймав як батька, мати з вітчимом вели спільне господарство, за рахунок якого і жили, мали спільний бюджет, займалися вихованням молодших дітей [PERSON]- його братів і сестер. Під час хвороби лікуванням займалася його мати та він сам особисто їздив з вітчимом по лікарнях. Свідок [PERSON] суду пояснив, що мешкає в с. Нововоскресенське Нововоронцовського району з самого народження, наразі є сусідом [PERSON] [PERSON] разом із [PERSON] та її дітьми переїхали до села в 2004 році, купили будинок, стали вести спільне господарство, мали спільний побут, родинні свята, в будинку робили ремонти. [PERSON] сприймав [PERSON] як дружину, яка в свою чергу піклувалася про [PERSON] під час його хвороби. [PERSON] з донькою [PERSON] були напружені. Свідок [PERSON] пояснила, що є донькою [PERSON], з [PERSON] познайомилася приблизно в 2000 році, коли він став проживати разом з ними в с. Олександрівка. Згодом переїхали в с. Галаганівку, а потім до с. Нововоскресенське Нововоронцовського району, де мати з [PERSON] купили будинок. Мати вела господарство, вітчим працював. [PERSON] сприймала як члена родини, батька. Мати з вітчимом мали спільний бюджет, ремонтували куплений будинок, проводили спільні свята. Свідок [PERSON] по суті заданих питань пояснила, що [PERSON] дійсно проживала разом з [PERSON]. Знайома з [PERSON] ще з 1982 року. Остання була заміжня, але з першим чоловіком розійшлася і більше стосунків не підтримували. Свідок пояснив, що чоловік [PERSON] [PERSON] став проживати з нею ([PERSON]Д.). Жили разом більше 10 років, у них є спільна дитина, [PERSON] офіційно записаний її батьком. На сьогодні [PERSON] пішов і від неї і живе з іншою жінкою. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON]І знала давно, оскільки він був корінним жителем села Нововоскресенське. В 2004 році [PERSON] переїхала разом з громадянським чоловіком, [PERSON], до с. Нововоскресенське, де купили дім, в купівлі якого допоміг старший син [PERSON], стали займатися господарством, вирощували молодняк худоби, птиці, тримали корів. ЇЇ сприйняли в селі як дружину. Факт проживання однією сім'єю підтверджується спільним бюджетом, проведенням ремонтних робіт в будинку та біля нього, гарним відношенням між членами сім'ї (дітьми та онуками [PERSON] з [PERSON]), спільними святами. Також зазначила, що рідна донька [PERSON] [PERSON], з батьком не спілкувалася, не допомагала йому під час хвороби. Оскільки позивачка і померлий [PERSON] почали разом проживати з 2000 року, суд застосовує до цих правовідносин норми раніше діючих законів та ЦК Української РСР. Відповідно до розяснень, що містяться в п.12 постанови Пленуму ВС «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України» від 12.06.98 №16 (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сімєю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з п.1 ст.17 закону «Про власність», відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням п.5 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.95 №20. Правила стст.22, 28, 29 КпШС в цих випадках не застосовуються. Так, згідно із ч.1 ст.17 закону «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною 2 ст.112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Відповідно до розяснень, що містяться в п.12 постанови Пленуму ВС «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України» від 12.06.98 №16 (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сімєю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з п.1 ст.17 закону «Про власність», відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням п.5 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.95 №20. Правила стст.22, 28, 29 КпШС в цих випадках не застосовуються. Так, згідно із ч.1 ст.17 закону «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною 2 ст.112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом п.5 постанови Пленуму ВС від 22.12.95 №29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, повязані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 закону «Про власність», ст.22 КпШС), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що обєдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 стст.17, 18, п.2 ст.17 закону «Про власність»), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є обєктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, обєднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатися сімейним життям, що якщо заявники прожили спільно близько 15 років, вони складають сім'ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв'язок існує поза шлюбом. Таким чином, у судовому засіданні доведено, що позивачка проживала разом із [PERSON] однією сімєю з березня 2000 року, під час дії ЦК Ураїнської РСР і ЦК України за час проживання сімєю за спільні кошти ними був придбаний житловий будинок за адресою Херсонська область, Нововоронцовський район, село Нововоскресенське, вулиця Шевченка, 40. Вони мали спільний побут та бюджет, вели спільне господарство, мали взаємні права і обовязки. Спірне майно було придбане позивачкою і [PERSON] внаслідок їх спільної праці, тому позивачка має право на 1/2 вказаного житлового будинку. Така сама по суті позиція висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 №6-66цс13. Згідно відповіді Нововоронцовського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 14.09.2017 року № 14.15-21/858 відповідно даним Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про шлюб № 2 від 24 січня 1981 року складений виконавчим комітетом Садівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області на [PERSON] і [PERSON]. У судовому засіданні позивачка підтвердила, що перебувала у шлюбі із [PERSON], проте шлюбні відносини були фактично припинені до 2000 року, що підтверджується і іншими доказами. Отже, наявність актового запису про шлюб № 2 від 24 січня 1981 року, не спростовує факт проживання позивачки і померлого [PERSON] однією сімєю. Тим більше встановлення факту проживання [PERSON] і [PERSON] однією сімєю з березня 2000 року виключає можливість виникнення у позивачки майнових прав і обовязків у іншій сімї за цей період. Водночас суд відмовляє у задоволенні решти позовних вимог, оскільки позивачем не доведено існування спору щодо цих обставин. Суд також розяснює відповідачу, що заочне рішення суду може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів після отримання копії рішення.

Outcome: partial