Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 11067/35/к від 12.03.2013 року, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит на споживчі цілі в сумі 40000,00 грн. на строк 36 місяців з 12.03.2013 по 12.03.2016 року. Згідно умов вказаного договору, [PERSON] було сплачено позивачу одноразову комісію в розмірі 3000,00 грн. Процента ставка за користування кредитом є фіксованою. З моменту укладення кредитного договору до моменту припинення здійснення нарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на моменту укладення кредитного договору, процентна ставка становила 27 процентів річних, з моменту припинення зарахування заробітної плати - 38 процентів річних. Позивачем зобов`язання за кредитним договором були виконані в повному обсязі, в той час як відповідачем [PERSON] зобов`язання з повернення грошових коштів виконано не було, у зв`язку з чим станом на 26.12.2018 року прострочена заборгованість по кредиту становить 20776,76 грн., прострочена заборгованість по нарахованим процентам - 35795,63 грн. Окрім того, інфляційні нарахування на суму боргу згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України становлять 7695,08 грн., які нараховані за період з 01.04.2016 по 30.11.2018. Таким чином, загальна сума заборгованості станом на 26.12.2018 року становить 64267,47 грн., яка складається з: сума простроченої заборгованості по кредиту - 20776,76 грн., сума простроченої заборгованості по нарахованим процентам - 35795,63 грн., інфляційні нарахування - 7695,08 грн. Відповідач [PERSON] є дружиною відповідача [PERSON] . Відповідно до норм сімейного законодавства, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язку для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Як вбачається із анкети-заяви позичальника [PERSON] , метою отримання кредиту є ремонт будинку, що є підтвердженням того, що кредитні кошти були отримані та використані в інтересах сім`ї. Окрім того, в тексті кредитного договору міститься заява [PERSON] про те, що вона, перебуваючи в шлюбі з Позичальником, надала свою згоду на укладення та підписання її чоловіком кредитного договору, зазначеною заявою вона підтвердила, що з умовами кредитного договору та додатку до нього вона ознайомлена, умови зрозумілі, претензій або заперечень вона не має. На підставі викладеного, представник позивача просив стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на свою користь заборгованість в сумі 64267,47 грн., а також стягнути в рівних частинах з відповідачів на користь позивача судовий збір в сумі 1921,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В той же час, в матеріалах справи міститься заява представника позивача з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи у відсутність відповідачів до суду не надано. Відзиву від відповідачів на позовну заяву до суду не надходило. На підставі ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених вимог Закону, суд вбачає за можливе розглянути справу без відповідача і винести заочне рішення. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» є правонаступником щодо всього майна, прав і обов`язків Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Експрес-банк», що підтверджується копією статуту Публічного акціонерного товариства Акціонерного комерційного банку «Індустріалбанк» (в новій редакції)(а.с. 45-47), а також інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 48-53). Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 12.03.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Експрес-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11067/35/к, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в сумі 40000,00 грн. строком на 36 місяців, з 12.03.2013 року по 12.03.2016 року, з датою його повернення не пізніше 12.03.2016 року. Згідно п. 1.4 вказаного договору, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. З моменту укладення договору до моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, становить 27 процентів річних. З моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення цього договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, до закінчення строку дії кредитного договору, становить 38 процентів річних (а.с. 6-10). Згідно п.п. 1.5, 1.6 кредитного договору, кредит надається позичальнику на споживчі цілі. За надання кредитодавцем позичальнику супутніх послуг, які пов`язані з отриманням та обслуговуванням кредиту, позичальник сплачує кредитодавцю плату згідно тарифів, зазначених в додатку № 1, що є невід`ємною частиною договору. Відповідно до п.п. 5.2.1, 5.2.2 кредитного договору, позичальник зобов`язується використати кредит на зазначені в договорі цілі, сплачувати проценти за користування ним та інші платежі за договором, та повернути його кредитодавцеві в порядку та на умовах, визначених договором, а також забезпечити виконання своїх зобов`язань за договором. Підпунктом 5.3.10 кредитного договору встановлено право кредитодавця достроково витребувати в позичальника кредит з нарахованими процентами за період фактичного користування ним та інші платежі, що підлягають сплаті згідно умов договору, та визначити строки (терміни) дострокового повернення кредиту, процентів та інших платежів за договором у випадках, передбачених зазначеним підпунктом. Згідно п. 6.1 кредитного договору, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором, позичальник відшкодовує кредитодавцю завдані цим збитки в повному обсязі понад неустойку (штраф, пеню), які передбачені договором. Окрім того, в кредитному договорі міститься заява [PERSON] про те, що вона, перебуваючи у шлюбі/проживаючи однією сім`єю з позичальником, надає згоду на укладення та підписання її чоловіком цього кредитного договору, з умовами кредитного договору та додатку № 1 до нього ознайомлена, умови зрозумілі, претензій або заперечень вона не має (а.с. 10). Згідно копії свідоцтва про одруження, між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб 21 липня 2001 року Виконкомом Іловайської міської ради міста Харцизька Донецької області (а.с. 14). В матеріалах справи міститься також копія заяви-анкети позичальника [PERSON] , відповідно до якої останній зазначив, що має намір отримати кредит для проведення ремонту будинку (а.с. 12). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 11067/35/к від 12.03.2013 року, загальна сума заборгованості за кредитом станом на 26.12.2018 року становить 64267,47 грн., яка складається з: 20776,76 грн. - залишок заборгованості по кредиту, що не сплачений; 35795,63 грн. - залишок заборгованості по відсоткам, що не сплачені; 7695,08 грн. - інфляційні нарахування на суму основного боргу згідно статті 625 ЦК України (а.с. 38). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок процентів встановлюється договором. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, суд дійшов висновку про порушення відповідачем встановленого у кредитному договорі строку повернення грошових коштів, а й отже з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом, а також, з урахуванням положень ст. 1048 ЦК України, заборгованість по процентам за користування кредитом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Окрім того, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (стаття 625 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Щодо стягнення заборгованості в солідарному порядку з відповідачів, суд приходить до наступних висновків: Тлумачення ч. 4 ст. 202, ч. 2 ст. 626, ст. 1046 ЦК дозволяє стверджувати, що договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення договору позики всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 18.09.2013 у справі №6-63цс13. Судом встановлено, що [PERSON] отримав кредит в розмірі 40000,00 грн., при цьому в анкеті-заяві позичальника зазначено, що кредит був отриманий на споживчі цілі, а саме на проведення ремонту будинку, окрім того, вказано, що [PERSON] як дружина, давала згоду на її отримання. Тлумачення ч.4 ст.65 СК свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору, він уважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід передусім спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї. Аналогічний висновок зробив і ВСУ в постанові від 19.06.2013 у справі №6-55цс13. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, зважаючи, що відповідачі не спростували наявність заборгованості за кредитом або її розміру. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1921,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 5). Згідно п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Таким чином, з відповідачів слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1921,00 грн., тобто по 960,50 грн. з кожного. На підставі ст.ст. 526, 530, 549, 611, 615, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. 65 СК України,

Outcome: approved