Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

Представник позивача, [PERSON] , звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись в його обґрунтування на те, що буд. [ADDRESS] є будинком барачного типу, що узгоджується із технічною документацією, в якому у власності [PERSON] перебуває кв. 1. Листом № 1440BHX-DP-12G720.06-2020 від 4 червня 2020 року ПАТ «Укртелеком» повідомило голову Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради про те, що при обстеженні ліній зв`язку в районі вул. Полтавської 8 у м. Маріуполі було виявлено порушення охоронної зони ліній зв`язку - будівельні роботи безпосередньо на трасі проходження кабельної каналізації, що належить ПАТ «Укртелеком» та поряд із нею, хоча виконавцю робіт дозволу на розміщення огорожі та узгодження цього об`єкту не надавалося. Також 2 червня 2020 року спеціалістами відділу контролю за використанням активів департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства, на підставі чого складено акт від 2 червня 2020 року, яким встановлено, що [PERSON] самовільно зайнята земельна ділянка із земель житлової та громадської забудови площею 0,0044 га по [ADDRESS] під розміщення паркану та присадибної території у порушення ст. 125, 126, 211, 212 ЗК. Департаментом по роботі з активами направлено вказівку про необхідність усунення вимог земельного законодавства № 12/2020 від 2 червня 2020 року, вручене відповідачу 13 липня 2020 року. Спеціалістом відділу контролю за використанням активів департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради здійснено повторну перевірку дотримання вимог земельного законодавства, про що складено акт від 13 липня 2020 року, яким встановлено, що [PERSON] вимоги вказівки № 12/2020 від 2 червня 2020 року не виконав, внаслідок чого земельна ділянка площею 0,0044 га по [ADDRESS] не звільнена та не приведена у придатний до використання стан. Додавала, що Маріупольською міською радою, в адміністративному підпорядкуванні якої знаходиться вказана земельна ділянка, рішення про передачу її у власність або надання у користування відповідачу по [ADDRESS] для вказаних цілей не приймалось. Також правовстановлюючі документи на земельну ділянку у відповідача відсутні. Добровільно самовільно зайняту земельну ділянку відповідач не приводить у придатний для використання стан та не звільняє її, чим порушив права територіальної громади м. Маріуполя. На підставі викладеного просила суд зобов`язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0044 га по [ADDRESS] із земель житлової та громадської забудови, яка використовується під розміщення паркану та присадибної території, із приведенням її у придатний до використання стан, стягнувши з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн. В судовому засіданні представник Маріупольської міської ради, Мащенко Д. О., повністю підтримуючи заявлені позовні вимоги, надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві до суду, на підставі чого просила позов задовольнити повністю. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання за невідомих суду причин не з`явився повторно, будучи про час та місце розгляду справи повідомленими належним чином. За ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши надані письмові докази та допитавши свідків, дійшов висновку про можливість задоволення поданого позову Маріупольської міської ради, виходячи з наступного вмотивування. Належність на праві власності [PERSON] з 6 лютого 2013 року кв. [ADDRESS] підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 17). За інформацією від 6 жовтня 2020 року Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що по [ADDRESS] жодна особа не зареєстрована (а. с. 52). Суд встановив, що відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 2 червня 2020 року, складеного представниками відділу контролю за використанням активів департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради у присутності [PERSON] та [PERSON] відносно [PERSON] встановлено, що [PERSON] самовільно зайняв та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови по [ADDRESS] загальною площею 0,0044 га під розміщення паркану та присадибної території у порушення ст. 125, 126, 211, 212 ЗК України, до якого докладено план-схему самовільно зайнятої земельної ділянки за такою адресою відповідачем та фото фіксацію порушення вимог земельного законодавства (а. с. 12, 13). На підставі зазначеного акту представником департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради було винесено вказівку (попередження) № 12/2020 від 2 червня 2020 року про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства [PERSON] внаслідок самовільного зайняття ним та використання земельної ділянки із земель житлової та громадської забудови по [ADDRESS] загальною площею 0,0044 га під розміщення паркану та присадибної території у тридцяти денний строк, яку було отримано [PERSON] за місцем його реєстрації 13 липня 2020 року (а. с. 14, 15). Згідно із актом від 13 липня 2020 року перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складеного представниками відділу контролю за використанням активів департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради відносно [PERSON] встановлено, що [PERSON] вимоги вказівки від 2 червня 2020 року № 12/2020 не виконав, оскільки земельна ділянка по [ADDRESS] надалі використовується під розміщення паркану та присадибної території загальною площею 0,0044 га, тому не звільнена та не приведена до придатного до використання стану у порушення ст. 125, 126, 212 ЗК України (а. с. 16). За актом від 7 жовтня 2020 року перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складеного представниками відділу контролю за використанням активів департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради відносно [PERSON] встановлено, що [PERSON] вимоги вказівки від 2 червня 2020 року № 12/2020 не виконав, оскільки земельна ділянка по [ADDRESS] надалі використовується ним під розміщення паркану та присадибної території загальною площею 0,0044 га, тому не звільнена та не приведена до придатного до використання стану у порушення ст. 125, 126, 211 ЗК України з фото фіксацією такого порушення вимог земельного законодавства (а. с. 66, 67-69). Згідно із відомостями відділу в місті Маріуполі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 16 жовтня 2020 року вбачається, що станом на 1 січня 2013 року відомості про надання у власність (користування) земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , відсутні (а. с. 65). Відповідно до інформації від 19 жовтня 2020 року Управління земельних відносин (землеустрою) департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради вбачається, що Маріупольською міською радою рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [ADDRESS] , а так само щодо передачі земельної ділянки за такою адресою у власність або користування громадян - не приймалось (а. с. 64). Крім того суд зазначає, що відповідно до листа ПАТ «Укртелеком» від 4 червня 2020 року вбачається, що ДМД № 344/4 (м. Маріуполь) ДФ ПАТ «Укртелеком» повідомляло, що при обстеженні ліній зв`язку в районі вул. Полтавської 8 в м. Маріуполі виявлено порушення охоронної зони ліній зв`язку, оскільки проводились будівельні роботи (риття траншеї та облаштування огорожі) безпосередньо на трасі проходження кабельної каналізації, що належить ПАТ «Укртелеком», та поруч із нею, що здійснюється без погодження та дозволу ПАТ «Укртелеком» (а. с. 18, 38). На підставі долученої представником третьої особи схеми проходження кабельної каналізації та ліній зв`язку ПАТ «Укртелеком» по вул. Полтавській 8 в м. Маріуполі вбачається схематичне розташування кабельних каналізаційних трас ліній зв`язку ПАТ «Укртелеком», що проходять на перехресті вул. Полтавської та пров. Полтавського, а також вздовж пров. Полтавського в м. Маріуполі (а. с. 39). Суд при цьому звертає увагу на те, що, як було встановлено у судовому засіданні за матеріалами справи та свідченнями допитаних свідків, в такій схемі ПАТ «Укртелеком» помилково зображено будинок [ADDRESS] . В судовому засіданні також було оглянуто численні фото із зображенням процесу будівництва та встановлення паркану по [ADDRESS] , долучені представником позивача, [PERSON] (а. с. 40-41). Згідно із листом ПАТ «Укртелеком» від 7 грудня 2020 року вбачається, що за п. 2, 6, 9 «Правил охорони ліній електрозв`язку», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 1996 року № 135, на трасах кабельних і повітряних ліній електрозв`язку і навколо випромінюючих споруд електрозв`язку встановлюються охоронні зони, зокрема для підземних кабельних і повітряних ліній електрозв`язку - це смуга землі, обмежена паралельними лініями, віддаленими від траси підземних кабелів або від крайніх проводів повітряних ліній на відстані 2 метрів з кожного боку. В межах охоронних зон ліній електрозв`язку і навколо випромінюючих споруд електрозв`язку без письмової згоди операторів телекомунікацій, а також без присутності їх представника забороняється виконувати різного виду будівельні, монтажні, вибухові і земляні роботи. Забороняється виконувати будь-які роботи, що можуть порушити нормальне функціонування ліній електрозв`язку. При цьому роботи в охоронних зонах виконуються за «Умовами проведення робіт у межах охоронних зон кабельних і повітряних ліній електрозв`язку», за п. 3, 4 яких громадяни для проведення у межах охоронних зон робіт, зобов`язані мати письмову згоду оператора телекомунікацій, до початку робіт викликати представника оператора телекомунікацій для визначення точного місцезнаходження підземних кабелів та інших споруд кабельних ліній, глибини їх залягання і розташування стосовно споруджуваного об`єкта. Натомість, у відповіді ПАТ «Укртелеком» вказано, що жодних звернень щодо узгоджень та надання дозволів на будівництво паркану в охоронній зоні лінійно-кабельних споруд ПАТ «Укртелеком» по вул. Полтавській 8 в м. Маріуполі не надходило та не надавалось відповідно. Отже, побудована відповідачем конструкція унеможливлює доступ до оглядових пристроїв та позбавляє ПАТ «Укртелеком» можливості обслуговування кабелів, прокладених в даній телефонній каналізації, що загрожує руйнуванню кабельної каналізації ПАТ «Укртелеком» та порушенню надання телекомунікаційних послуг населенню (а. с. 78). Суд зазначає, що наведені представниками ПАТ «Укртелеком» положення нормативно-правового акту відповідають змісту п. 2, 6, 9 «Правил охорони ліній електрозв`язку», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 1996 року № 135. Допитана свідок [PERSON] , у судовому засіданні вказувала, що вона є сусідкою [PERSON] , оскільки мешкає у кв. [ADDRESS] , що розташований поруч із буд. [ADDRESS] , а саме на перехресті вул. Полтавської та пров. Полтавського в м. Маріуполі. Вказувала, що відповідач без узгодження та дозволу компетентних органів почав на земельній ділянці, яка віднесена до червоних ліній доріг м. Маріуполя, будівництво паркану, збільшивши земельну ділянку, що він використовує біля своєї квартири, за рахунок незаконної прибудинкової території. Оскільки [PERSON] на зауваження сусідів не реагував, то відносно нього з приводу незаконного будівництва на земельній ділянці мешканці звертались до контролюючих органів. Також зазначала, що під збудованим парканом [PERSON] проходить кабель канал телефонної лінії. На підставі звернень сусідів представниками міської влади було виявлено факт порушення земельного законодавства та складено акт про це, де виявилось, що відповідач самовільно вийшов за межі червоних ліній на 2 метри. Натомість відповідач продовжив незаконне будівництво на такій земельній ділянці без жодних дозвільних документів, з рештою побудувавши собі паркан. Свідок [PERSON] у суді вказувала, що вона мешкає в одному із відповідачем будинку, оскільки займає кв. [ADDRESS] . Вказувала, що у 2013 році [PERSON] придбав кв. 1 в такому будинку, після чого поставив огорожу на земельній ділянці, яку використовувала свідок біля своєї квартири. В подальшому відповідач без отримання дозволу в травні 2020 року почав будівництво паркану на земельній ділянці міської ради, що віднесена до червоної лінії вулиці, поруч із своєю квартирою [ADDRESS] . Незважаючи на претензії контролюючих органів, [PERSON] завершив незаконне будівництво огорожі по [ADDRESS] . На підставі ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. За ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. На підставі ст. 145 Конституції України права органів самоврядування захищаються в судовому порядку. Згідно із ст. 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства, обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами у разі порушення ними вимог земельного законодавства. За ст. 78 ЗК право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками, яке набувається та реалізується на підставі Конституції України, ЗК, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЗК землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. За п. «а» ч. 2 ст. 83 ЗК у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Згідно із ч. 1 ст. 116 ЗК громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених ЗК, або за результатами аукціону. Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. За п. «б» ч. 1 ст. 211 ЗК громадяни несуть, зокрема, цивільну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок. На підставі ч. 1-3 ст. 212 ЗК самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельних ділянок будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. На підставі ч. 2 ст. 386, 387 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. З аналізу зазначених норм права вбачається, що будь-які дії, направлені на фактичне використання земельної ділянки без оформлення права власності на земельну ділянку, права постійного користування або права оренди земельної ділянки в порядку, визначеному Земельним Кодексом України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є самовільним заняттям земельної ділянки. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2020 року по справі №1940/1655/18. Отже, на підставі перелічених правових актів та досліджених доказів, судом під час розгляду справи було встановлено, що [PERSON] , як власником кв. [ADDRESS] , було розпочато та завершено будівництво паркану біля вказаного будинку, що примикає до належної йому квартири, внаслідок чого частина земель громадської та житлової забудови комунальної власності територіальної громади міста Маріуполя площею 0,044 га на теперішній час зайнята та використовується відповідачем під розміщений ним паркан та під прибудинкову територію. В той же час суд встановив, що ані права користування, ані права власності для використання вказаної земельної ділянки площею 0,0044 га у [PERSON] немає, оскільки у передбаченому земельним законодавством порядку останній не набув такого права. На теперішній час жодна документація щодо погодження проекту землеустрою [PERSON] для використання зайнятої ним земельної ділянки по [ADDRESS] також відсутня. Таким чином судом було встановлено самовільне зайняття земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS] загальною площею 0,0044 га. Крім цього судом було встановлено, що відповідач у порушення «Правил охорони ліній електрозв`язку», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 1996 року № 135, по вул. Полтавській 8 в м. Маріуполі здійснив у двохметровій з кожного боку від трас кабельних ліній електрозв`язку ПАТ «Укртелеком» охоронній зоні будівельні та земляні роботи без письмової згоди такого оператора телекомунікацій, що унеможливлює на даний час доступ до оглядових пристроїв ПАТ «Укртелеком» та обслуговування кабелів, прокладених в даній телефонній каналізації. Отже,\~за встановленими судом обставинами справи вбачається, що у порушення норм земельного законодавства спірна земельна ділянка із земель житлової та громадської забудови, розташована біля будинку по [ADDRESS] , самовільно зайнята та використовується під встановлений паркан та прибудинкову територію [PERSON] в порушення земельного законодавства за відсутності правовстановлюючих документів на право власності або право користування такою земельною ділянкою площею 0,0044 га, чим також порушені «Правила охорони ліній електрозв`язку», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 1996 року № 135, що унеможливлює обслуговування кабелів, прокладених трасах кабельних ліній електрозв`язку ПАТ «Укртелеком». Суд зазначає, що оскільки виявлення порушення норм земельного законодавства відбулось ще влітку 2020 року, вказівку (попередження) про необхідність усунути порушення земельного законодавства 13 липня 2020 року було отримано [PERSON] , що ним однак не було усунено на момент розгляду справи в суді, що підтверджується актом від 7 жовтня 2020 року та показами допитаних свідків, то на підставі цього суд дійшов висновку, що при вирішенні справи представником позивача було доведено наявність відповідальності [PERSON] відносно необхідності усунути порушення земельного законодавства щодо земельної ділянки площею 0,0044 га, розташованої по [ADDRESS] . Таким чином суд дійшов переконання, що на підставі наведеного вмотивування заявлені позовні вимоги Маріупольської міської ради підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом зобов`язання [PERSON] звільнити самовільно зайняту ним земельну ділянку площею 0,0044 га по [ADDRESS] із земель житлової та громадської забудови, яка використовується під розміщення паркану та присадибної території, із приведенням її у приданий для використання стан, зі стягненням за ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача витрат зі сплати судового збору в сумі 2102 грн.

Outcome: approved