Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд із позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 26.08.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та відсотків, чим порушує прийняті на себе зобов'язання. Сукупна сума боргу за договором складає 23837,80 грн. Тому просить позов задовольнити та стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача звернувся до суду з заявою про слухання справи у його відсутності. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не зявились, надавши суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги не визнали. У поданій письмовій заяві представник відповідача просить застосувати наслідки спливу позовної давності. В обґрунтування своїх заперечень вказує, що договір із [PERSON] було укладено у 2008 році. Остання сплата [PERSON] була проведена 10.03.2009 року, і відповідач з 31.03.2009 року не виконувала вимог договору. Відповідно з цього часу були порушені права позивача і він мав право на звернення до суду за їх захистом. Однак звернувся до суду лишу у 2016 році. Клопотання про поновлення строку позовної давності суду не надавав. А тому просить відмовити у задоволенні позову у зв»язку із спливом строків позовної давності. Із врахуванням наведеного, на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін та на підставі представлених суду доказів. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку про те, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.08.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. З матеріалів даної справи вбачається, що відповідачем частково виконано свої грошові зобовязання. А саме з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26.08.2008 року, укладеного між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON], графа «Сума погашення за наданим кредитом» вбачається, що востаннє відповідачем платежі на користь позивача вносилися 14.07.2010 року, і відповідачем з 30.07.2010 року не виконувались вимоги договору (а.с.5). Згідност.526 ЦК України,зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідност.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.1049, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У звязку з неналежним виконанням зобовязань за вказаним договором відповідач, станом на 30.12.2015 року, має заборгованість в розмірі 23837,80 грн. Ст. 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, а саме позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Про застосування строку позовної давності представник відповідача клопотав у поданій ним заяві. Оцінюючи можливість застосування загального строку позовної давності в три роки, у відповідності до ст. 257 ЦК, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Також судом встановлено, що умовами договору № б/н від 26.08.2008 року, укладеного між сторонами, не передбачено (відповідно до ст. 259 ЦК України) спеціальної позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за цим договором. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Згідно з ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позов подано до суду 24.03.2016 р., причини пропуску строку позовної давності позивачем суду не повідомлені та заяви про поновлення відповідних строків не подано, тому є підстави для застосування наслідків спливу позовної давності. Так, кінцевий строк повернення кредиту є строк дії карти, тому початок позовної давності також відповідає строку дії карти. Разом з тим, останній платіж на погашення кредиту відповідачем було здійснено 14.07.2010 року згідно розрахунку заборгованості, який було надано позивачем. Таким чином, позивач знав про свої порушені права з визначеної дати останнього платежу по кредиту та мав змогу звернутися до суду про їх захист, однак тривалий час - 4 роки та 3 місяці зазначених дій не вчиняв і причин поважності пропуску цього строку в суді не довів. На підставі вищевикладеного та зважаючи на те, що позивачем було пропущено строк на звернення до суду за захистом свого порушеного права, а відповідач наполягає на застосуванні позовної давності, суд вважає, що в задоволенні позовної заяви слід відмовити за спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed