Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Гребенюк О.С. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №б/н від 11.04.2011 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не повернула своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом і внаслідок чого утворилася заборгованість. 07.02.2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем [PERSON] було підписано Додаткову угоду, згідно якої Банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п.1.2 Додаткової угоди, якщо Клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки вказані в п.1.5.1. Строк повернення кредиту вказаний в п.1.3. Угоди. Відповідно п.1.6 Додаткової угоди ця угода, відповідно до ст.212 ЦК України, укладається під відкладальну обставину, а саме: в разі належного виконання Клієнтом зобов`язань, які передбачені договором та п.1.5 Угоди вступають в дію умови про анулювання заборгованості, визначені п.1.2 Угоди, умова про зміну процентної ставки, передбачено п.1.4 Угоди. Пунктом 1.6.1 Угоди встановлено, що в разі прострочення виконання Клієнтом будь-якого зобов`язань, передбачених п.1.5.2 Угоди та/чи будь-якого із зобов`язань, передбачених договором на 31 день, умова про анулювання частини заборгованості, передбачено п.1.2 Умова про зміну процентної ставки передбачене п.1.4 Угоди не поширюються. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, однак відповідач у свою чергу, не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 15.12.2020 року має заборгованість у розмірі 198 073,95 гривень, яка складається з наступного: 447,51 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом та 197 626,44 гривень заборгованість за пенею. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Гребенюк О.С. в судове засідання не з`явився, в поданій заяві просить суд розглянути справу без участі представника позивача, позов задоволити з мотивів викладених в ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов не визнає та просить суд у його задоволенні відмовити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у ньому. Вивчивши заяву, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до наступного висновку. Так, відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України визначена письмова форма укладення кредитного договору. За вимогами ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів законодавства. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 11.04.2011 року [PERSON] звернулася до АТ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н про приєднання до Умов і Правилам надання банківських послуг в Приватбанку ( а.с. 5). 07.02.2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Договору №SAMDN50000043602440, за умовами якої Банк здійснює прощення (анулювання) частини заборгованості, що виникла з дати надання кредиту, а саме здійснює прощення відсотків на 0 грн., комісії 0 грн., пені на суму 193 694,92 гривень, штрафу на 4 336,57 гривень. Строк повернення кредиту до 25.08.2019 року. (а.с. 6, 7). Як вбачається з матеріалів справи, як на підставу позовних вимог, Банк посилається на анкету-заяву [PERSON] про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 11.04.2011 року, додаткову угоду від 07.02.2019 року, розрахунок заборгованості за договором кредиту станом на 15.12.2020 року (а.с. 4). У свою чергу, представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» не надав суду самі Умови та правила надання банківських послуг і Правил користування платіжною карткою. Згідно ч.2 ст.95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (трафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Таким чином, із зазначеного вбачається, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Однак, у Заяві позичальника, тобто відповідача [PERSON] від 11.04.2011 року така процентна ставка не зазначена. Крім цього, у даній заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначення розміру. Однак, за таких обствин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком документи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Що стосується застосування строку позовної давності заявленого представником відповідача суд приходить до наступного. Так, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Цивільним законодавством передбачено два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Частина 2 ст.258 ЦК україни передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов`язана здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користуванняи ним. Оскільки умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиколнання цього обов`язку, то право банка вважається порушеним з моменту недотримання позичальником строку погашення кожного черговоого платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Як вбачається із позовної заяви та Додаткової угоди до договору від 07.02.2019 року, заборгованість відповідача, станом на момент укладення Додаткової угоди, за кредитом становить 0 гривень, розмір пені становить 193 694,92 гривень, а предствник позивача звернувся до суду із позовом 13.02.2021 року, що свідчить про порушення річного строку позовної давності з вимогою про стягнення суми пені. Беручи до уваги вищезазначені встановлені судом факти, суд приходить до висновку, що представник позивача, відповідно до ст.81 ЦПК України, не довів суду ті обставини, на які він посилається як на підставу свої вимог і не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що між сторонами був укладений договір. Також, не довів суду те, що відповідач [PERSON] отримавши кредит взяла на себе зобов`язання фінансового характеру щодо сплати процентної ставки у передбачений договором строк, а отже і законних підстав вимагати їх виконання відповідачем не має. Таким чином, беручи до уваги вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити саме з підстав недоведеністю та необгрунтованістю позовних вимог.

Outcome: dismissed