Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Представник позивача вимоги мотивує тим, що її довіритель з 19.10.2005 року є власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 12.09.2014 року [PERSON] отримано витяг з Держреєстру речових прав на нерухоме майно, в якому маються відомості про обтяження цього майна згідно постанови ВДВС Зарічного районного управління юстиції м.Суми № 951130 від 06.09.2002 року. На даний час він не має повноцінного права володіти та розпоряджатися вищевказаним майном в зв'язку з існуванням арешту майна. Вважає, що його право порушено , а тому просить зобов'язати відповідача зняти арешт з нерухомого майна - нежитлового приміщення загальною площею 218,3 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], яке належить йому на праві власності, а також зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції припинити публічне обтяження та скасувати запис про обтяження № 5838841 про арешт та заборону відчуження нежитлового приміщення загальною площею 218,3 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов та просила його задовольнити. Представник відповідача ВДВС СМУЮ Большаков С.М. проти позову заперечив, та зазначив, оскільки виконавче провадження, згідно з яким накладено арешт на нерухоме майно позивача, відсутнє (знищено за терміном зберігання), правових підстав у державної виконавчої служби зняти такий арешт не має. Інші учасники процесу до суду не з'явилися, були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, 19.10.2005р. укладений договір дарування нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 4082 (а.с.9). З договору вбачається, що [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 218,3 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS]. Договір дарування зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 902988, про що свідчить витяг № 1620769 серії ВС № 794880 (а.с.10). Право власності на це майно зареєстровано КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» 19.10.2005р. за р/н 1352727, про що наданий витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВХ № 804974 (а.с.11), а також зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно - номер запису про право власності 101445, дата реєстрації 06.02.2013р. (а.с.12). 12.09.2014р. Позивачем з реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції від державного реєстратора отримано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в якому значиться запис про обтяження № 5838841 зареєстрований 15.10.2007р. о 15:44 реєстратором Першої Сумської державної нотаріальної контори відповідно до постанови ВДВС Зарічного районного УЮ м. Суми серії АА № 951130 від 06.09.2002р. (а.с.13) Відповідно до Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.09.2002р. серії АА № 951130 державним виконавцем ВДВС Зарічного районного УЮ м. Суми постановлено накласти арешт на все майно, що належить ТОВ «Орхідея» (код ЄДРПОУ 21127395), м. Суми, вул.. Кіровоградська, 2: приміщення по [ADDRESS], гараж 170 по вул. Черепіна, 29.(а.с.14) З матеріалів справи вбачається, що господарським судом Сумської області 25.02.2005р. ТОВ «Орхідея» визнано банкрутом, а 03.10.2007р. в ЄДР внесено запис № 16321170005000073 про припинення юридичної особи. Дані факти підтверджуються матеріалами на а.с. 17-18. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.99 року № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Державний виконавець з огляду на вимоги ст. 6 Закону № 606-XIV зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі ст. 11 Закону № 606-XIVдержавний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. За змістом ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Після завершення виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний зняти арешт, накладений на нерухоме майно боржника (нежитлове приміщення). Виконавче провадження, у межах якого накладено арешт на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS], після ліквідації юридичної особи було закінчено, при цьому з огляду на зміст витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна арешт на вказане нежитлове приміщення, всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» знято не було, що на думку суду позбавляє позивача можливості вчиняти дії щодо належного йому майна, вільно розпоряджатися ним. Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону N 606-XIVу разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Рішення про зняття арешту приймається тим органом, який прийняв рішення про накладення арешту, шляхом винесення постанови про скасування арешту майна. З 01.01.2013 року з набранням чинності Закону України Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV почала функціонувати нова система державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Пунктом 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 визначено, що державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України № 1952-IV державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Абзацом 1 пункту 5розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11.02.2010 року № 1878-VI, встановлено, що державна реєстрація в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек, надання інформації із зазначених реєстрів здійснюється до 1 січня 2013 року. Згідно з ч. 4ст. 3 Закону України № 1952-IV права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону України № 1878-VI державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, відмову в такій реєстрації, її зупинення, про державну реєстрацію обтяжень, про скасування запису, погашення запису та внесення змін до записів у Державному реєстрі прав. Крім вказаного, як відомо рішення Деснянського районного суду м. Чернігова відповідно до якого відкрите виконавче провадження та накладено арешт на майно ТОВ «Орхідея» виконане повністю. Як зазначив представник позивача та не заперечувалося у судовому засіданні представником виконавчої служби, позивачу була надана відповідь при його зверненні до органів виконавчої служби щодо зняття арешту з нерухомого майна, що згідно Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень та алфавітних показників у відділі на виконанні не перебувають виконавчі провадження на підставі яких було накладено заборону відчуження на нежитлове приміщення загальною площею 218,3 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] яке належить [PERSON]. Крім цього, [PERSON] було повідомлено, що згідно п. 9.9. «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 2275/5 від 25.12.2008р. строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить 3 роки. Отже суд приходить до переконання, що виконавче провадження завершено, а накладений арешт постановою ВДВС Зарічного району м.Суми від 06.09.2002 року на нерухоме майно слід скасувати. Оскільки власник нерухомого майна не має змоги в повній мірі реалізувати своє право власності на нього, суд вважає що порушене право позивача підлягає захисту.

Outcome: approved