Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

Представник позивача, від імені та в інтересах останньої, звернувся до суду з позовом до Територіальної громади села Михайлівка Тульчинського району Вінницької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла баба позивача по лінії матері [PERSON] . На день своєї смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Спадкова справа щодо майна [PERSON] не заводилась, а всю спадщину після її смерті прийняла дочка - мати позивача [PERSON] , яка була зареєстрована зі спадкодавцем на день її смерті за однією адресою. Матір позивача - [PERSON] померла [INFO] . На день своєї смерті, вона була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з дочкою - позивачем [PERSON] . До складу спадкового майна після її смерті увійшла земельна ділянка площею 2,46 га., розташована на території Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, призначена для ведення особистого селянського господарства, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ВН № 019751, виданого 08.02.2003 Тульчинською райдержадміністрацією. Після смерті [PERSON] всю спадщину прийняла її дочка - позивач [PERSON] . Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку їй відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на неї. За життя, [PERSON] 22.07.1997 видано сертифікат на право на земельну частку (пай) площею 2,54 га. серії ВН № 0365963. В подальшому, виготовлено державний акт на вказану земельну ділянку, на підставі якого, [PERSON] набула права власності на земельну ділянку. Однак, внаслідок свого похилого віку, поганого стану здоров`я та переїзду до Чернігівської області, [PERSON] не змогла отримати на руки даний державний акт. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, у якому просить визнати за нею, як спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , в порядку спадкування, право власності на земельну ділянку загальною площею 2,46 га., розташовану на території Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, призначену для ведення особистого селянського господарства, яка за життя належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ВН № 019751 від 08.02.2003, виданого на підставі розпорядження Тульчинської райдержадміністрації від 23.12.2002 № 548 та після її смерті була успадкована [PERSON] . Судові витрати представник позивача просить залишити за позивачем. Третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надіслало на адресу суду відзив на позовну заяву (а.с. 79-84), який суд оцінює як пояснення щодо позову, оскільки дана установа є третьою особою у справі, а не відповідачем. У даних поясненнях Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області зазначає, що вважає позов необгрунтованим та просить відмовити у його задоволенні, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду, так як з тексту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що [PERSON] померла [INFO] , а [PERSON] - [INFO], розпорядження Тульчинської райдержадміністрації, на підставі якого [PERSON] набула права власності на земельну ділянку площею 2,64 га., датоване 23.12.2002, з чого слідує висновок, що спадкодавці і позивач могли і мали дізнатись про можливе порушення своїх прав ще з 2003 року. Також, звертає увагу суду на пункт 6 листа ВСУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, в якому зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує право власності (с. 392 ЦК України). Також, наводить положення, викладені у листі ВСУ від 29.10.2008 № 19-3767/0/8-08, у якому зазначено, що потрібно враховувати судам при розгляді справ про визнання права на земельну частку (пай). Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримує, на задоволені позову наполягає. Представник відповідача - Територіальної громади села Михайлівка Тульчинського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявний лист сільського голови Михайлівської сільської ради про розгляд справи у відсутність представника, позов визнає (а.с. 64). Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Кириченко Т.В. в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 111). Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, у запереченнях вказав, що розгляд справи просить здійснювати у його відсутність. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Кувечицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (а.с. 12), [PERSON] померла [INFO] в с. Кувечичі Чернігівського району Чернігівської області. Згідно копії довідки Новобілоуської сільської ради Кувечицького старостинського округу Чернігівського району Чернігівської області № 01-58 від 14.02.2020 (а.с. 13), [PERSON] на день своєї смерті постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою на день її смерті проживали та були зареєстровані дочка [PERSON] , [INFO] (померла [INFO] ) та онука [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Кувечицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (а.с. 14), [INFO] в с. Кувечичі померла [PERSON] . Згідно копії довідки Новобілоуської сільської ради Кувечицького старостинського округу Чернігівського району Чернігівської області № 01-59 від 14.02.2020 (а.с. 15), [PERSON] на день своєї смерті постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою на день її смерті проживали та були зареєстровані дочка [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , правнука [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Воробіївською сільською радою 13.04.1968 (а.с. 16), позивач [PERSON] народилася [INFO] , її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.03.1962 (а.с. 17), [PERSON] народилася [INFO] , її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Отже, на підставі вказаних свідоцтв про народження, судом встановлено, що [PERSON] була матір`ю [PERSON] , а остання була матір`ю позивача [PERSON] . Відповідно до копії постанови приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Кириченко Т.В. (а.с. 19), позивачу [PERSON] відмовлено в оформлені спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 2,46 га., розташовану на території Михайлівської сільської Тульчинського району Вінницької області, що належала [PERSON] через відсутність документу, що підтверджує право власності [PERSON] на дану земельну ділянку. Відповідно до копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0365963, виданого 22.07.1997 (а.с. 20), [PERSON] на підставі рішення Тульчинської райдержадміністрації № 435 від 16.09.1996, належить право на земельну частку пай розміром 2,54 в умовних кадастрових гектарах в КСП ім. Щорса с. Михайлівка Тульчинського району Вінницької області. В матеріалах справи наявна копія державного акту серії І-ВН № 019751, виданого 08.02.2003 Тульчинською райдержадміністраціїєю про право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку площею 2,46 га., розташовану на території Михайлівської сільської ради, призначену для ведення особистих селянських господарств (а.с. 22). Вказана копія державного акту видана 24.12.2019 Відділом у Тульчинському районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області на запит нотаріуса (а.с. 21). Також, листом Відділу у Тульчинському районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 31.03.2020 (а.с. 25), надісланого на адвокатський запит, повідомлено, що згідно державного реєстру станом на 01.01.2013, реєстру архівних примірників державних актів та книг записів про державну реєстрацію, у відділі знаходиться не виданий примірник державного акту на право приватної власності на землю на ім`я [PERSON] серії І-ВН 019751 від 08.02.2003. Про втрату вищевказаного державного акту на ім`я [PERSON] серії І-ВН 019751 від 08.02.2003 та визнання його недійсним, 13.02.2020 зроблено оголошення у друкованому засобі масової інформації (а.с. 28). Згідно листа Чернігівської районної державної нотаріальної контори від 04.07.2020 (а.с. 62) та Державного нотаріального архіву Чернігівської області від 07.08.2020 (а.с. 108), спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , не відкривалась. Відповідно до витребуваної судом копії спадкової справи щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , з заявою про прийняття спадщини після її смерті звернулась позивач [PERSON] (а.с. 66-73). Як роз`яснив ВССУ у п.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4/-13 від 16.05.2013, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 01.01.2004 або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Оскільки смерть спадкодавця [PERSON] наступила до 01.01.2004, тому до даних правовідносин застосуванню підлягають норми ЦК УРСР (в ред. 1963 р.). Згідно із вимогами ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , однак не оформила своїх спадкових прав. Враховуючи, що мати позивача - [PERSON] померла після 01.01.2004 , тому до даних правовідносин також підягають застосуванню норми ЦК України. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. З досліджених судом доказів, встановлено, що позивач [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тому є такою, що прийняла спадщину після смерті останньої. За ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Таким чином, оскільки [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняла, хоч і не оформила своїх спадкових прав, тому спадщина, що залишилась після смерті [PERSON] переходить до її спадкоємця - позивача [PERSON] . Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки, у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому дане питання має бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Щодо посилань третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, то суд вважає дані посилання необгрунтованими, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області вказує, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки з тексту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що [PERSON] померла [INFO] а [PERSON] [INFO], розпорядження Тульчинської райдержадміністрації, на підставі якого [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 2,64 га., датоване 23.12.2002, з чого слідує висновок, що спадкодавці і позивач могли і мали дізнатись про можливе порушення їх прав ще з 2003 року. Разом з тим, суд вважає, що позивач дізналася чи могла дізнатися про порушення свого права на спадщину тоді, коли стала його реалізовувати, тобто після смерті матері [PERSON] , а не після смерті баби - [PERSON] , яка померла ще [INFO] , оскільки після смерті останньої, спадщину прийняла її дочка [PERSON] , хоч і не оформила своїх спадкових прав. Смерть матері позивача [PERSON] наступила [INFO] , тому починаючи з цієї дати слід відраховувати строк позовної давності. З огляду на те, що позов до суду подано 29.05.2020, строк позовної давності є не пропущеним. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України та прохання представника позивача у позовній заяві залишити судові витрати за позивачем, суд залишає судові витрати за останньою. На підставі викладеного,

Outcome: approved