Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути із [PERSON] заборгованість за Кредитним договором ДКХ-1916 від 25.10.2017 року у сумі 64 482,10 грн. та судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.10.2017 року між Кредитною Спілкою «Істок» та [PERSON] був укладений Кредитний договір ДКХ-1916, відповідно до умов якого 09.11.2017 року позичальник отримав кредит у сумі 28 000 грн. та зобов`язався його повернути в повному обсязі та у терміни, встановлені Кредитним договором з терміном дії договору 12 календарних місяців, до 09.11.2018 року, зі сплатою процентів за користування коштами у розмірі 0,001% річних. Плата за надання кредиту становить 40,66 грн. щоденно. Позивач належним чином виконав зобов`язання, передбачені умовами Договору. У зв`язку з порушенням умов Кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту згідно з графіком, 24.05.2018 року відповідачу було надіслано лист-попередження про наявність заборгованості та з вимогою погашення заборгованості по кредитному Договору, однак у добровільному порядку заборгованість відповідачем не сплачена. 27.03.2018 року сторонами договору внесено до нього зміни шляхом укладення додаткового договору №1 до Кредитного договору, згідно якого плата становить 162,63 грн. Крім того, зазначає, що умовами договору встановлено, що у разі порушення позичальником виконання зобов`язань зі сплати платежів за Договором, повернення суми боргу відбувається з урахуванням встановленого індексу інфляції та 100% річних від простроченої суми за весь час прострочення сплати зобов`язань за Договором. На підставі викладеного позивач просить стягнути із [PERSON] суму заборгованості по кредитному договору у загальному розмірі 64 482,10 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою кредиту - 21 071,17 грн., заборгованості за платою - 22 443,26 грн., заборгованості по відсотках - 0,20 грн., інфляційних нарахувань - 826,78 грн., 100% річних - 15 140,71 грн., штрафу у розмірі 5000 грн. а також судовий збір. Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого [PERSON] вважає позов необґрунтованим. Посилався на порушення позивачем правил підсудності, оскільки змінив місце своєї реєстрації після розірвання контракту з Харківським університетом повітряних сил імені Івана Кожедуба. Вказує, що дійсно укладав договір 25.10.2017 року з позивачем на отримання 18 000 грн., а не 28 000 грн. та на руки отримав лише 12 000 грн., оскільки з нього одразу взяли 6000 грн. за перший внесок та відсоток за отримання кредиту, вказавши, що ця виплата буде врахована при нарахуванні боргу і відсотку. 27.03.2018 року без його згоди та підпису позивач уклав додатковий договір №1, яким без його відома збільшив відсотки та щоденні виплати з 40,66 грн. на 162,63 грн. Вважає, що дії позивача мають ознаку шахрайських, у зв`язку з чим відкрито кримінальне провадження. Також вказує, що з квітня 2018 року проходить військову службу за контрактом і відповідно до ст.15 п.15 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» всі нарахування процентів та штрафів з боку позивача є незаконними і протиправними. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позову. Представником позивача надано до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що вимоги позовної заяви є законними і обґрунтованими, а відзив на позовну заяву - безпідставний. Вважає, що позивач має всі законні підстави для стягнення з позичальника на підставі укладеного договору заборгованості у розмірі 64 482,10 грн. Вказує, що ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не містить обмежень щодо нарахування плати, інфляційних нарахувань та спеціальної відповідальності, передбаченої ст.625 ЦК України за невиконання зобов`язання. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Судом встановлено, що 25 жовтня 2017 року між Кредитною Спілкою «Істок» та [PERSON] було укладено Кредитний договір ДКХ-1916, згідно умов якого Кредитна Спілка «Істок» зобов`язалася надати позичальнику грошові кошти в сумі 28 000 грн., а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит і виконати обов`язки за договором у повному обсязі. Строк дії договору становить 12 календарних місяців - до 09.11.2018 року. Спілкою виконані взяті на себе зобов`язання за кредитним договором ДКХ-1916 від 25.10.2017 року щодо видачі кредиту. При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п.3.2 Договору відсоткова ставка за користування кредитом становить 0,001% річних. Відповідно до п.2.5 Договору плата за надання кредиту становить 40,66 грн. щоденно. Відповідно до п.4.1 Кредитного договору відповідач зобов`язався щомісячно сплачувати платежі, що складаються з нарахованої плати та частини кредиту, вказані в Графіку повернення кредиту та сплати зобов`язань, що наведено у додатку до Договору, який є його невід`ємною частиною. Згідно п.4.3 Кредитного договору платежі проводяться позичальником згідно з Графіком у повному обсязі шляхом внесення готівкою в касу або на зазначений у договорі рахунок. Відповідно до п.6.2.2 кредитного договору, у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або відсотків більш як на один календарний місяць, кредитор набуває права вимагати від позичальника дострокового погашення кредиту та нарахованих плати та відсотків згідно умов Договору до дня повного виконання зобов`язань за Договором; вимагати відшкодування збитків, завданих кредитору внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору. Також судом встановлено, що 27.03.2018 року між Кредитною Спілкою «Істок» та [PERSON] був укладений додатковий договір №1 до Кредитного договору ДКХ-1916 від 25.10.2017 року, який є невід`ємною частиною кредитного договору, відповідно до умов якого у зв`язку з порушенням позичальником графіку повернення кредиту та сплати відсотків, плата за надання кредиту становить 162,63 грн. щоденно. Пунктом 4.7 Договору передбачено відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 1000 грн. за порушення сплати кожного платежу, згідно Графіку платежів. Крім того, відповідно до п.4.7 Кредитного договору у разі порушення позичальником виконання зобов`язань зі сплати платежів за Договором, повернення позичальником суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 100% річних від простроченої суми за весь час прострочення сплати зобов`язань за Договором, згідно ст.625 ЦК України. Внаслідок невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за Договором станом на 31.07.2018 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 64 482,10 грн., яка згідно розрахунку позивача складається із заборгованості за основною сумою кредиту - 21 071,17 грн., заборгованості за платою - 22 443,26 грн., заборгованості по відсотках - 0,20 грн., інфляційних нарахувань - 826,78 грн., 100% річних - 15 140,71 грн., штрафу у розмірі 5000 грн.. З матеріалів позову вбачається, що 24.05.2018 року позивачем було надіслано відповідачу лист-попередження (вих.№11) про наявність заборгованості та з вимогою погашення заборгованості по кредитному Договору, яка відповідачем у добровільному порядку не виконана. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк, що встановлені договором. Крім того, відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Приписами цивільного законодавства передбачено, що Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Відповідно до положень ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений строк. При цьому, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Разом із цим, у відповідності до відповідно до ст.14 п.15 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] з 20.04.2018 року проходить військову службу у Збройних Силах України, що підтверджується копією контракту від 20.04.2018 року, копією військового квитка. Крім того, згідно довідки №182 від 29.01.2019 року відповідач в період з 23.11.2018 року по дату видання довідки безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках у розмірі 0,20 грн. та штрафу у розмірі 5000 грн. задоволенню не підлягають. Крім того, позовні вимоги в частині стягнення 100% відсотків річних у відповідності до ст.625 ЦК України та п.4.7.3 кредитного договору підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача коштів у розмірі 15 140,64 грн., інфляційні нарахування - у розмірі 39,16 грн. В іншій частині позовні вимоги підлягають задоволенню, зокрема щодо стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою кредиту у розмірі 21 071,17 грн. та заборгованості за платою - 24 443,26 грн. Щодо посилань відповідача на отримання коштів від позивача в меншому розмірі, ніж обумовлено умовами договору, а так само й не укладення з позивачем Додаткового договору №1, відповідачем не надано до суду жодних доказів в підтвердження вказаних ним обставин. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки відповідач, на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 509, 525, 526, 610, 611, 625, 626, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.14 п.15 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,

Outcome: partial