Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Представник позивача [PERSON], в інтересах позивача [PERSON] акціонерного товариства «Кредобанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 09.01.2009 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк» та відповідачем був укладений договір № 9/Д-О2, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 9000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та на умовах, визначених договором. З метою забезпечення виконання зобовязання за даним кредитним договором, 09.01.2009 року відповідач [PERSON] уклала з ВАТ «Кредобанк» договір поруки № 9/Д-О2/S-1. Відповідно до його умов [PERSON] несе солідарну відповідальність з [PERSON] перед банком за виконання умов основного зобовязання всім належним їй майном та грошовими коштами. В порушення умов вищезазначеного договору відповідачі взяті на себе зобов'язання належним чином не виконали, у зв'язку з чим станом на 10.08.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 18937,76 грн. Тому, позивач просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів зазначену суму заборгованості та судові витрати. У судове засідання позивач не зявився. Надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду заперечення проти позову, згідно яких, посилаючись на ту обставину, що позов предявлено зі спливом трирічного строку, просила у позові відмовити, застосувавши позовну давність до заявлених вимог, стягнути з позивача витрати на правову допомогу у сумі 1600 грн. та розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала до суду заперечення проти позову, в яких просила застосувавши позовну давність до заявлених вимог відмовити позивачу та розглянути справу без її участі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається із матеріалів справи, 09.01.2009 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір № 9/Д-О2, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 9000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та на умовах, визначених договором. З метою забезпечення виконання зобовязання за даним кредитним договором, 09.01.2009 року відповідач [PERSON] уклала з ВАТ «Кредобанк» договір поруки № 9/Д-О2/S-1. Відповідно до умов договору поруки [PERSON] несе солідарну відповідальність з [PERSON] перед банком за виконання умов основного зобовязання всім належним їй майном та грошовими коштами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За умовами договору, відповідачі зобовязувалися солідарно погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Кінцевим строком повернення боргу є 01.01.2012 рік. Згідно розрахунку заборгованості за договором, в порушення умов кредитного договору, відповідачами не надано грошові кошти для погашення заборгованості і починаючи з 18.01.2010 року погашення боргу не здійснювалося. Таким чином, судом встановлено неналежне виконання відповідачами взятих на себе зобов'язань відповідно до умов укладеного договору, що спричинило порушення його умов. Проте, відповідачами відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України подано заяви про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Так, судом встановлено, що починаючи з січня 2010 року (що підтверджено розрахунком заборгованості) погашення заборгованості відповідачами не здійснювалось, кінцевим строком повернення є 01.01.2012 рік, а позовна заява подана до суду\~лише 02.03.2017 року. Таким чином, на підставі викладеного, судом встановлено, що на момент подання позову сплили строки давності предявлення позовних вимог по зазначеному у позові періоду, оскільки позивач у встановленому законом порядку вимоги до відповідача у межах строку позовної давності фактично не предявив. Стаття 267 Цивільного кодексу України встановлює, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи те, що відповідачі заявили про застосування позовної давності, а позивач не зазначив поважні причини пропуску строку давності і не надав суду доказів, що підтверджують поважність причини пропуску, суд вважає можливим застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог за спливом строку позовної давності. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з позивача підлягає стягненню на користь відповідача [PERSON] понесені нею судові витрати, зокрема сплачені кошти у розмірі 1600 грн. за надання їй правової допомоги при складанні заперечення, що підтверджується розрахунком вартості правової допомоги та актом виконаних робіт.

Outcome: approved