Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Маляр Н.В. звернулась до суду з позовом до Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької області, в якому просить визнати за позивачем право власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позов обґрунтовує тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, до складу якої увійшло право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Позивач прийняв спадщину та звернувся до нотаріуса за свідоцтвом про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок. У видачі свідоцтва нотаріус відмовив у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок. Відмова нотаріуса порушує право позивача на спадкування і є підставою для визнання за нею права власності на спірний житловий будинок. Позивач у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомив. Представник позивача - адвокат Маляр Н.В. у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, відзив а позов не надав. В зв`язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.05.2013. Позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON] , що підтверджується його паспортом, свідоцтвом про народження від 28.03.1967. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшли всі права і обов`язки, які належали спадкодавцю за життя. 27 листопада 2008 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів все своє майно позивачу [PERSON] , що підтверджується заповітом від 27.11.2008, який знаходиться у Спадковій справі №155/2013. Позивач прийняв спадщину, подавши 22.07.2013 нотаріусу Токмацької районної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що підтверджується його заявою, яка знаходиться у Спадковій справі №155/2013. 31 травня 2017 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з земельної ділянки з кадастровим [NUMBER] площею 6,67 га., з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Очеретуватської сільської ради Токмацького району Запорізької області, та свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з права на земельну частку (пай), що знаходиться на території КСП «Україна» Очеретуватської сільської ради Токмацького району Запорізької області, розміром 1,1026 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), за сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 30.07.1996. Вказані обставини підтверджуються заявою позивача від 31.05.2017, копіями відповідних свідоцтв про право на спадщину за заповітом, які знаходяться у Спадковій справі №155/2013. 29 липня 2018 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, до складу якої входить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . У видачі вказаного свідоцтва нотаріус відмовила у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спірний будинок. Вказані обставини підтверджуються постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.07.2018. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] спадкодавцю [PERSON] за життя належало право власності на земельну ділянку площею 0,25 га. з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою МП «Малі-44» від 18.07.2018 право власності на спірний житловий будинок за померлим [PERSON] не зареєстроване. Відповідно до витягу з погосподарської книги №1 за 2011-2015 роки с. Очеретувате житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (зміна назви вулиці на [ADDRESS] рішенням сесії Оеретуватської сілської ради №4 від 19.02.2016) обліковується за [PERSON] . Рік побудови - 1969. Відмова нотаріуса порушує право позивача [PERSON] на спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] та є підставою для визнання за ним права власності на спірний житловий будинок відповідно до ст.392 ЦК України. Таким чином, вирішальним у цій справі є вирішення питання про належність спірного будинку на праві власності спадкодавцю [PERSON] Згідно з ч.1 ст.27 Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV), правовстановлюючими документами, які підтверджують право власності, є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4) видане нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат; 6) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дублікат; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею, видані до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інші документи, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Цивільно-правовий інститут набуття та виникнення права власності на нерухоме майно в різні періоди по-різному був урегульований на законодавчому рівні. У зв`язку із цим держава задекларувала визнання дійсними прав на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності Законом №1952-IV. Відповідно до положень ч.3 ст.3 Закону №1952-IV права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. У 1969 році (рік побудови спірного житлового будинку) питання набуття права власності регулювались Цивільним кодексом Української РСР від 18.07.1963 №1540-VI (далі - ЦК УРСР), Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі - Інструкція), та іншими нормативними актами. Згідно зі ст.100, 101 ЦК УРСР, громадяни мали право мати в особистій власності один жилий будинок. У абз.2 п.6 Інструкції зазначено, що не підлягали реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. За змістом зазначених норм права виникнення права власності на житлові будинки, розташовані в сільській місцевості, не підлягало реєстрації, а тому не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до досліджених доказів спірний будинок перебуває на погосподарському обліку в Очеретуватській сільській раді Токмацької сільської ради Токмацького району Запорізької області, обліковується за спадкодавцем [PERSON] , якому також належало право власності на земельну ділянку, на якій збудований спірний будинок. На підставі цього суд дійшов висновку, що спадкодавцю [PERSON] належало право власності на спірний будинок. Згідно зі ст.392 ЦК України, особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання права власності. Статтею 16 ЦК України передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі, в разі відсутності правовстановлюючого документа юридичний факт набуття нерухомості у власність за зверненням зацікавлених осіб може бути визнаний, а невизнані державою права спадкоємців - захищені в судовому порядку. Суд встановив, що спір виник у зв`язку з відсутністю умов для оформлення спадщини нотаріально. Відповідно до положень п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи, що спірний будинок належав на праві власності спадкодавцю [PERSON] , спадщину за заповітом після смерті якого прийняв позивач [PERSON] , вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом на спірний будинок є законними, ґрунтуються на вищезазначених нормах матеріального права, підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved