Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Представник \~позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся \~до \~суду із \~вищезазначеним позовом \~до відповідачів [PERSON] акціонерного товариства «Полтаваобленерго», Товариства з обмеженою відповідальністю «Бліцсервіс», посилаючись на те, що [PERSON] є власницею земельної ділянки, розташованої по вул.Дзержинського,17 в с.Щербані Полтавського району Полтавської області. Зазначив, що на належній [PERSON] земельній ділянці спеціальні обмеження та сервітути відсутні, проте 15 травня 2010 року співробітниками Полтавської філії ПАТ «Полтаваобленерго» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Бліцсервіс» знищено паркан, плодові дерева, кущі та проведено по території земельної ділянки, належної позивачу, високовольтну лінію електропередач. Вказаними діями відповідачів власнику земельної ділянки заподіяно матеріальну та моральну шкоду. Просив суд \~зобовязати відповідачів демонтувати опору високовольтної лінії електропередач, розташовану на земельній ділянці по вул.Дзержинського,17 в с.Щербані Полтавського району Полтавської області, стягнути з відповідачів на користь\~позивача солідарно матеріальну шкоду в сумі 4000 гривень та моральну шкоду в сумі 10000 гривень, а всього 14000 гривень, судові витрати. У звязку із смертю [PERSON], ухвалою суду від 06 травня 2015 року до участі у справі залучена її правонаступник [PERSON] (т.2 а.с.106). Під час розгляду справи представник позивача звернувся до суду із заявою про залишення без розгляду позовних вимог до ТОВ «Блицсервіс», яка ухвалою суду від 06 травня 2015 року задоволена. Зважаючи та те, що рішення в справі може вплинути на права та обовязки ТОВ «Блицсервіс» щодо однієї із сторін, останнє залучено до участі у справі як третя особа. Також до участі у справі в якості третьої особи залучена Щербанівська сільська рада Полтавського району Полтавської області\~(т.2 а.с.107-109). Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, оскільки її інтереси буде представляти адвокат [PERSON] (а.с.105). В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав з підстав викладених в позовній заяві. Вважав, що відповідач ПАТ «Полтаваобленерго» при проведенні робіт на земельній ділянці, яка належала [PERSON], а після її смерті належить спадкоємцю [PERSON], допустив порушення права власника земельної ділянки, без її дозволу виконав роботи по встановленню опори високовольтної лінії електропередач. Під час здійснення робіт пошкодив поверхневий грунт землі, знищив насадження дерев та кущів, чим заподіяв матеріальну шкоду. Просив суд зобовязати ПАТ «Полтаваобленерго» демонтувати опору високовольтної лінії електропередач по вул.Дзержинського, 17 в с.Щербані Полтавського району, розташовану на земельній ділянці, яка належала [PERSON] та перейшла у спадок [PERSON], стягнути на користь позивача 4000 грн. матеріальної шкоди, 10000 грн. моральної шкоди та судові витрати які складаються з витрат по сплаті судового збору, витрат на проведення судової інженерно-технічної експертизи та витрат на правову допомогу. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив, посилаючись на те, що високовольтна лінія електропередач та опора на якій вона знаходиться, встановлені на земельній ділянці, що належала [PERSON] законно, оскільки ця лінія електропередач існувала давно. У 2008 році виникла необхідність реконструкції цієї лінії електропередач, і за погодженням з відповідними службами та Щербанівською сільською радою Полтавського району, така реконструкція була проведена в травні 2010 року. Вважає, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №181808 від 22 червня 2009 року виданий [PERSON] з порушенням діючого законодавства. Дана лінія електропередач передана Фондом державного майна України у 2004 році у власність ПАТ «Полтаваобленерго», на балансі якого вона і знаходиться до цього часу. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області направив до суду заяву, в якій справу просив розглянути без його участі, при вирішенні спору покладався на розсуд суду. Представник третьої особи ТОВ «Бліцсервіс» до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та проаналізувавши надані сторонами письмові докази, суд приходить до наступного. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] була власником земельної ділянки площею 0,25 га, призначеною для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по вул.Дзержинського,17 в с.Щербані Полтавського району згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №181808 від 22 червня 2009 року (т.1 а.с.8). Зазначений акт виданий на підставі рішення виконавчого комітету Щербанівської сільської ради №112 від 25 грудня 2007 року. У висновку про обмеження на використання земельної ділянки, що надана [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с.Щербані Полтавського району на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 17 жовтня 2008року зазначено, що в місці розташування земельної ділянки, що надана позивачці, спеціальні обмеження і сервітути щодо використання земельної ділянки відсутні (т.1 а.с.9). Після смерті [PERSON], яка настала 20 вересня 2014 року, спадкоємцем її майна стала донька спадкодавця [PERSON], яка звернулася до Другої полтавської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (т.2 а.с.69,76-78, 89). Згідно ч.1 ст.125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.126 ЗК України, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Статтею 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується, а статтею 41 закріплено непорушність права приватної власності. Згідно ст.319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до положення ч.1 ст.76 ЗК України землями енергетичної системи визнаються землі, надані під електрогенеруючі обєкти (атомні, теплові, гідроелектростанції, електростанції з використанням енергії вітру і сонця та інших джерел), під обєкти транспортування електроенергії до користувача. Згідно ч.2 ст.76 ЗК України, землі енергетичної системи можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Статтею 6 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних обєктів» визначено, що до земель енергетики відносяться землі, надані в установленому законом порядку у власність та користування для розміщення, будівництва і експлуатації обєктів з виробництва і передачі електричної та теплової енергії, обєктів альтернативної енергетики, обєктів технологічної інфраструктури, обєктів енергетики, в тому числі адміністративних та виробничих будівель підприємств що здійснюють таку діяльність. ПАТ «Полтаваобленерго» не надав суду доказів того, що йому в установленому законом порядку надавалися землі під обєкти транспортування електроенергії до користувача в тому числі земельна ділянка що належала [PERSON] Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що високовольтна лінія електропередач, що проходить над земельною ділянкою, яка передана у власність [PERSON] експлуатувалась давно і у 2010 році відбулась її реконструкція, оскільки законодавчо встановлено порядок надання в користування чи у власність земель енергетичної системи та визнання їх такими після державної реєстрації і постанови її на облік кількості земель енергетики в земельно-кадастровій книзі підприємства, згідно вимог ст.13 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних обєктів». У відповідності до положення ч.3 ст.14 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних обєктів» для будівництва, розміщення та експлуатації обєктів передачі електричної або теплової енергії земельні ділянки всіх форм власності, за договором з власником чи користувачем земельної ділянки, можуть використовуватися також шляхом встановлення постійних або строкових сервітутів без зміни цільового призначення цих земельних ділянок. ПАТ «Полтаваобленерго» з пропозицією укласти договір з [PERSON] на встановлення постійного або строкового сервітуту її земельної ділянки не зверталося. Суд не бере до уваги посилання відповідача на незаконність видачі [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 181808 від 22 червня 2009 року. Відповідно до положень ч.2 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядженням земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування території сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідачем не оскаржувався в установленому законом порядку державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 181808 від 22 червня 2009 року, виданий на імя [PERSON], про що повідомив суд представник ПАТ «Полтаваобленерго», а тому вважати даний правовстановлюючий документ недійсним у суду немає правових підстав. Згідно ст.4 ч.1 Закону України «Про відчуження земельних ділянок інших обєктів нерухомого майна що на них розміщені, які перебувають у праві власності для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» фізичні або юридичні особи не можуть бути протиправно позбавлені права приватної власності на земельні ділянки, інші обєкти нерухомого майна, що на них розміщені. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною ч.2 ст.152 ЗК України зазначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Враховуючи, що [PERSON] акціонерному товариству «Полтаваобленерго» земельна ділянка розташована по вул.Дзержинського,17 в с.Щербані Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області для встановлення опори лінії електропередач та проведення високовольтної лінії електропередачі в установленому законом порядку не виділялася, проведення цих робіт здійснено без погодження з власником земельної ділянки [PERSON], суд приходить до висновку про задоволення позову про демонтаж опори та високовольтної лінії електропередач, розташованих на земельній ділянці по вул.Дзержинського,17 в с. Щербані Полтавського району Полтавської області. Розглядаючи питання про стягнення матеріальної та моральної шкоди, судових витрат, суд виходить із наступного. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] на час відкриття спадщини була зареєстрована та проживала у [INFO] разом зі своєю матірю [PERSON]. Згідно довідки Другої полтавської державної нотаріальної контори (а.с.85) [PERSON] від прийняття спадщини після смерті своєї матері від спадщини не відмовлялася. У відповідності до положення ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Спадкування права на відшкодування збитків, які завдані спадкодавцеві не з договірних зобовязань, матеріальної та моральної шкоди, якщо вони не були присуджені судом спадкодавцеві за його життя, законодавством не передбачені. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ПАТ «Полтаваобленерго» на її користь 4000 грн. матеріальної шкоди, 10000 грн. моральної шкоди, витрат повязаних з проведенням експертизи та витрат повязаних оплатою судового збору слід залишити без задоволення. Відповідно до п.2 ч.2 ст.79,\~\~ч.1.ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, зокрема і витрати на правову допомогу. Представником позивача в судовому засіданні на підтвердження вимог щодо стягнення судових витрат в частині надання правової допомоги надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правової допомоги, витяг з угоди №22 від 05 жовтня 2014 року на представництво інтересів у цивільній справі, розрахунок компенсації витрат на правову допомогу, квитанцію №12 від 06 жовтня 2014 року про сплату гонорару (т.2 а.с.79, 80). Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Законом України «Про Державний бюджет на 2015 рік»\~ визначено розмір мінімальної заробітної плати 1218 грн., і 40% від даної суми складає 487 грн. 20 коп. за годину роботи. \~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~ Але, як видно з матеріалів справи, на 07 жовтня 2014 року адвокатом складена заява [PERSON] про залучення її до участі у справі в якості позивача (т.2 а.с.74, 75), що в розумінні ст.200 ЦПК України не є окремою процесуальною дією поза судовим засіданням. За даними журналу судового засідання, 06 травня 2015 року судове засідання розпочато о 14 годині 25 хвилин, а закінчено о 16 годині 48 хвилин, тобто тривало дві години 23 хвилини (т.2 а.с.110, 111); 19 травня 2015 року судове засідання розпочато о 10 годині 33 хвилині та тривало до 11 годині 12 хвилини, тобто 39 хвилин (т.2 а.с.117); 02 червня 2015 року розпочато о 15 годині 32 хвилині та тривало до 16 годині 37 хвилини, тобто одну годину пять хвилин (т.2 а.с.132, 133); 17 червня 2015 року представник позивача брав участь у розгляді справи починаючи з 10 годині 13 хвилини по 11 годині 09 хвилини, тобто 56 хвилин (т.2 а.с.140). Всього судові засідання за участю представника позивача тривали пять годин три хвилини. Відповідно до\~\~ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт надання адвокатом [PERSON] позивачу [PERSON] правової допомоги. Разом з тим, зазначений розмір гонорару в сумі 3000 грн. не узгоджується з фактичним часом участі у судовому засіданні. Виходячи з даних, які містяться у матеріалах цивільної справи, а саме, в журналах судового засідання, представник позивача приймав участь у розгляді справи протягом пяти годин трьох хвилин, а тому розмір компенсації витрат на правову повинен складати 2460 грн. 36 коп. (5 годин ? 487 грн. 20 коп. + 24 грн. 36 коп. за три хвилини). Вказану суму слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial