Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Представник комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» звернувся до суду з позовом який уточнив та яким просив стягнути [PERSON] на користь КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 16563 грн. 53 коп. та витрати на сплату судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в квітні 2013 року КП «ТМ Ізмаїлтеплокоменерго» стало відомо, що квартира розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, проспект Леніна, б. 48, кв. 20, яка належить на праві власності [PERSON], виключена зі складу житлового фонду на підставі рішення Ізмаїльської міської ради від 25.12.2008 року. Нарахування заборгованості за послуги з централізованого опалення до червня 2013 року проводилась із застосуванням тарифу для категорії споживачів «населення», хоча з січня 2009 року повинні були проводитись з застосуванням тарифу встановленого для категорії споживачів «інші». Згідно даних особового рахунку № 1547, де відображались нарахування та оплати за споживчі послуги по квартирі [ADDRESS] за період з 01.01.2009 року по 30.06.2013 рік здійснювалась оплата за послуги з централізованого опалення (по тарифам «населення»), шляхом зарахування грошових коштів в сумі 6772 грн. 62 коп. 344 грн. 02 коп. = 6428 грн. 60 коп., де 6772 грн. 62 коп. всі оплати проведені за період з 01.01.2009 року по 31.05.2013 року та 344 грн. 02 коп. борг, що утворився станом на 01.01.2009 року. Крім цього, відповідачем [PERSON] здійснена оплата за період з 01.01.2009 року по 30.06.2013 року по обслуговуванню внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення (зазначена послуга надається виключно споживачам, які відносяться до категорії «населення»), шляхом внесення коштів в сумі 95 грн. 60 коп. 15 грн. 54 коп. = 80 грн. 06 коп., де 95 грн. 60 коп. всі оплати проведені за період з 01.01.2009 року по 29.02.2013 року та 15 грн. 54 коп. борг станом на 01.01.2009 року. Крім цього, як зазначено в позові [PERSON] (по тарифам «інші») в січні 2014 року сплачені кошти в розмірі 402 грн. 16 коп. та в серпні 2014 року кошти в розмірі 4532 грн. Отже, загальна сума оплат здійснених [PERSON], які підлягають зарахуванню в оплату вартості поставленої теплової енергії за відповідний період, становлять 11442 грн. 82 коп. В свою чергу, вартість поставленої теплової енергії в нежитлове приміщення, розташоване за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, проспект Леніна, 20, за період з 01 січня 2009 року по березень 2014 року становить 27926 грн. 29 коп. враховуючи загальну суму оплат в розмірі 11442 гр. 82 коп., залишок боргу становить 16563 грн. 53 коп. Всі оплати, які проводились по вищезазначеній квартирі за спірний період відображені в витязі з особового рахунку № 1547. Факт не володіння інформацією щодо належності вищезазначеного приміщення до нежитлового фонду підтверджується тим, що підприємство вживало заходів щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості, яка облікується саме по квартирі, шляхом подачі заяв про стягнення боргу в наказному порядку. Всього за період з січня 2009 року включно по березень 2014 року по нежитловому приміщенню проведені нарахування на загальну суму в розмірі 27926 грн. 29 коп. Разом з цим, нарахування за послуги з централізованого опалення та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж, які здійснювались по квартирі №20 по проспекту Леніна в м. Ізмаїлі за період з 01.01.2009 року по 30.04.2013 року, сплачені в повному обсязі шляхом внесення коштів в загальній сумі 6508 грн. 66 коп. Тільки з 2013 року відповідач почав здійснювати оплату по тарифам встановленим для «інших споживачів» в розмірі 402 грн. 16 коп. та 4532 грн., що в сумі становить 4934 грн. 16 коп. Отже, враховуючи вищевикладене сума боргу, яка утворилась по нежитловому приміщенню становить 27926 грн. 99 коп. 6508 грн. 66 коп. 4934грн. 16 коп. = 16563 грн. 53 коп. В судовому засіданні представник позивача комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та пояснив, що про рішення Ізмаїльської міської ради від 25.12.2008 року за № 1753 про виключення квартир зі складу житлового приміщення в тому числі і квартири [ADDRESS], яка належить йому на праві власності він повідомляв комунальне підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго». На підставі зазначеного рішення була розпочата реконструкція вказаної квартири та тепло у вказане приміщення не надходило. Договір про поставку теплової енергії в нежитлове приміщення між КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» та [PERSON] укладено не було. А також, відповідач [PERSON] зазначив, що він повідомляв КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» про те, що буде проводити ремонт приміщення та в подальшому використовувати його як нежитлове. Крім цього, відповідач [PERSON] просив застосувати строки позовної давності до вказаних правовідносин з січня 2009 року. Вислухавши пояснення сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В свою чергу, згідно вимог ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до ст. 25 вищезазначеного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Крім цього, відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів, тощо); 2) послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, тощо) 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на укладання послуг, контроль виконання умов договору, тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд ( заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення спроможності несучих елементів конструкції, тощо). Також, п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому право прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Таким чином, згідно до вищевказаних норм закону споживач зобовязаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користується ними. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 07.10.2010 року за № 834, власником приміщення № 20, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, проспект Леніна, будинок 48 є [PERSON], що також підтверджено витягом про державну реєстрацію прав, виданого комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 29.10.2010 року за № 27822948. Розрахунок оплати за надані послуги з централізованого опалення проведений у відповідності з тарифами, затверджених рішеннями виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 254 від 15.03.2007 року, № 107 від 31.01.2008 року, № 1695 від 15.12.2008 року, №1388 від 05.11.2009 року, та № 133 від 05.02.2009 року, згідно яких боржник відноситься до групи споживачів «інші споживачі». В свою чергу тарифи на теплову енергію сформовані на підставі Закону України «Про теплопостачання», Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 955 від 10.07.2006 р., 24.10.2007 р. Крім цього згідно постанови Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг в Україні від 30.09.2011 року за № 159 встановлено тариф для «інших споживачів» за 1 Гкал в розмірі 1046,10 грн. з урахуванням ПДВ . Як встановлено в судовому засіданні, факт постачання теплової енергії позивачем підтверджується довідками про роботу котельної, що опалює район, в якому розташоване приміщення відповідача. В свою чергу, відповідно п. 40 «Правил користування тепловою енергією» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року за № 1198, передбачено, що споживач теплової енергії зобовязаний погоджувати з теплопостачальною організацією нові підключення і відключення та переобладнання системи теплопостачання, які є причиною збільшення або зменшення обсягу споживання теплової енергії. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем [PERSON] в січні 2014 року сплачено по тарифам «інші» суму коштів в розмірі 402 грн. 16 коп., а в серпні 2014 року кошти в розмірі 4532 грн. Загальна сума оплат здійснених [PERSON], яка підлягають зарахуванню в оплату вартості поставленої теплової енергії за відповідний період, становлять 11442 грн. 82 коп. Згідно розрахунку вартості витрат теплової енергії на опалення нежитлового приміщення, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, проспект Леніна, 48 (колишня квартира, 20) згідно рішення ГІК № 1756 від 25.12.2008 року за період з 01.01.2009 року по 01.04.2014 року вартість теплової енергії на опалення нежитлового приміщення за зазначений період становить 27926 грн. 29 коп. Враховуючи часткову сплату послуг за опалення здійснену [PERSON] в розмірі 11442 грн. 82 коп., то залишок боргу становить 16563 грн. 53 коп. (27926 грн. 29 коп. -11442 грн. 82 коп. = 16563 грн. 53 коп.). За змістом ст. ст. 256-257, 264 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Суд критично ставиться до вимог відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності за період з січня 2009 року, оскільки, як вбачається з матеріалів справи 13.09.2010 року КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» зверталось до Ізмаїльського міськрайонного суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення та обслуговування внутрішньобудинкових мереж. Окрім цього, 15.09.2011 року комунальне підприємство «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненрго» також зверталось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення. В наслідок цього строк позовної давності переривався, а тому позовна давність в даному випадку не може бути застосована. На підставі викладеного, суд приходить до висновку що позовні вимоги комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію підлягають задоволенню та з [PERSON] на користь комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» підлягає стягненню заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 16563 грн. 53 коп. В свою чергу, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved