Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Представник позивача 20.05.2015р. звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] неповернуту частину позичених коштів, збільшену на 3 відсотки річних та відсотки за користування позикою у сумі , еквівалентній 15060 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, а також стягнення неустойки за період з 05 вересня 2012 року по 14 травня 2015 року в розмірі 2943000 гривні 00 коп., крім того, в рахунок задоволення вищезазначених вимог звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] із застосуванням визначеної процедури продажу шляхом надання іпотеко держателю [PERSON] права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу, також надати [PERSON], особисто та через представника, право пред»являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, подавати, одержувати, підписувати необхідні довідки, будь-які витяги в Державній реєстраційній службі України, Державні міграційній службі України та інших державних органах, установах, підприємствах, організаціях усіх форм власності, в нотаріальних конторах та архівних установах та вчиняти всі інші необхідні дії, пов»язані з продажем предмета іпотеки. Також з метою збереження предмета іпотеки до моменту його реалізації, передати предмет іпотеки в управління [PERSON] з наданням права обкладання його новими охоронними пристроями, вільного доступу до майна, зміни замків, укладання договорів на охорону та договорів оренди. Крім того, виселити відповідачів з іпотечного майна та стягнути з них судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача від позовних вимог в частині позову до [PERSON] відмовилась, в іншій частині позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача надав заяву про зменшення розміру неустойки та проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідачі своєчасно та в повному обсязі сплачували позичені кошти, але надалі [PERSON] був позбавлений волі і знаходився в СІЗО м.Харкова, отже, у відповідачів не було можливості будь-яким чином повертати йому борг, оскільки за умовами договору позики вони повинні були передавати борг та відсотки особисто [PERSON] та отримати від нього розписку або акт прийому-передачі коштів, отже, вони не мали можливості виконувати договірні зобов»язання. Таким чином, збитки були завдані позивачу не з вини відповідачів і має місце прострочка кредитора. Також, в договорі не зазначено розміру відсотків, а лише обов»язок повернути суму боргу, отже, відсотки сплаті не підлягають. Крім того, сума заборгованості не співмірна з вартістю квартири, і стягнення за рахунок іпотеки призведе до порушення принципів судочинства та завдасть шкоди відповідачам. Що стосується стягнення заборгованості та звернення стягнення на іпотеку, то в даному випадку на думку представника відповідача буде мати місце подвійне стягнення, що суперечить судовій практиці. Також, представник позивача просив застосувати строки позовної давності щодо нарахування та сплати неустойки у розмірі 2943000 грн. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши та перевіривши письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.11.2010 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець [PERSON] передав позичальникам валютні цінності у вигляді 14830 доларів США, які останні зобов»язались повернути в порядку та строки, передбачені графіком погашення позики, наведеному у цьому ж договорі. Також, 30 листопада 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно якого на забезпечення виконання зобов»язання, що виникло у [PERSON], [PERSON], [PERSON] перед [PERSON] за договором позики від 30.11.2014р. було визначено іпотечне майно - квартира [ADDRESS], оцінена сторонами в суму 480000 гривень і є власністю іпотекодавця [PERSON] Як вбачається з пояснень представника позивача, відповідачі виконували свої зобов»язання до вищезазначеним договором і повернули частину суми боргу у розмірі 5000 доларів США позивачу. Проте, надалі перестали виконувати свої зобов»язання і на час звернення до суду не повернули залишок отриманих у борг коштів у розмірі 9830 доларів США. Ці обставин визнані представником відповідача. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ч.1 ст.1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов»язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Частина 2 ст.625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача щодо прострочення кредитором відповідно до ст.613 ЦК України, оскільки відповідно до ст.537 ЦК України передбачено, що у разі відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов»язання, або ухилення їх від прийняття виконання, боржник має право виконати свій обов»язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів на депозит нотаріуса. Таким чином, суд вважає, що сума заборгованості відповідачів перед [PERSON] за договором позики від 30.11.2010р. склала 15060 доларів США, з яких неповернена сума позики 9830 доларів США, відсотки за користування позикою 4438 доларів США та відсотки від простроченої суми боргу 792 долари США. За курсом Національного банку України за станом на 23.09.2015р. курс становить: 2173,8564 грн. за 100 доларів США. Таким чином за станом на 23.09.2015р. сума заборгованість становить 327382 грн.77 коп. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачів неустойки у розмірі 2943000 грн. 00 коп., то суд вважає за необхідне задовольнити клопотання представника відповідача і застосувати строк позовної давності щодо стягнення неустойки за договором позики, оскільки відповідно до вимог ст.253 ЦК України та правової позиції Верховного суду України ( у справі № 6-100цс14) період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов»язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст.253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатись про порушення права. Графіком погашення позики, який визначено у п.1 договору позики останнім днем погашення позики є дата - не пізніше 30 листопада 2012 року. Отже, строк позовної давності щодо стягнення пені, позивачем було пропущено і тому позов в даній частині не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов»язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов»язання. Отже, позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за договором позики суд також вважає за необхідне задовольнити. Проте, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається за рахунок задоволення вимог [PERSON] до відповідачів на суму заборгованості за договором позики від 30.112010р., то суд в резолютивній частині рішення визначає лише про звернення стягнення на предмет іпотеки за рахунок визначеної суми заборгованості і не стягує вищезазначену суму заборгованості з відповідачів. Суд не приймає до уваги також посилання представника відповідача в приводу того, що вартість квартири - іпотечного майна значно перевищує суму заборгованості, оскільки відповідно до п.5 договору іпотеки від 30.11.2015р. сторони оцінили майно - квартиру [ADDRESS] в суму 480000 гривень., тоді, як сума заборгованості складає 327382 грн.77 коп. Що стосується позову в частині виселення відповідачів з квартири [ADDRESS], то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, так як відповідно до Постанови ВСУ від 18.03.2015р. та аналізу правових норм, передбачених Законом України « Про іпотеку» та ст.109 ЖК України, під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст.40 цього Закону, так і норма ст.109 ЖК України. За змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв»язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. В іншій частині позовних вимог суд також вважає за необхідне відмовити, оскільки надання судом позивачу права пред»являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, подавати, одержувати, підписувати необхіді довдки та документи, заяви до Міграційної служби України, КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», органів нотаріату і приватних нотаріусів та інших державних органів, установ, підприємств, організацій з питань отримання витягів та інших документів, довідок про склад сім»ї, а також вчиняти всі інші дії, пов»язані з вирішенням цих питань не передбачено законодавством України. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду представник позивача сплатив судовий збір у розмірі 3654,00 грн., отже зазначену суму суд вважає за необхідне стягнути в дольовому співвідношенні з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: partial