Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) Сафір Ф.О. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилається на те, що згідно укладеного договору б/н від 29.02.2016року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7011,81 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач в порушенні умов договору свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 27.04.2017 року за ним утворилась заборгованість у сумі 21791,10 грн., просить стягнути вказаний розмір заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак, згідно поданої заяви просив суд розглянути справу у його відсутності, так як позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився без поважних причин, оскільки про таки причини суду не повідомлено на момент розгляду справи, в зв'язку з чим, суд в силу ст. 224 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Судом встановлено, що 29.02.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] було укладено договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами складає між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 7011,81 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті , що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.1.1.2.7 Умов. Відповідно до п.2.1.1.12.11 Правил банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором. Відповідач допустив неналежне виконання своїх обов'язків, передбачених договором, оскільки не сплачував кредит та проценти за його користування відповідно до умов договору. Згідно наданого представником позивача розрахунку, відповідач станом на 27.04.2017 року має заборгованість за договором в сумі 21791,10 грн., у т.ч.: 7011,82 грн. - заборгованість за кредитом; 825,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3085,17 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 10868,28 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. За змістом ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. На підставі ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому відповідно до ст.625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а кредитний договір відповідно до ст.629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача .: 7011,82 грн. заборгованості за кредитом, 825,83 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом та 3085,17 грн. заборгованості за пенею та комісією є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Що ж стосується вимог про стягнення штрафів, то у їх задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного. Умовами договору, а саме п.2.1.1.12.6.4 Умов надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору. В той же час, згідно п.2.1.1.7.6 цих Умов передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи наведене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України по справі №6-2003цс від 21.10.2015 року та відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України повинен враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права. Таким чином, позивачем в порушення ст.61 Конституції України неправомірно застосовано два види однієї цивільно-правової відповідальності за порушення умов кредитного договору у зв'язку з порушенням строків виконання грошових зобов'язань, відповідно суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до роз'яснень, викладених в п.36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (ч.1 ст.88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Отже з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 802 грн. На підставі ст.61 Конституції України, ст.ст.526, 530, 536, 549, 611, 625, 634, 1050, 1054, 1055 ЦК України, та

Outcome: partial