Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

Представник позивача адвокат Руссу Н.О. в інтересах позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 60 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають від цього шлюбу малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На теперішній час спільне проживання сторін припинено, спільний малолітній син сторін проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково, просили врахувати, що відповідач не працює, офіційного джерела доходу не має, сплачує аліменти на утримання сина від першого шлюбу, тому вважають, що аліменти мають бути стягнуті у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів). Суд, вислухавши позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження дитини серії [NUMBER] . Малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою КП «Житлогосп» від 15.03.2021 року № 205. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої, третьої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 3 цієї Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За положеннями частин 1, 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно довідки, виданої КП «Житлогосп» від 15.03.2021 року № 205, позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] , [INFO] . У відповідності до роз`яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дитини, даний спір підлягає вирішенню в судовому порядку. Згідно із ч.1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини 1 статті 183 СК України частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач є працездатним, сплачує аліменти на утримання сина від іншого шлюбу [PERSON] , [INFO] . Доказів на підтвердження його доходів, які могли б свідчити про його реальне матеріальне становище та доказів про своє тяжке матеріальне становище до суду не надав. Тому суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі, який просить позивач. Даний розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, батьком якого є відповідач. Разом з тим, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що аліменти на утримання спільного сина сторін підлягають стягненню у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення повноліття сином [PERSON] . Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При цьому слід зазначити, що розмір аліментів не є сталою величиною, та може бути змінений відповідно до ч.1 ст. 192 СК України, за якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України. В порядку п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial