Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Представником позивача - адвокатом Большаковим Р.В. подано до суду дану позовну заяву, в якій позивач просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно його неповнолітніх дітей, дочки - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] . Вимоги обгрунтовані тим, що 09 квітня 2009 року позивач перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем народила дочку [PERSON] , а [INFO] народила сина [PERSON] . Малолітні діти проживають разом з позивачем, відповідач проживає окремо, але фактичне місце його проживання не відоме. Рішенням Знам`янського міськрайонного суду від 23 грудня 2013 року з нього на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] стягнуто аліменти, заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 лютого 2020 року становить 186628 грн. 30 коп. Всі питання щодо виховання дітей вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Діти знаходяться на повному її утриманні. Займаються в гуртках, тренувально-оздоровчих секціях. Для розвитку дітей позивач прикладає всі свої зусилля та можливості. Відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України обов`язку утримувати своїх дітей. Це зокрема, виявилося у тому, що відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на утримання дітей, а саме на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів тощо, інтересами дітей не цікавиться. За таких обставин, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей, позивач вважає, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав стосовно двої його неповнолітніх дітей. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Пояснила, що до народження дітей почала проживати з відповідачем спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Народилися діти, відповідач визнав батьківство. Почав їздити на заробітки, а потім покинув її та дітей, останні вісім років участі у вихованні дітей не приймає і взагалі з ними не спілкується, зв`язок взагалі втрачено. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у розумінні положень п.2 ч.7, п.п.3,4 ч.8, ч.11 ст.128 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив розглядати справу за відсутності органу опіки та піклування. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідка [PERSON] , а також думку неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з квітня 2009 року проживали спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного життя сторони мають двох дітей, дочку - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] , батьком яких у свідоцтвах про народження записаний відповідач (а.с. 7,8). Відповідно до довідки Дмитрівської сільської ради від 27 січня 2020 року, позивач [PERSON] зареєстрована за адренсою: [ADDRESS] , але фактично проживає по [ADDRESS] і до складу її сім`ї входять: дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Згідно з довідкою Диківської сільської ради від 22 липня 2020 року, відповідач зареєстрований в [ADDRESS] , але фактично не проживає і місце його знаходження не відоме (а.с. 29). Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2013 року з відповідача на користь позивача на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти, до їх повноліття (а.с.11). Відповідно до довідки Знам`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м.Дніпро), заборгованість [PERSON] по аліментам на утримання [PERSON] та [PERSON] станом на 01 лютого 2020 року становила 108628 грн. 30 коп. (а.с. 14). Згідно з довідкою про отримання (необримання) допомоги від 24 січня 2020 року, виданої Управлінням соціального захисту населення Знам`янської РДА, позивач перебуває на обліку в управлінні соцзахисту та їй призначена державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям з 01 листопада 2019 року по 30 квітня 2020 року (а.с. 12). Відповідно до висновку від 18 травня 2020 року Знам`янська районна державна адміністрація Кіровоградської області в особі органу опіки та піклування, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Знам`янській райдержадміністрації (протокол від 07 травня 2020 року №3) питання про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дітей [PERSON] , [PERSON] відносить на розсуд суду (а.с. 10). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що доводиться позивачу матір`ю. Сторони проживали разом, відповідач визнав дітей, потім покинув позивача та поїхав на заробітки. Востаннє його бачили, коли [PERSON] було 1,5 роки, батька взагалі немає в житті дітей. Начебто він знаходиться в Росії, шукали по соцмережах. Допитана у судовому засіданні малолітня [PERSON] вказала, що шукала батька по соцмережах, знайшла, він написав їй, що спілкуватися не хоче. Батько її життям взагалі не цікавиться. Допитаний в судовому засіданні малолітній [PERSON] пояснив, що батька не пам`ятає. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 51 Конституції України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155, 180 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення від виконання батьківських обов`язків передбачає систематичне невиконання обов`язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось. Згідно зі ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Під час судового розгляду встановлено, що батько [PERSON] та [PERSON] з ними тривалий час не спілкується, їх життям не цікавиться, не проявляє до них жодного інтересу, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, взагалі не забезпечує її необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти. Зазначені обставини в сукупності зрештою призвели до втрати родинного зв`язку дітей з батьком. Відповідач самоусунувся від виховання малолітніх сина та дочки, фактично переклавши свої батьківські обов`язки на позивача, оскільки діти проживають разом з матір`ю та знаходиться на повному її утриманні. Судом не встановлено об`єктивних причин, які б унеможливлювали піклування відповідача про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, її медичний догляд та лікування, спілкування з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, тощо. Наведене підтверджує винну поведінку відповідача в ухиленні від виховання своїх дітей. Вищезазначені фактори, як окремо так і в сукупності, явно свідчать про свідоме тривале ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дочки [PERSON] та сина [PERSON] , та є наслідком винної поведінки з його боку через свідоме нехтування своїми зобов`язаннями, покладеними на нього положеннями ст.150 та ч.1 ст.157 СК України, що згідно з п.16 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» є не припустимим і є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його малолітніх дітей. До того ж і факт ігнорування відповідачем судових засідань у даній справі також свідчить на користь того, що він не цікавиться долею своїх дітей. Зазначене вказує на достатність підстав для задоволення позовних вимог в силу п.2 ч.1 ст.164 СК України. За клопотанням позивача суд відносить судові витрати на її рахунок.

Outcome: approved