Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Представник заявника [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування заяви вказано, що [PERSON] є рідною донькою [PERSON], [INFO], уродженки села Єкатеринополь Звенигородського р-ну, Черкаської області, яка померла [INFO] в м. Перевальськ, Перевальського району, Луганської області,Україна, та на час смерті була зареєстрована за адресою: по [ADDRESS], України.Кадіївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, відмовив заявниці у реєстрації смерті її матері, оскільки для підтвердження факту смерті було пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Встановлення факту смерті заявнику необхідно для отримання свідоцтва про смерть. Просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженки села Єкатеринополь Звенигородського р-ну Черкаської області, громадянки України, зареєстрованої на час смерті по [ADDRESS], яка померла [INFO] в місті Перевальськ Перевальського району Луганської області, Україна, причина смерті: старчеська дегенерація міокарду. Заявник [PERSON] в судове засідання не прибула, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в прохальній частині заяви просила розглядати справу за її відсутності. Представник заявника [PERSON] в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Представник заінтересованої особи - Кадіївського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області - в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії свідоцтва про народження [NUMBER] від 07.05.1962 року, виданого Парколимуновським ЗАГС Луганської області, [PERSON] народилась [INFO] батьком якої вказано - [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с.7). Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00001770536 від 10.12.2009 року, наданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Перевальського районного управління юстиції Луганської області, відповідно до номеру актового запису № 111 від 15 травня 1982 року, складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Перевальського районного управління юстиції Луганської області відомості про чоловіка: [PERSON], відомості про дружину: прізвище до реєстрації шлюбу: [PERSON], прізвище після реєстрації шлюбу: [PERSON]. Відомості про розірвання шлюбу: номер актового запису 09, складеного 11 січня 1988 року.( а.с. 8) Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 22.02.1988 року, виданого відділом ЗАГС Перевальського р-ну Ворошиловградської області 09 січня 1988 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 9 (а.с.9) Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 20 серпня 1994 року, виданого Перевальським відділом реєстрації актів громадського стану 20 серпня 1994 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено відповідний запис № 159. Прізвище дружини після одруження - [PERSON] (а.с. 10). Згідно довідки про причину смерті № 2 від [INFO], [PERSON], померла [INFO], у віці 83 роки, причина смерті - старчеська дегенерація міокарду (а.с. 11). Згідно копії домової книги для прописки громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] зареєстровані за однією адресою (а.с.13-15). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.01.2017 року, [PERSON], [INFO] померла [INFO] в м. Перевальську. Згідно відмови Кадіївського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області №77 від 30.03.2017 р. у державній реєстрації факту смерті [PERSON] відмовлено, оскільки для підтвердження факту смерті пред'явлено документ, виданий на території, де орган державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.16). Згідно ч. 1 та п. 2 ч. 4 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Абзацом 2 ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до роз'яснень, даних в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р, м. Перевальськ відноситься до території, де здійснювалася антитерористична операція. Постановою Верховної Ради України № 254-VIII від 17.03.2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими», Законом України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 року та Постановою Верховної Ради України № 252-VIII від 17.03.2015 року «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» визнані тимчасово окупованими окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Ст. 4 цього ж закону передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Частинами 2, 3, 4 ст. 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey) (Страсбург, 10 травня 2001року заява №25781/94), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. У справі Намібії так званого «намібійського винятку» зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи , видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема недійсність не може бути заснована до таких документі як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватися на дотриманні вимог ст. 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справ на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видні органами та установами, що знаходяться на такій території. Приписами п.8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. За вимогами ч. 2 ст. 257-1 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Згідно ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Встановлення даного факту, має юридичне значення та необхідно заявнику для державної реєстрації смерті його сина та отримання свідоцтва про смерть. На підставі викладеного, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті її матері - [PERSON], [INFO]. Згідно ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення.

Outcome: approved