Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

Представник позивача за довіреністю від 23.03.2018 року - [PERSON], начальник відділу «Монастириське бюро правової допомоги», звернулася до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини у зв'язку з продовженням навчання. Вимоги представника позивача обґрунтовані тим, що в жовтні 2003 року шлюб укладений між батьками позивача [PERSON] та [PERSON] рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області було розірвано За час шлюбу у подружжя народилася дитина: дочка - [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області відповідач виплачував аліменти на утримання [PERSON] на користь її матері, так як дочка знаходилась і перебувала на її утриманні. [INFO] року [PERSON] досягнула повноліття та продовжує навчання у Івано-Франківському національному технічному університеті нафти і газу, термін навчання закінчується в червні 2020 року. Дане навчання потребує значних коштів, а сама вона не здатна в повній мірі цього забезпечити. Також в позовній заяві зазначає, що відповідач в добровільному порядку коштів на навчання дитини не надає, хоча є здоровою, працездатною особою, що надає йому можливість працювати та утримувати дитину, проте відповідач фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Позивач, посилаючись на ст. 199, ст. 182 СК України просить суд стягувати з відповідача аліменти на користь [PERSON], в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до закінчення навчання, але не довше як до досягнення 23 - річного віку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду представником позивача - [PERSON] подано заяву про розгляд справи в її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують.. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча судом вживались заходи для належного його повідомлення про день, час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем проживання, вказаним позивачем в позовній заяві та повідомленням розміщеним на WEB сторінці Монастириського районного суду Тернопільської області, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надіслав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності позивача та представника позивача на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів з винесенням заочного рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши подані позивачем письмові документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 04.03.2004 року актовий запис №17. Від даного шлюбу в них народилася дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] зареєстрованого в Коропецькій селищній раді Монастириського району Тернопільської області. [PERSON] є повнолітньою та є студенткою другого курсу Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу денної платної форми навчання, що підтверджується Договором №МН-16-0019-02 про підготовку бакалавра (спеціаліста, магістра) від 01.09.2016 року термін дії якого з 01.09.2016 року до 30.06.2020 року, довідкою № 08/28-393 від 15.02.2018 року, виданою Івано-Франківським національним технічним університетом нафти і газу про те, що [PERSON] навчається на платній основі і стипендії не отримує. Як вбачається з позовної заяви [PERSON], [INFO], власних коштів для продовження навчання на платній основі не має, знаходиться на утриманні матері [PERSON] Визначаючись щодо заявленого позову суд враховує наступне. Частиною 1 ст. 2 Сімейного кодексу України встановлено, що Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Частиною 1 ст. 200 Сімейного кодексу України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебуванні у шлюбі та у випадку його розірвання. Оскільки, згідно матеріалів справи відомості про постійне місце роботи відповідача в матеріалах справи відсутні, відповідач є працездатного віку, що надає йому можливість працювати, одержувати зарплату та надавати допомогу своїй повнолітній дочці яка навчається, суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню, у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує відсутність даних про незадовільний на даний час стан здоров'я позивача, відповідача, їх матеріальне становище, відсутність відомостей про інших осіб на утриманні, а також беручи до уваги відсутність відомостей про місце роботи відповідача та систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір, суд з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», з врахуванням положень ст. 199 СК України, визначає аліменти в розмірі 1200 грн. 00 коп. щомісячно але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вважаючи, що такий їх розмір буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи встановлено, що відповідач в судове засідання не з'явився та не надав суду у встановленому законом порядку відзиву на позовну заяву із викладом своїх заперечень щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у зв'язку з чим несе ризик настання наслідків, пов'язаних із невчиненням даних процесуальних дій, в даному випадку - ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, враховуючи викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявність законних підстав для їх задоволення та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON], [INFO], аліментів в твердій грошовій сумі щомісяця починаючи з 29.03.2018 року до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, такі судові витрати стягуються з другої сторони. Отже, з відповідача - [PERSON] слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved