Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Представники позивачів [PERSON] та [PERSON], звернулися в інтересах [PERSON] та [PERSON] до суду з позовом про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування своїх вимог вказали, що 05 вересня 2006 року померла мати позивачів [PERSON], смерть якої було зареєстровано [PERSON] сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №22, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП №030599. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. До складу спадщини увійшли усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті. Провівши поховання матері [PERSON] відразу ж звернувся до Веселинівської державної нотаріальної контори з проханням розяснити йому порядок прийняття та оформлення спадщини яка відкрилася після її смерті. Але, на той час нотаріус був у декретній відпустці, а консультант нотаріальної контори рекомендував йому звернутися за консультацією до них лише після призначення іншого нотаріуса, який буде тимчасово заміняти основного нотаріуса. У звязку з віддаленістю його місця проживання (Вінницька область), він не мав можливості часто приїжджати до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, тому декілька разів телефонував і в телефонному режимі консультант рекомендував йому приїхати до них лише на початку лютого 2007 року. На початку лютого 2007 року у нього загострилися хронічні хвороби і він вимушений був звернутися до лікаря за медичною допомогою. Після повного обстеження його було госпіталізовано і він приблизно два тижні провів на стаціонарному лікуванні, що підтверджується довідкою виданою Немирівською Центральною лікарнею Вінницької області. Після проходження стаціонарного лікування йому було призначено лікування в домашніх умовах, він мав постійно приймати ліки та повинен був щотижня проходити лікарський огляд. Загальний курс лікування проходив приблизно до кінця березня 2007 року. Після повного одужання через скрутне матеріальне становище, він вимушений був поїхати на заробітки в м. Київ і через напружений графік та важку працю не мав змоги звернутися до нотаріуса. На початку травня 2014 року він зібрав необхідні документи та знову ж таки звернувся до Веселинівської державної нотаріальної контори, але на жаль через великі черги так і не зміг поспілкуватися з нотаріусом. Натомість, [PERSON], з 10 жовтня 2006 року по 10 квітня 2015 року, відбував покарання у Вознесенській ВК 72 УДПтСУ Миколаївської області, що підтверджується довідкою про звільнення серії МИК №09577, що й стало причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. За життя мати заповіту не склала, тому вони, [PERSON] та [PERSON], як діти спадкодавця у першу чергу отримали право на спадкування за законом. Вони бажають прийняти спадщину, тому на початку грудня 2016 року звернулися до приватного нотаріуса Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області з метою подання заяви про прийняття спадщини. Нотаріусом їм було розяснено, що відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом встановленого статтею 1270 ЦК України шестимісячного строку, який починається з часу відкриття спадщини. У звязку з пропуском ними шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, нотаріус не має правових підстав прийняти від них відповідні заяви та завести спадкову справу за фактом смерті їх матері, про що надав їм письмове розяснення, яким одночасно рекомендував звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засідання представники позивачів [PERSON] та [PERSON] позов підтримала повністю в тому ж обсязі і з тих же підстав, просили позовні вимоги задовольнити повністю. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Веселинівського району Миколаївської області не зявилися до зали судового засідання, про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надали клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05 вересня 2006 року померла мати позивачів [PERSON], смерть якої було зареєстровано [PERSON] сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №22, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП №030599 виданого 08.09.2006 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшли усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті (ст. 1218 ЦК України). За життя мати заповіту не склала, тому вони, [PERSON] та [PERSON], як діти спадкодавця (що підтверджується свідоцтвами про народження NA-VI №2566294 від 16.11.2016 року та № NA-VI №2286052 від 02.10.2015 року) у першу чергу отримали право на спадкування за законом. На початку грудня 2016 року звернувшись до приватного нотаріуса Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області з метою подання заяви про прийняття спадщини. Нотаріус згідно листа №851/01-16 від 13.12.2016 року надав консультацію, згідно якої розяснив їм, що відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом встановленого статтею 1270 ЦК України шестимісячного строку, який починається з часу відкриття спадщини, а тому вони повинні були подати заяву до 05 березня 2007 року. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) відсутня інформація на померлу 05.09.2006 [PERSON]. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно довідки про звільнення, [PERSON] відбував покарання у Вознесенській ВК 72 УДПтСУ Миколаївської області з 10.10.2006 по 10.04.2015 року. Отже, після смерті матері (05.09.2006 року), майже через місяць [PERSON] був позбавлений волі, що унеможливило подання ним заяви про прийняття спадщини, тому суд вважає, що [PERSON] пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин і визначає йому додатковий строк. Відповідно до довідки від 6 травня 2014 року Немирівської ЦРЛ [PERSON] проходив стаціонарне лікування з 05.02.2007 року по 16.02.2007 року, тобто в межах шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, і після 16.02.2007 року міг подати відповідну заяву. Обставини, на які посилається [PERSON], а саме хворобливий стан, перебування його на стаціонарному лікуванні у період 05.02.2007 року по 16.02.2007 року, враховуючи строк та характер його захворювання, також перебування на в м. Києві на заробітках, не свідчать про наявність істотних труднощів для спадкодавця для звернення з відповідною заявою до нотаріальної контори і не є причинами, пов'язаними з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Доказів на підтвердження безспірності поважності причин пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, [PERSON] не надано. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню

Outcome: approved