Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся із позовом до суду в інтересах [PERSON] та просить визнати за ним право власності, в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] року матері [PERSON], на спадкове майно: ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] ? частину земельної ділянки, загальною площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ? частину земельної ділянки, загальною площею 0,0828 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою [ADDRESS] Окрім того, просить визнати за ним право власності, в порядку спадкування за законом після смерті[INFO] року брата [PERSON] на спадкове майно: ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] ? частину земельної ділянки, загальною площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ? частину земельної ділянки, загальною площею 0,0828 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за [ADDRESS] Київської області, яке спадкодавець [PERSON] успадкував після смерті [INFO] року матері [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 03 грудня 1990 року Переяславською сільською радою Переяслав-Хмельницького району Київської області (реєстр № 58). За даним заповітом спадкодавець все своє майно заповіла в рівних частинах своїм синам [PERSON] та [PERSON], які від прийняття спадщини не відмовлялись і прийняли її відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України. Окрім того, [PERSON] на день смерті матері проживав разом із матір'ю за адресою: [ADDRESS] [INFO] року помер брат позивача [PERSON]. Позивач, як спадкоємець другої черги, після смерті брата прийняв спадщину відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом, в тому числі й таких, що мають право на обов'язкову частку у спадщині, як після смерті [PERSON], так і після смерті [PERSON], немає. Постановами від 01.02.2017 року №№ 227/02-31, 228/02-31, 229/02-31, 230/02-31 позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтв про право на спадщину на спірне майно після смерті матері [PERSON] та [PERSON], оскільки відсутній правовстановлюючий документ на ім'я спадкодавця на вищезазначений будинок та витяг з Державного земельного кадастру на вказану земельну ділянку, що позбавило позивача можливості оформити спадщину на своє ім'я. Факт володіння померлою [PERSON] вищезазначеним будинком позивач підтверджує витягом з погосподарської книги № 4 Переяславської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області за 2011 - 2015 роки, особовий рахунок № [NUMBER] копією технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] виготовленого 20.03.2017 р. ТОВ «Провідне бюро технічної інвентаризації»; довідкою про вартість будинковолодіння станом на 20.03.2017, складеного ТОВ «Провідне бюро технічної інвентаризації». Факт володіння померлою [PERSON] земельною ділянкою, загальною площею 0,3328 га, що складається із земельних ділянок площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0,0828 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані по [ADDRESS] підтверджує Державним актом на право приватної власності на землю, виданого 24.07.2000 Переяславською сільською радою Переяслав-Хмельницького району Київської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 307. Своє право на спадщину після смерті матері та брата підтверджує свідоцтвом про смерть [PERSON]; свідоцтвом про смерть [PERSON]; свідоцтвом про своє народження; копією заповіту, посвідченого 03 грудня 1990 року Переяславською сільською радою Переяслав-Хмельницького району Київської області (реєстр № 58); довідками Переяславської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області №№ 91, 92 від 14 лютого 2017 року; витягом з погосподарської книги № 4 Переяславської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області за 2016 - 2020 роки, особовий рахунок № [NUMBER]; матеріалами спадкових справ № 91 за 2014 рік після смерті [INFO] року [PERSON], № 306 за 2016 рік після смерті [INFO] року [PERSON]. В попередньому судовому засідання представники позивача позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - Переяславської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, в особі сільського голови, в попереднє судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, наслідки визнання позову роз'яснені та зрозумілі. Відповідно до вимог п. 2 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику в справах про спадкування», особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до правил ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкодавця, який не здійснив державної реєстрації права на майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виникнення права власності на житловий будинок не залежить від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація лише підтверджує (закріплює) право власності на нерухоме майно. З врахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що не здійснення спадкодавцем державної реєстрації права власності на будинок не позбавляє його спадкоємця права на нього, як частину спадкового майна, та оформлення такого права відповідно до вимог закону. Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24.05.2001 р. № 127, не належать до самочинного будівництва, зокрема, індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051, позивач не має можливості надати витяг з Державного земельного кадастру, так як відомості про земельну ділянку не внесені до Державного реєстру земель. Реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою власника земельної ділянки. Зареєструвати земельну ділянку та присвоїти кадастровий номер земельній ділянці, власник якої помер, неможливо до переходу права власності до іншої особи. В силу ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.130 ЦПК України, для врегулювання спору до судового розгляду суд з'ясовує, чи визнає позов відповідач. Ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. В силу ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач позов визнала, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі п. 4 ст. 130 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 328, 1218, 1235 ЦК України,

Outcome: approved