Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що між сторонами 05.12.2006 року було укладено кредитний договір на суму 1836, 89 грн. строком до 05.12.2007 року із сплатою відсотків у розмірі 24 % за користування кредитними коштами. Позивач зобов'язання виконав, а відповідач ухилився від виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором. У зв'язку з цим у останнього, станом на 26.09.2013 року, виникла заборгованість в сумі 21727 грн. 14 коп., з яких 4986 грн. 35 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 210 грн. 31 коп. заборгованість за комісіями по користування кредитом, 15019 грн. 66 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1010 грн. 82 коп. - штраф (процентна складова). На даний час останній дані зобов'язання не виконав. Представник позивача в судове засідання не з'явився. Від нього надійшла заява, в якій він просив справу розглядати без його участі, позов підтримує, просив його задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Від нього надійшла заява, у якій він просив справу розглядати без його участі, позов не визнає. У поданому суду запереченні суду пояснив, що він, відповідно до умов кредитного договору від 05.12.2006 року, отримав у позивача кредит у розмірі 1836, 89 грн. строком на 1 рік зі сплатою відсотків. Увесь кредит був ним повністю погашений шляхом сплати коштів рівними платежами щомісяця на рахунок позивача. У зв»язку зі спливом часу він квитанції на сьогоднішній час не зберіг. З матеріалів справи позивачем визнається той факт, що його заборгованість складається із несплачених відсотків та штрафних санкцій, тіло кредиту за твердженнями позивача погашено повністю. Крім того, договір ним укладався на 1 рік і строк його повного виконання закінчився 05.12.2007 року. Також шляхом підписання відповідної заяви він погодив у відносинах з банком керуватися умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, якими передбачалося, що строк давності визначається терміном у 5 років. Проте, з моменту виникнення у банку права вимоги минуло більше часу, що перевищує встановлений договором строк. Просив відмовити у задоволенні позову. Дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачувати відсотки. Судом встановлено, що між сторонами 05.12.2006 року було укладено споживчий кредитний договір на суму 1836, 89 грн. строком до 05.12.2007 року із сплатою відсотків у розмірі 24 % за користування кредитними коштами. Позивач дане зобов'язання виконав, що стверджується із наявної в матеріалах справи копії умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (а.с.8-15), копії заяви позичальника (а.с.7). Термін виконання кредитного договору закінчився 05.12.2007 року, тому строк позовної давності до правовідносин, виниклих між позивачем та відповідачем, який передбачений в умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), сплинув 05.12.2012 року. Проте, позивач пред'явив позов в суд до відповідача тільки 22.10.2013 року. Вимогами частини 3 та 4 статті 267 ЦПК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивачем пропущений строк позовної давності звернення до суду, і не порушено питання щодо визнання причин пропущення строку позовної давності, як поважними. Не надано жодних доказів в підтвердження поважності причин пропущення строку позовної давності. Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Таким чином, здобутими по справі доказами, стверджується, що у зв'язку із пропущенням позивачем строку позовної давності у задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 253-255, 256, 257, 258, 267, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed