Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначила, що позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину №3666 від 21.08.2012 року, видане приватним нотаріусом Молодняк Л.П. 06.02.2013 року за згодою позивача у вказаній квартирі був зареєстрований її онук, відповідач по справі [PERSON] , який за адресою реєстрації не проживає. Зі змісту акту від 10.12.2019 року, затвердженого головою АСББ «Злагода», вбачається, що за адресою реєстрації відповідач не проживає. Той факт, що в квартирі досі зареєстрований відповідач, заважає позивачу повноцінно користуватись та розпоряджатись своїм майном та змушує нести додаткові витрати на сплату комунальних платежів. У зв`язку з вищевикладеним, просила усунути перешкоди щодо права власності позивача у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] , з боку [PERSON] шляхом визнання його таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Представник позивача надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та участі позивача. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи у відсутність відповідача до суду не надано. Відзиву від відповідача на позовну заяву до суду не надходило. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених вимог Закону, суд вбачає за можливе розглянути справу без відповідача і винести заочне рішення. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Молодняк Л.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 3666 (а.с. 7). Право власності позивача на зазначену квартиру підтверджується також копією Витягу про державну реєстрацію прав (а.с. 9). Як вбачається з матеріалів справи, а саме з відповіді відділу реєстрації виконавчого комітету Білозерської міської ради Донецької області від 16.03.2020 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Також факт реєстрації відповідача підтверджується копією будинкової книги (а.с. 10). З акту від 10.12.2019 року, складеного головою ОСББ «Флорія» [PERSON] за участю сусідів, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , протягом останніх п`яти років ніхто не проживає. Власник квартири [PERSON] Зареєстрований в квартирі онук власника [PERSON] в зазначеній квартирі не проживає. На теперішній час проживає в Росії (а.с. 11). Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-709цс16 Факт реєстрації відповідача у належній [PERSON] квартирі обмежує її права як власника розпоряджатись цим майном на свій власний розсуд. За ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права або інтересу. Позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування належним їй житлом. Ці позовні вимоги відповідають нормам житлового законодавства. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З урахуванням сукупності досліджених доказів, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, і будучи зареєстрованим у квартирі, безсумнівно порушує права власника цього майна. Тому заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved