Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Лободюк Н.І. звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з даним позовом до Новоайдарської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно та зняття заборони на майно. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що [INFO] в смт Новоайдар померла баба [PERSON] - [PERSON] . За життя [PERSON] між нею та позивачем [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений 31.03.1992 року державним нотаріусом Новоайдарської державної нотаріальної контори за реєстром № 504. За умовами даного договору [PERSON] передала у власність [PERSON] житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язувався повністю утримувати [PERSON] , надавати їй необхідне харчування, одяг, забезпечити їй догляд та необхідну допомогу. Відповідно до ст. 427 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року, що діяла на момент посвідчення договору) на переданий житловий будинок було накладено заборону. Вказаний договір довічного утримання був чинним на момент смерті [PERSON] . Отже, після смерті відчужувача - [PERSON] заборона відчуження має бути знята і [PERSON] може в повному обсязі використовувати свої права власника отриманого за договором будинку, тобто вільно володіти, користуватися і розпоряджатися цим майном. Своєю довіреністю, посвідченою 18.10.2019 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Михайловським А.Т. за реєстром № 3865, [PERSON] уповноважив [PERSON] або [PERSON] управляти, користуватися та розпоряджатися (а саме продати за ціну та на умовах на їх власний розсуд, обміняти або подарувати [PERSON] або [PERSON] ) належними йому житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами і земельною ділянкою, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , для чого вказаним особам надані відповідні права на представництво його інтересів. Довіреність видана строком на три роки з правом передовіри. Діючи в межах наданих їй за вищевказаною довіреністю повноважень, [PERSON] почала готувати документи для укладення договору відчуження будинку. Зокрема, було виготовлено новий технічний паспорт будинку, заказаний та виготовлений звіт про оцінку майна. Однак виявилося, що серед наявних документів відсутній оригінал правовстановлюючого документа - договору довічного утримання. Наявна лише його ксерокопія. В той час, коли був посвідчений договір довідного утримання, реєстрацію права власності на нерухоме майно проводили бюро технічної інвентаризації. При зверненні до Новоайдарського районного комунального підприємства технічної інвентаризації [PERSON] отримала відповідь, що дійсно, в Новоайдарському РКПТІ зберігається примірник №2 вищевказаного договору довічного утримання від 31.03.1992 року, що підтверджується відміткою директора РКПТІ на ксерокопії договору. Договір було посвідчено в Новоайдарській державній нотаріальній конторі, тому [PERSON] звернулася туди, щоб отримати його дублікат. Однак виявилося, що архівні справи за 1992 рік передані з Новоайдарської ДНК на зберігання до Державного нотаріального архіву Луганської області, і знаходяться зараз в місті Луганськ, на тимчасово непідконтрольній державній владі України території. Тому отримати дублікат договору неможливо. Крім того, при перевірці даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виявилося, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є запис про заборону на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] . Вказана заборона зареєстрована 07.12.2005 року за №2670298 Новоайдарською державною нотаріальною конторою на підставі договору довічного утримання, б/н, Новоайдарська держнотконтора, додаткові дані: архівний номер: 2798687LUGANSK20, Архівна дата - 26.08.2001, дата виникнення: 31.03.1992 p., № реєстра: 15; внутр. № B3012E3B29F22D2D834E, про що свідчить інформаційна довідка про перевірку даних вказаних реєстрів щодо об`єкта нерухомого майна. Таким чином, через викладені обставини - відсутність правовстановлюючого документа та наявність заборони на майно, власник майна [PERSON] позбавлений можливості розпорядитися цим майном, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду з позовом, в якому просив зняти заборону на майно та визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , у складі якого: житловий будинок А1Жаа1а2 загальною площею 54,20 кв.м., житловою площею 26,90 кв.м; сарай Д, сарай - гараж Г, убиральня У, колодязь к, №1 - огорожа, №2 - огорожа. Представник позивача - адвокат Лободюк Н.І. (а.с.29), яка діє в інтересах [PERSON] на підставі ордеру на надання правової допомоги серії ЛГ №005764 (а.с.28), в судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити (а.с.43). Представник відповідача Новоайдарської селищної ради - Шопін І. в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні справи покладався на розсуд суду (а.с.42). Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані і підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] в смт Новоайдар померла баба [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00025398891 від 29.01.2020 року (а.с.40-41). За життя [PERSON] між нею та позивачем [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений 31.03.1992 року державним нотаріусом Новоайдарської державної нотаріальної контори за реєстром № 504 (а.с.5). За умовами даного договору [PERSON] передала у власність [PERSON] житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язувався повністю утримувати [PERSON] , надавати їй необхідне харчування, одяг, забезпечити їй догляд та необхідну допомогу (а.с.5). Відповідно до ст. 427 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року, що діяла на момент посвідчення договору) на переданий житловий будинок було накладено заборону. Вказаний договір довічного утримання був чинним на момент смерті [PERSON] . Таким чином, після смерті відчужувача - [PERSON] заборона відчуження мала бути знята, а [PERSON] мав отримати можливість в повному обсязі використовувати свої права власника отриманого за договором будинку, тобто вільно володіти, користуватися і розпоряджатися цим майном. Згідно довідки №85, наданої 17.12.2019 року Новоайдарським РКПТІ, по обліку районного комунального підприємства технічної інвентаризації, нерухоме майно «А1Ж», «а», «а1», «а2» житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташоване в [ADDRESS] , зареєстроване на праві приватної власності на підставі Договору довічного утримання, посвідченого Новоайдарською ДНК від 31.03.1992 року, в розмірі ціла частка за [PERSON] (а.с.11). Згідно копії довіреності, посвідченої 18.10.2019 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Михайловським А.Т. за реєстром № 3865 (а.с.6), [PERSON] уповноважив [PERSON] або [PERSON] управляти, користуватися та розпоряджатися (а саме продати за ціну та на умовах на їх власний розсуд, обміняти або подарувати [PERSON] або [PERSON] ) належними йому житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами і земельною ділянкою, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , для чого вказаним особам надані відповідні права на представництво його інтересів. Довіреність видана строком на три роки з правом передовіри. Діючи в межах наданих їй за вищевказаною довіреністю повноважень, [PERSON] почала готувати документи для укладення договору відчуження будинку. Зокрема, було виготовлено новий технічний паспорт будинку (а.с.7-10), заказаний та виготовлений звіт про оцінку майна (а.с.12-26). Разом з тим виявилося, що серед наявних документів відсутній оригінал правовстановлюючого документа - договору довічного утримання. Наявна лише його ксерокопія. В той час, коли був посвідчений договір довідного утримання, реєстрацію права власності на нерухоме майно проводили бюро технічної інвентаризації. При зверненні до Новоайдарського районного комунального підприємства технічної інвентаризації [PERSON] отримала відповідь, що дійсно, в Новоайдарському РКПТІ зберігається примірник №2 вищевказаного договору довічного утримання від 31.03.1992 року, що підтверджується відміткою директора РКПТІ на ксерокопії договору (а.с.5). Договір було посвідчено в Новоайдарській державній нотаріальній конторі, тому [PERSON] звернулася туди, щоб отримати його дублікат. Однак виявилося, що архівні справи за 1992 рік передані з Новоайдарської ДНК на зберігання до Державного нотаріального архіву Луганської області, і знаходяться зараз в місті Луганськ, на тимчасово непідконтрольній державній владі України території, тому отримати дублікат договору неможливо. Крім того, при перевірці даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виявилося, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є запис про заборону на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] . Вказана заборона зареєстрована 07.12.2005 року за №2670298 Новоайдарською державною нотаріальною конторою на підставі договору довічного утримання, б/н, Новоайдарська держнотконтора, додаткові дані: архівний номер: 2798687LUGANSK20, Архівна дата - 26.08.2001, дата виникнення: 31.03.1992 p., № реєстра: 15; внутр. № B3012E3B29F22D2D834E, про що свідчить копія інформаційної довідки про перевірку даних вказаних реєстрів щодо об`єкта нерухомого майна від 20.11.2019 року (а.с.27). Таким чином, через викладені обставини - відсутність правовстановлюючого документа та наявність заборони на майно, власник майна [PERSON] позбавлений можливості розпорядитися вказаним майном. Відповідно до ст. 425 ЦК України в редакції 1963 року, за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров`я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов`язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. Відповідно до ст. 427 ЦК України в редакції 1963 року, відчуження будинку набувачем за життя відчужувача не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена законом або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Такий висновик викладено в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Статтею 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту права особи, як «визнання права». Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач є правомірним набувачем житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а відповідне обтяження на вказане майно мало бути зняте після смерті відчужувача за договором довічного утримання, та в позасудовому порядку можливість вирішити даний спір відсутня, а представник відповідача заперечень проти задоволення позову не надав, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позову в повному обсязі. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 15, 16, 321, 328, 386, 391, 392 ЦК України,

Outcome: approved