Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Представник позивача, адвокат Харута В.А., діючи в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просить, встановити неправильність в актовому записі про укладення шлюбу [PERSON] , складному 24 вересня 1977 року Устинівським райвідділом ЗАГС Кіровоградської області за № 42; зобов`язати Олександрійський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести зміни до актового запису про укладення шлюбу [PERSON] , складеного 24 вересня 1977 року Устинівським райвідділом ЗАГС Кіровоградської області за № 42, змінивши запис прізвища нареченої після укладення шлюбу з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Позовні вимоги мотивовано тим, що 29 вересня 1977 року [PERSON] , зареєструвала шлюб з [PERSON] в Устинівському районному відділі ЗАГС Кіровоградської області, про що був складений актовий запис № 42 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 29.09.1977 року. При цьому, у свідоцтві про шлюб зазначено, що після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловікові « [PERSON] », дружині « [PERSON] ». Однак, в дійсності [PERSON] не змінювала своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] », адже була єдиною дочкою у своїх батьків і така воля була її батька, що б вона, позивач, залишалася завжди на своєму дівочому прізвищі, що не заперечував і її на той час майбутній чоловік [PERSON] , з яким дотепер вони перебувають у зареєстрованому шлюбі. В заяві про державну реєстрацію шлюбу, яку [PERSON] з [PERSON] , як наречені подавали до органу ЗАГС, [PERSON] зазначила, що після реєстрації шлюбу бажає мати прізвище- [PERSON] , а її наречений зазначив своє прізвище - [PERSON] . Таким чином, в паспорті [PERSON] у відомостях про сімейний стан відділом ЗАГС було проставлено лише штамп про реєстрацію укладення даного шлюбу, натомість під цим штампом не було зазначено, що паспорт підлягає обміну в 10-денний строк у зв`язку зі зміною прізвища, як це було передбачено вимогами п.41 діючої на той час Інструкції про порядок реєстрації актів громадянського стану в Українській РСР, затвердженої міністерством Української РСР від 12.12.1970 року. У подальшому, після проголошення незалежності України та заміни радянських паспортів, вона, [PERSON] отримала новий паспорт Серії [NUMBER] , виданий Олександрійським МВ УМВС України в Кіровоградській області від 09.11.1998 року також на прізвище « [PERSON] ». 17.07.2002 року Олександрійською об`єднаною ДПІ , їй, позивачці, була видана картка фізичної особи-платника податків про присвоєння ідентифікаційного номеру [NUMBER] на прізвище « [PERSON] ». Також, у подальшому на прізвище « [PERSON] » їй були видані документи про здобуття вищої медичної освіти та інші кваліфікаційні документи стосовно професійної діяльності на посаді лікаря, а також нею набувалися права власності на нерухоме та цінне рухоме майно, що підтверджується, зокрема, Свідоцтвом про право власності на квартиру від 08.02.2006 року, Договором купівлі-продажу автомобіля від 27.09.2007 року № 1745. Натомість на помилку в свідоцтві про шлюб щодо зазначення її прізвища як « [PERSON] » вони з чоловіком не звернули увагу а ні на той час, коли отримали свідоцтво про шлюб, а ні у продовж наступних багатьох років та, взагалі, не розуміли, які дана помилка може мати правові наслідки, адже у свідоцтвах про народження їхніх дітей: дочки [PERSON] та дочки [PERSON] було також зазначено неправильні відомості щодо прізвища матері - « [PERSON] », замість « [PERSON] », що у подальшому очевидно стане перешкодою для реалізації дітьми спадкових прав. З метою виправлення даної помилки, 16.09.2020 року вона звернулася до Олександрійського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо внесення змін до актового запису № 42 про укладення шлюбу, а саме про зміну прізвища дружини після реєстрації шлюбу з « [PERSON] » на « [PERSON] », однак отримала відмову згідно листа цього відділу реєстрації актів цивільного стану від 17.09.2020 №1022-2222-36, оскільки в актовому записі про укладення шлюбу № 42 зазначено, що після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище саме « [PERSON] ». Після цього, вона , через свого представника адвоката Харуту В.А., звернулася до Устинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), яким був зареєстрований даний шлюб, з проханням надати копії первинних документів, тобто заяву наречених про реєстрацію шлюбу та витяг з журналу обліку таких заяв. У відповідь на звернення цей відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомив (лист від 29.10.2020 № 1195/22.20-04-06 додається), що надати дані документи не представляється можливим, оскільки вони знищені у 1981 році за строками зберігання, які становлять три роки. Щоб захистити свої немайнові права вона вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач, Олександрійський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), відмовляється внести зазначені зміни до актового запису № 42, посилаючись на наявні відомості в цьому актовому записі, а первинний документ, тобто їхня із чоловіком заява про державну реєстрацію шлюбу, в якій вони вказували свої прізвища після реєстрації шлюбу не зберіглася. Така відмова відповідача, порушує її немайнові права, тому вона потребує судового захисту шляхом встановлення неправильності в актовому записі про шлюб та зобов`язання Олександрійського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести зміни до актового запису про шлюб, в частині написання прізвища дружини після укладення шлюбу. Ухвалою суду від 07.12.2020 року провадження у справі було відкрито та справу призначено до судового розгляду за провилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 25.02.2021 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Устинівський районний відділ ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро). Представник Устинівського районного відділу ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) в судове засідання не з`явилась, надіслала заперечення по справі у якому вказала, що у їхній установі зберігається первинний актовий запис про шлюб № 42 від 29.09.1977 року. Актовий запис складено українською мовою, без помилок та виправлень. Він підписаний заявницею, тобто позивачем. В актовому записі чітко зрозуміло, що громадянка [PERSON] після укладення шлюбу бере прізвище [PERSON] . Перед тим, як підписать документ заявник зобов`язаний ознайомитись та почитати, що він підписує. Одночасно із реєстрацією шлюбу нареченим було видано свідоцтво про шлюб, у якому чітко, без помилок записано прізвище нареченої після реєстрації шлюбу - [PERSON] , що не викликало питань та зауважень у заявниці. [PERSON] прожила з даним документом 43 роки. Заяви про шлюб за 1977 рік знищені. За вказаних обставин Устинівський районний відділ ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) заперечує проти позовних вимог та просить розглянути справу без їхньої участі. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Пояснила, що до реєстрації шлюбу із своїм чоловіком вони домовились із ним про те, що вона залишиться на своєму дівочому прізвищі, оскільки була єдиною дитиною у своїх батьків. Коли вона подавала заяву до відділу ДРАЦС про реєстрацію шлюбу, то висловила письмово свою волю про те, що бажає після шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Після того як їм із чоловіком було видано свідоцтва про укладення шлюбу навіть не звернула увагу на те, що у вказаному документі зазначено про зміну її дівочого прізвища на « [PERSON] ». Дійсно у свідоцтвах про народження її дітей вона зазначена , як їхня мати « [PERSON] », але ніколи не приділяла цьому належної уваги до тих пір, доки їхня донька не вирішила знінити своє прізвище на « [PERSON] ». І при вирішенні даного питання з`ясувалось, що фактично при складанні актового запису про її, позивача, шлюб було допущено помилку, яка має значні юридичні наслідки, адже усі документи отримані нею після укладення шлюбу видані на прізвище « [PERSON] ». У старому паспорті жодних відміток про те, що вона повинна була змінити паспорт протягом якогось періоду не було. І після проголошення незалежності України їй було видано паспорт нового зразка на прізвище « [PERSON] ». Предстаник позивача у судовому засіданні вимоги за позовом підтримала і просила їх задовольнити з підстав зазначених у ньому. Представник Олександрійського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що органом ДРАЦС не було допущено жодної помилки при складанні актового запису та при видачі свідоцтва про укладення позивачем шлюбу, адже як вбачається із самого актового запису , позивач після ознайомлення із його змістом його підписала і на підставі актового запису було видано свідоцтво про шлюб. Дійсно заяви позивача та її чоловіка про державну реєстрацію шлюбу не збереглися, а тому перевірити доводи [PERSON] про те, що вона просила після реєстрації шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] » немає можливості. Але з урахуванням інформації зазначеної у актовому записі підстави для зобов`язання органів ДРАЦС вносити зміни до актового запису відсутні. Не заперечувала тієї обставини, що при відсутності заяви позивача про реєстрацію шлюбу, у якій вона вказувала про залишення свого дівого прізвища після укладення шлюбу, ДРАЦС не має жодних правових підстав для внесення змін до актового запису. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що перед реєстрацією шлюбу із [PERSON] вони прийняли рішення про те, що вона не буде змінювати своє прізвище і залишеться на прізвищі її батька, оскільки це було прохання і воля її батька. У відділі ДРАЦС при подачі заяви про реєстрацію шлюбу його дружина писала заяву у якій вказувала, що вона після укладення із ним шлюбу, бажає залишитись на дівочому прізвищі. Після видачі їм свідоцтва про укладення шлюбу ніхто навіть не звертав уваги на те, що там було зазначено про зміну прізвища нареченої на « [PERSON] ».У них із цим ніколи ніяких проблем не виникало. І лише коли їхня донька вирішила змінити своє прізвище з`ясувалось, що у подальшому вони взагалі не зможуть довести, що [PERSON] їхня мати, і взагалі, ці обставини зумовлять купу юридичних проблем. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази надані сторонами суд дійшов висновку про необхідність позовні вимоги позивача задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29 вересня 1977 року [PERSON] , зареєструвала шлюб з [PERSON] в Устинівському районному відділі ЗАГС Кіровоградської області, про що був складений актовий запис № 42 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 29.09.1977 року. У свідоцтві про шлюб зазначено, що після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловікові « [PERSON] », дружині « [PERSON] ». Із копії актового запису про шлюб № 42 від 24.09.1997 року вбачається, що після укладення шлюбу [PERSON] присвоюється прізвище « [PERSON] ». Після проголошення незалежності України та заміни радянських паспортів, [PERSON] отримала новий паспорт Серії [NUMBER] , виданий Олександрійським МВ УМВС України в Кіровоградській області від 09.11.1998 року на прізвище « [PERSON] ». 17.07.2002 року Олександрійською об`єднаною ДПІ , позивачці, була видана картка фізичної особи-платника податків про присвоєння ідентифікаційного номеру [NUMBER] на прізвище « [PERSON] ». Також, у подальшому на прізвище « [PERSON] » позивачці були видані документи про здобуття вищої медичної освіти та інші кваліфікаційні документи стосовно професійної діяльності на посаді лікаря, а також нею набувалися права власності на нерухоме та цінне рухоме майно, що підтверджується, зокрема, Свідоцтвом про право власності на квартиру від 08.02.2006 року, Договором купівлі-продажу автомобіля від 27.09.2007 року № 1745. У свідоцтвах про народження [PERSON] та [PERSON] також зазначено відомості щодо прізвища матері - « [PERSON] ». 16.09.2020 року [PERSON] звернулась до Олександрійського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо внесення змін до актового запису № 42 про укладення шлюбу, а саме про зміну прізвища дружини після реєстрації шлюбу з « [PERSON] » на « [PERSON] », однак отримала відмову згідно листа цього відділу реєстрації актів цивільного стану від 17.09.2020 №1022-2222-36, оскільки в актовому записі про укладення шлюбу № 42 зазначено, що після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище саме « [PERSON] ». Після цього, [PERSON] , через свого представника адвоката Харуту В.А., звернулася до Устинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), яким був зареєстрований даний шлюб, з проханням надати копії первинних документів, тобто заяву наречених про реєстрацію шлюбу та витяг з журналу обліку таких заяв. У відповідь на звернення цей відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомив (лист від 29.10.2020 № 1195/22.20-04-06 ), що надати дані документи не представляється можливим, оскільки вони знищені у 1981 році за строками зберігання, які становлять три роки. Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються Цивільним кодексом України, Законом України від 01.07.2010 № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за № 55/18793, а також законами та нормативними документами, які діяли на момент виникнення даних правовідносин, зокрема: Кодексом про шлюб та сім`ю Української РСР від 20.06.1969 року N 2006-VII (Далі -КпШС від 20.06.1969 року), Інструкцією про порядок реєстрації актів громадянського стану в Українській РСР, затвердженою міністерством Української РСР від 12.12.1970 року (далі - Інструкція від 12.12.1970 року). Загальними положеннями Інструкції від 12.12.1970 року визначено, що відповідно до статті 185 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР ( 2006-07 ) народження, смерть, одруження, розірвання шлюбу, усиновлення, встановлення батьківства, зміна імені, по батькові і прізвища підлягають реєстрації в державних органах запису актів громадянського стану (загсу). Про зроблений запис акта громадянського стану видається відповідне свідоцтво. Згідно із статтею 159 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР реєстрація актів громадянського стану в містах і районних центрах провадиться відділом загсу виконавчих комітетів районних (міських) Рад депутатів трудящих, а в сільській місцевості та селищах - виконавчими комітетами сільських та селищних Рад депутатів трудящих. Відділ загсу виконавчого комітету районної (міської) Ради депутатів трудящих відповідно до статті 160 Кодексу про шлюб та сім`ю Українсько РСР провадить реєстрацію актів народження, смерті, укладення шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення, встановлення батьківства, зміни імені, по батькові та прізвища, вносить зміни і виправлення в записи актів, відновлює записи актів, які не збереглися, видає повторні свідоцтва, а також у встановленому порядку зберігає актові книги. Виконкоми сільських і селищних Рад депутатів трудящих провадять реєстрацію народження, смерті, укладення шлюбу та встановлення батьківства. При реєстрації актів громадянського стану пред`являються документи, які підтверджують факти, що підлягають реєстрації в органах загсу, а також документи, які посвідчують особу заявника: паспорт, а в місцевостях, де не введена паспортна система, свідоцтво про народження або видана за місцем проживання довідка виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих. Розділом 4 даної Інструкції передбачено порядок реєстрації шлюбу, де п.34 визначено, що відповідно до статті 173 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР ( 2006-07 ) особи, які бажають зареєструвати шлюб, подають заяву за встановленою формою до органів загсу за місцем проживання однієї з осіб, які вступають у шлюб, або за місцем проживання їх батьків. Заява про одруження реєструється в спеціальному журналі з зазначенням прізвищ осіб, які одружуються, дати прийому заяви та призначеної дати реєстрації шлюбу. У відповідності до п. 35, бажаючі зареєструвати шлюб повинні пред`явити документи, що посвідчують їх особу (пункт 4 цієї Інструкції), а особи, які раніше перебували в шлюбі, також документи, які підтверджують припинення попереднього шлюбу (статті 174 і 175 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР). Водночас, згідно п. 41 цієї Інструкції у документах, що посвідчують осіб, які одружилися, робиться запис або проставляється штамп про реєстрацію шлюбу із зазначенням прізвища, імені, по батькові і року народження другого з подружжя, місця і часу реєстрації укладення шлюбу. Якщо особа, в паспорті якої проставляється штамп про реєстрацію укладення шлюбу, прийняла прізвище другого з подружжя, то під штампом про реєстрацію укладення шлюбу зазначається, що паспорт підлягає обміну в 10-денний строк у зв`язку зі зміною прізвища. Відтак, із системного аналізу наведених норм, які діяли на час укладення даного шлюбу, вбачається, що особи які бажають зареєструвати шлюб, подають до органів ЗАГС встановленої форми заяву про реєстрацію шлюбу, при цьому, повинні пред`явити документ, що посвідчує їх особу - паспорт, та, якщо один з подружжя прийняв прізвище другого з подружжя, то в його паспорті під штампом про реєстрацію укладення шлюбу вноситься відмітка, що паспорт цієї особи підлягає обміну у 10-денний строк у зв`язку зі зміною прізвища. Статтею 49 Цивільного кодексу України та статтею 2 Закону № 2398-VI визначено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, а також засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану визначено Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 року № 2398-VІ (далі - Закон № 2398-VІ). Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону № 2398-V відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Приписами ч. 1 ст. 22 Закону № 2398-V передбачено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Зміни до актових записів цивільного стану та порядок їх внесення регулюються Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України 12.01.11р. №96/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за № 55/18793 (далі - Правила). Згідно п. 2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану . Відповідно до п. п. 2.16.7, 2.18 Правил на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду; зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації за місцем зберігання відповідного актового запису цивільного стану. Відповідно до абз. 2 п. 3, п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» від 07.07.1995р. року, суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану як у випадках не виправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові зазначених органів внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові тощо) і доповнення (наприклад, про національність і громадянство батьків). Суд постановляє рішення про неправильність запису в акті громадського стану, саме в тій частині цього запису, в якій встановлено неправильність, а не запису всього акта громадянського стану. При цьому, неправильність в актовому записі не обов`язково має бути пов`язана з помилками власне при складенні актового запису чи помилками реєстратора, така неправильність може бути пов`язана з іншими чинниками, наприклад, неправильним перекладом в документі, на підставі якого вносились відомості до актового запису. Велика Палата Верховного Суду Справа у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 807/45/17 стосовно вирішення спору та щодо дотримання судами правил предметної юрисдикції в аналогічних правових відносинах дійшла висновку, що справи даної категорії підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Той факт, що в паспорті позивачки до сьогодні зазначено прізвище « [PERSON] », свідчить про те, що під час реєстрації укладення шлюбу в її паспорт не вносилася відмітка про його обмін у 10-денний термін, у зв`язку зі зміною прізвища, що, в свою чергу, свідчить про те, що позивач не бажала змінювати своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Отже, у зв`язку з наведеними [PERSON] обставинами щодо неправильності зазначення її прізвища в актовому записі про реєстрацію укладення шлюбу № 42, складеного Устинівським райвідділом ЗАГС від 24.09.1977 року, а саме, що після укладення шлюбу їй присвоєно дошлюбне прізвище « [PERSON] », а не « [PERSON] » - прізвище чоловіка, як вона зазначала у своїй заяві про реєстрацію шлюбу, яка до сьогодні не зберіглася, внаслідок її знищення за строками зберігання та, ураховуючи, що вказані обставини відповідачами спростовані не були, беручи до уваги наведені норми права, положення нормативних документів, які визначають порядок внесення змін до актових записів цивільного стану, правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 425/2737/17 , суд дійшов висновку, що позовні вимоги про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану та зобов`язання вчинити дії є обгрунтованими та підлягають задоволенню, адже причиною відмови органом РАЦСу у внесені зазначених змін до актового запису про реєстрацію укладення шлюбу є те, що відсутній первинний документ, а саме заява про реєстрацію шлюбу, тому встановлення неправильності запису в акті громадянського (на тепер - цивільного) стану можливо тільки у судовому порядку. Разом із тим, відповідно до пункту 1.7 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил. Враховуючи, що актовий запис про шлюб позивача зберігається у архіві Устинівського районного відділу ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро), суд вважає за необхідне зобов`язати внести зміни до актового запису саме цей відділ . Оскільки позивач не наполягала на стягненні із відповідачів судового збору, вудові витрати у справі суд залишає по фактично понесеним. При ухваленні даного рішення суд враховує, практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). Також Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved