Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Представник позивача адвокат Калініченко А.В. звернувся до суду з позовною заявою, яку уточнили в ході розгляду справи, про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначив, що позивач [PERSON] є членом ЖБК «Жовтневий-159», якому була надана у користування квартира [ADDRESS] , згідно ордеру серія КО-3 № 0022315 від 14.08.1987 року, виданого Виконавчим комітетом Жданівської міської Ради народних депутатів, на підставі рішення № 224/3 від 15.07.1987 року. З моменту отримання квартири в користування до теперішнього часу позивач в повному обсязі сплатив пайовий внесок за квартиру. 26 листопада 2018 року [PERSON] звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради для реєстрації права власності на квартиру, але позивачу було відмовлено у реєстрації та запропоновано звернутися до суду для захисту своїх прав. У зв`язку з чим, поросить суд визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , за кожним з позивачів. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 жовтня 2019 року позов залишено без руху. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 листопада 2019 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 серпня 2020 року розгляд справи вирішено проводити у загальному позовному провадженні, по справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 січня 2021 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. Позивачі та його представник надали до суду заяву про розгляд цивільної справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вирішення справи залишив на розсуд суду. Від представника третьої особи директора «Житло22» надійшла заява про розгляд цивільної справи у його відсутність. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.08.1987 року виконкомом Жданівської міської ради народних депутатів на підставі рішення № 224/3 від 15.07.1987 року [PERSON] був виданий ордер серії КО-3 № 0022315 на зайняття окремої двокімнатної квартири загальною площею 45,36 кв.м, житловою площею 27,40 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с.4 зворот). Згідно довідки ТОВ «Житло-22»№ 76 від 19.02.2018 року [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] є членом кооперативу ЖБК «Жовтневий 159» та повністю виплатив пайові внески у сумі 6176 руб. за вказану квартиру (а.с.3 зворот). З паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 06.02.2001 р., вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Маріупольської міської ради № 45046509 від 15.01.2019 року позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на зазначену квартиру (а.с.10). Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За змістом ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов`язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Положення ст. 328 Цивільного кодексу України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність», встановлено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Вказані норми дублюються у ст. 384 ЦК України, де зазначено, що в разі викупу квартири, член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства. Таким чином, право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] відповідно до ч.1 ст.15 ЗУ «Про власність» виникло з моменту повного внесення пайового внеску за вказану квартиру, у зв`язку із чим, судом встановлена правомірність набуття права власності на вказане нерухоме майно. Разом з тим, позивачі просять визнати за ними право власності на Ѕ частину зазначеної квартири, оскільки на момент повного внесення, та до цих пір перебувають у шлюбі. Суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання права власності за обома позивачами на Ѕ частині квартири, оскільки як встановлено судом ордер на зайняття квартири був наданий саме позивачу [PERSON] . Той факт, що ордер на зайняття квартири було надано у період шлюбу та що пайові внески також були внесені під час шлюбу позивачів, свідчить про те, що зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а питання про проділ спільного майна подружжя перед судом не порушувалось. Так, реєстрація права власності на квартиру за позивачем [PERSON] , на ім`я якого було видано ордер на вказану квартиру, не спростовує презумпцію належності такого майна до спільної сумісної власності, аналогічний правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду № 161/14048/19 від 29 січня 2021 року, у зв`язку із чим, суд вважає, що визнання права власності на квартиру за саме за позивачем [PERSON] , буде належним та ефективним способом захисту прав позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: partial