Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Твердохліб В.Ю. звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за ним, право власності у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] на земельну ділянку площею 4,81 гектарів, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Захарівської селищної ради Захарівського району Одеської області, масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] в селищі Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області помер батько позивача - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме право власності на земельну ділянку площею 4,81 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Фрунзівської селищної ради, масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] . Проте позивач не може оформити свої спадкові права шляхом отримання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, через те, що згідно поданого державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 078334, що виданий Фрунзівською селищною Радою народних депутатів 17 січня 2002 року на підставі рішення Фрунзівської селищної Ради народних депутатів Фрунзівського району Одеської області від 31.01.2001 року № 183, відсутній підпис голови Фрунзівської селищної ради М.Я. Шарчука та відсутня печатка Фрунзівської селищної ради, крім того відсутній запис про реєстрацію вказаного державного акта в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю. За таких обставин, позивач позбавлений можливості оформити в нотаріальному порядку свої спадкові права на земельну ділянку. Позивач та його представник у підготовчому судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали у повному обсязі, просили її задовольнити. Відповідач у підготовчому судовому засіданні вимоги позовної заяви визнав у повному обсязі, не заперечував проти її задоволення. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] помер в селищі Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області батько позивача - [PERSON] , про що 27.03.2009 року складено відповідний актовий запис за № 41, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області 27.03.2009 року (а.с. 11). Родинні відносини між позивачем та батьком підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис складено 26.05.1960 року № 27, в якому батьком вказаний [PERSON] (а.с. 12). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: право власності на земельну ділянку площею 4,81 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Фрунзівської селищної ради, масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] , що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 078334 від 17.01.2002 року (а.с. 13-14). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК). Заповіт спадкодавець не залишав. Згідно із ст. 1261 ЦК до першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, у тому числі народжені після його смерті, другий з подружжя, який пережив спадкодавця, а також батьки спадкодавця. За загальними положеннями про спадкування право на спадкування виникає у день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1223, 1270 ЦК). Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Дружина [PERSON] - [PERSON] спадщину прийняла, вдруге не одружувалась (лист відділу ДРАЦС від 30.07.2019 № 828/60-31), однак право власності на земельну ділянку, яка розташована на території Фрунзівської селищної ради, масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] не оформила і померла [INFO] (повторне свідоцтво про смерть від 01.11.2018 серія [NUMBER] ) (а.с. 15-16). Спадкоємцями за законом першої черги є лише діти: [PERSON] та [PERSON] . Позивач прийняв спадщину, адже фактично постійно проживав разом з [PERSON] на час відкриття спадщини, що підтверджується рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 27.02.2017 року справа № 517/83/17 (а.с. 17-18). Про відмову від спадщини позивач не заявляв, заяву про прийняття спадщини нотаріусу у шестимісячний термін не подавав, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем, що свідчить про прийняття спадщини після смерті останнього. 05 квітня 2017 року [PERSON] бажаючи оформити право власності на майно померлого [PERSON] звернувся до нотаріальної контори, однак державний нотаріус Романова І.С постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, через те, що згідно поданого державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 078334, що виданий Фрунзівською селищною Радою народних депутатів 17 січня 2002 року на підставі рішення Фрунзівської селищної Ради народних депутатів Фрунзівського району Одеської області від 31.01.2001 року № 183, відсутній підпис голови Фрунзівської селищної ради М.Я. Шарчука та відсутня печатка Фрунзівської селищної ради, крім того відсутній запис про реєстрацію вказаного державного акта в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю (а.с. 19). Позивач звертався до Фрунзівського районного суду Одеської області з позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, де відповідачем по справі була Захарівська селищна рада Захарівського району Одеської області. 21 листопада 2017 року Фрунзівським районним судом Одеської області у складі головуючого судді Гончар І.В. прийнято рішення у справі № 517/304/17. В позові було повністю відмовлено (а.с. 20-21). Не погоджуючись із даним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в результаті чого, 13 квітня 2020 року Одеський апеляційний суд виніс постанову, якою рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 21 листопада 2017 року змінив, виклавши мотивувальну частину вказавши, що належним відповідачем по справі являється [PERSON] , якого не залучено до участі в справі, а вимоги до неналежного відповідача, а саме - Захарівської селищної ради Захарівського району Одеської області, не підлягають задоволенню (а.с. 22-23). Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист. Норми ст. 4 ЦК розкривають зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав. Визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 р. № 43 (діяла на момент оформлення державного акта) усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. На даний час усунути виявлені недоліки, які зазначенні у постанові нотаріуса, щодо виданого державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 078334 в позасудовому порядку позивач не може, відповідно оформити свої спадкові права на земельну ділянку на сьогоднішній день не має можливості, тому вимушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом. Статтею 328 ЦК передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна. Відповідно до ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно рішення від 31.01.2001 року № 183 Фрунзівська селищна рада Фрунзівського району Одеської області надала безоплатно в приватну власність земельні ділянки в розмірі земельних часток (паїв) в фізичних гектарах для ведення товарного сільськогоспадорського виробництва із земель колективної власності колишнього КСП «Нива», в тому числі і [PERSON] площею 4,81 га ріллі та зобов`язала громадянам видати державні акти на право приватної власності на землю в обмін на сертифікати на право на земельні частки (паї), які вони повинні повернути в Фрунзівську районну державну адміністрацію (а.с. 25-33). Відповідно до положень п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствами і організаціям» № 720/95 від 08.08.1995 року (далі - Указ) право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Згідно з узагальненнями судової практики Верховного Суду України «Практика розгляду судами земельних спорів» від 01.09.2003 року право на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він є. До вручення КСП державного акта на право колективної власності на землю, власником землі була держава, а після передачі його КСП (у колективну власність) земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які працювали на ній і були членами цього КСП, та працівникам інших сільськогосподарських утворень. Кожен з них став власником ще не визначеної за розміром частки землі. Всі працівники колишніх господарств (колгоспів, радгоспів, інших утворень), у тому числі й пенсіонери, які залишилися членами нових підприємств, та члени підприємств, які були живими на дату отримання державного акта про передачу землі у колективну власність КСП, починаючи із зазначеної дати стали її власниками у рівних частках. Також відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється нормами ЦК України, у тому числі й у випадку коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно витребуваної судом в нотаріальній конторі належним чином завіреної копії спадкової справи № 215/2011 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що дружина [PERSON] - [PERSON] прийняла спадщину після смерті спадкодавця у вигляді житлового будинку за номером [ADDRESS] (копія свідоцтва про право на спадщину) (а.с. 55-82 ) В спадковій справі № 87/2015 до майна померлого [INFO] [PERSON] , наявний заповіт від 15 листопада 2011 року, згідно якого [PERSON] заповіла [PERSON] житловий будинок за номером [ADDRESS] . Тобто, відповідач - [PERSON] вступив у спадщину після смерті матері, яка в свою чергу прийняла спадщину після смерті чоловіка та батька відповідача - [PERSON] . Проте, [PERSON] не претендує на спадкове майно після смерті батька, а саме на право власності на земельну ділянку площею 4,81 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Фрунзівської селищної ради, масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] . Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З досліджених в судовому засіданні документів, наявних в матеріалах справи, право спадкодавця на земельну ділянку площею 4,81 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Фрунзівської селищної ради, масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] підтверджується наступними документами. 1. Письмовою інформацією міжрайонного управління у Великомихайлівському та Захарівському районах Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 23.11.2017 року № 1819/185-17 про те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0198388 від 04.11.1996 року, розміром 9,6 в умовних кадастрових гектарах на території Захарівської селищної ради Захарівського району Одеської області, відповідно до розпорядження Фрунзівської районної державної адміністрації від 10.10.1996 року № 396/96 був виданий громадянину України [PERSON] в одному примірнику, про що свідчить запис в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) № [NUMBER] (а.с. 24). 2. Рішенням Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області від 31.01.2001 року № 183 «Про передачу земельних часток (паїв) в натурі із земель колективної власності колишнього КСП «Нива» (а.с. 25). 3. Технічною документацією по передачі громадянам земельних часток (паїв) в натурі із земель колективної власності колишнього КСП «Нива» на території Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області (а.с. 26-31). 4. Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 078334 від 17.01.2002 року (а.с. 13-14). 5. Актом про передачу та прийом земельної частки (паю) в натурі від 30.03.2001 року (а.с. 32). Пленум Верховного Суду України в постанові № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно. Таким чином, у зв`язку з недоліками, що містяться у виданому [PERSON] державному акті на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 078334, існує перешкода в отриманні у нотаріуса позивачем свідоцтва про право на спадщину, тому у відповідності до ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право позивача шляхом винесення рішення про визнання за позивачем права власності на спадщину.

Outcome: approved