Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за [PERSON], [INFO] в порядку спадкування за законом право власності на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS], після смерті [INFO] року сина позивача [PERSON]. Вимоги позову обґрунтовані тим, що [INFO] року помер син позивача [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з ? частини квартири [ADDRESS]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.12.2015 року при розгляді справи №755/17050/15-ц було встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належану йому ? частину квартири [ADDRESS] та визнано за [PERSON], [INFO] року народження, в порядку спадкування за законом право власності на ? частину зазначеної квартири. [PERSON] звернулась до Десятої Київської державної нотаріальної конторі про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частини квартири, однак їй було відмовлено у зв'язку з тим, що спадкодавець не зареєстрував право власності на спірну квартиру. Наведені обставини змусили позивача звернутися з даним позовом до суду (а.с.1-3, 56, 58). Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав вимоги позову в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у позовній заяві підстав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої [PERSON], в судове засідання неодноразово не з'явилась, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, причини неявки до суду не повідомила, заяв чи клопотань не подала. Представник третьої особи Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, заяв чи клопотань суду не подав, про причини неявки суд не повідомив. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що [INFO] р. помер [PERSON] (а.с.31). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої увійшла ? частина квартири [ADDRESS], яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.12.2007 року (а.с.11, 36зворот). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. 23.04.2015 року [PERSON], яка діє як законний представник малолітньої доньки [PERSON], звернулась до Десятої Київської державної контори із заявою про прийняття [PERSON] спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] (а.с.30). 24.04.2015 року [PERSON] звернулась до Десятої Київської державної контори із заявою про прийняття спадкового майна, яке залишилося після смерті її сина [PERSON] (а.с.39). Позивач [PERSON] є матір'ю [PERSON], що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження (а.с.9). Як убачається з матеріалів спадкової справи №489/2015, заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON], копія якої долучена до матеріалів справи, дані про інших осіб, які б у встановлені законом строки прийняли спадщину, відсутні. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.12.2015р. визнано за [PERSON], [INFO] року народження, в порядку спадкування за законом право власності на 1/4 частину квартири за адресою: [ADDRESS], після смерті [INFO] року батька [PERSON] (а.с.6-8). Разом з тим, постановою державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] від 18.01.2016р. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири [ADDRESS], після померлого [INFO] [PERSON], з підстав відсутності державної реєстрації права власності на зазначену частину квартири за спадкодавцем (а.с.48зворот-50). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод. Відповідно до положень частини першої статті 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у разі їх відсутності, територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Відсутність державної реєстрації майнових прав за спадкодавцем не позбавляє спадкоємців права на спадщину. Як роз'яснено у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя [PERSON] набув право власності на ? частини квартири [ADDRESS], що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, право власності на яку у встановленому законом порядку не зареєстрував. В той же час обставин, які б вказували, що за життя спадкодавець [PERSON] набув або володів нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім малолітньої [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, судом не встановлено. Згідно ч.1 ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Зважаючи на викладене, а також враховуючи, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, відсутність якої не може бути підставою позбавлення спадкоємця права на спадщину, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої [PERSON], третя особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20грн., від сплати якого при зверненні до суду була звільнена позивач, як інвалід другої групи. На підставі викладеного та

Outcome: approved