Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання за позивачем права власності на житлову кімнату. В подальшому уточнила заявлені позовні вимоги, в обґрунтування яких зазначила те, що позивачка у 1988 році влаштувалася на роботу в Будівельне управління «Промстрой», нині ВАТ «Дніпровськпромбуд», та їй, як сироті та вихованцю дитячого будинку, на підставі ордеру було надано житлове приміщення, а саме, кімната у гуртожитку підприємства за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, 45. Ордер зберігався на підприємстві. Відповідно до діючого законодавства вона стала на чергу для отримання квартири, але враховуючи кризу та розпад СРСР, відсутність новобудов, житла вона так і не отримала. В кінці 1992 року,\~\~у зв`язку з продажем гуртожитку по пр. Петровського, 45 в м. Дніпропетровську, мешканців гуртожитку було переселено в інший гуртожиток підприємства по пр. Петровського, 43 в м. Дніпропетровську. В грудні 1993 року позивача було переселено у кімнату № 3 гуртожитку цього ж підприємства «Промстрой»Треста «Дніпровськпромбуд», про що у паспорті була зроблена відмітка про реєстрацію місця проживання від 27 грудня 1993 року. 29.11.2010 року позивачка перенесла інсульт та стала інвалідом I групи та з цього часу проходе лікування в різних медичних закладах. В травні 2011 року після повернення до Дніпропетровську з чергового лікування їй стало відомо, що за час перебування її на лікуванні, власник гуртожитку ВАТ «Дніпровськпромбуд», маючи на меті\~\~підготувати\~\~до передачі належних йому гуртожитків у комунальну власність, кімнату, в якій вона мешкала, опломбували, а її речі передали до камери схову. Рішенням Дніпропетровської міської ради від 18.05.2011 року № м-80 та 14.09.2011 року № 23/15 гуртожитки по пр. Петровського, 43 та 45 передано до комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська, та передані на баланс Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Жилсервіс-5». Рішенням від 25.12.2012 р. [PERSON] вирішено вселити до гуртожитку, що знаходиться по проспекту Петровського, 43 у м. Дніпропетровську. [PERSON] з [PERSON] старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON], та постановою про закінчення виконавчого провадження №36389117 від 07.03.2013 встановлено, що стягувач [PERSON] вселена в кімнату №12 гуртожитку, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, 43, та має безпосередній доступ до зазначеного помешкання. 22 червня 2015 року Позивачка подала заяву та необхідні документи до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради для приватизації кімнати № 12 гуртожитку, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, пр. Івана Мазепи (Петровського), буд. 43. Однак, листом «Про розгляд звернення» № 3/14-1280 від 30.06.2015 р. Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради позивачу було повідомлено проте, що її заява на приватизацію житлового приміщення №12 у гуртожитку по пр. Петровського буд.43 не може бути розглянута органом приватизації міської ради з тих підстав, що нею не надані документи, що підтверджують законність проживання та реєстрації у вищевказаному житловому приміщенні більше пяти років. У звязку з чим позивачка змушена була звернутися до суду та згідно уточнень просила суд визнати за нею право власності на житлову кімнату №12 загальною площею 15,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: місто Дніпро, проспект Івана Мазепи, будинок №43 та зобовязати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради зареєструвати за нею, [PERSON] право власності на житлову кімнату №12 загальною площею 15,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: місто Дніпро, проспект Івана Мазепи, будинок №43 (а.с.1-7, 81-83). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON]О уточнену позовну заяву підтримала та просила суд задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача-1 (Департамент житлового господарства Дніпропетровської міської ради) в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. [PERSON] письмових заперечень, які надійшли до суду 19.01.2017 року, позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі (а.с.89-90). Представник відповідача-2 (Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради) [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. [PERSON] частин 1-3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] (яка до укладання шлюбу мала прізвище «Герасимик» (а.с.16) з 06.04.1990 по 29.03.1991 року працювала у Будівельному управлінні «Промстрой»Треста «Дніпровськпромбуд». Була звільнена з роботи за власним бажанням (а.с.14-15). Встановлено, що [PERSON] є інвалідом першої групи за загальним захворюванням, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК (а.с.31). [PERSON] була надана кімната в гуртожитку по пр. Петровського, 45 в м. Дніпропетровську, в якій вона постійно проживала, а потім їй була надана кімната в гуртожитку по пр. Петровського, 43 в м. Дніпропетровську. Так, вперше [PERSON] була зареєстрована в гуртожитку по пр. Петровського, 43 в м. Дніпропетровську з 27.12.1993 року. Проте, 22.01.2000 року вона була помилково знята з реєстраційного обліку за вказаною адресою та 22.01.2001 року знову була зареєстрована в гуртожитку на підставі ордеру № 1248 від 17.01.2001 року. [PERSON] була вселена та зареєстрована в гуртожитку по пр. Петровського, 43 в м. Дніпропетровську на підставі ордеру № 1248 від 17.01.2001 року, згідно якого отримала ліжко - місце. Данні факти встановленні рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2012 року. Відповідно до ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2012 року [PERSON] вирішено вселити до гуртожитку, що знаходиться по проспекту Петровського, 43 у м. Дніпропетровську (а.с.17-18). [PERSON] з [PERSON] старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON], та постановою про закінчення виконавчого провадження №36389117 від 07.03.2013 встановлено, що стягувач [PERSON] вселена в кімнату №12 гуртожитку, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, 43, та має безпосередній доступ до зазначеного помешкання (а.с.20-21). Рішенням Дніпропетровської міської ради від 18.05.2011 року № м-80 та 14.09.2011 року № 23/15 гуртожитки по пр. Петровського, 43 та 45 передано до комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська, та передані на баланс Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Жилсервіс-5» (а.с.43-44). 22 червня 2015 року Позивачка подала заяву та необхідні документи, перелік яких передбачений Положенням «Про порядок передачі у власність громадян жилих приміщень (кімнат) у гуртожитках, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська», до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради для приватизації кімнати № 12 гуртожитку, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, пр. Івана Мазепи (Петровського), буд. 43. [PERSON] листа «Про розгляд звернення» № 3/14-1280 від 30.06.2015 р. Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради позивача було повідомлено проте, що її заява на приватизацію житлового приміщення №12 у гуртожитку по пр. Петровського буд.43 не може бути розглянута органом приватизації міської ради з тих підстав, що позивачка не надала документи, що підтверджують законність проживання та реєстрації у житловому приміщенні № 12 гуртожитку по пр. Петровського, буд. 43, більше пяти років. Також було вказано, що подана копія ордеру № 1248 від 17.01.2001р. на вселення до гуртожитку по пр. Петровського, буд. 43, не має зазначення номеру житлової кімнати. Відповідно до ст.129 Житлового кодексу Української PCP (далі - ЖК), ордер є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Відповідно до п. 2.2 Положення «Про порядок передачі у власність громадян жилих приміщень (кімнат) у гуртожитках, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська», для підготовки на розгляд уповноважених органів влади матеріалів про передачу жилих приміщень (кімнат) у гуртожитках міста заявником подається такі документи: ...завірена підприємством (благоутримувачем), що обслуговує будинок, копія ордера, яка засвідчує правомірність проживання заявника та членів його родини в гуртожитку на відповідній жилій площі (у разі невідповідностей нумерації жилих приміщень у гуртожитку та їх площі фактичному стану або зміні кількості членів сімї наймача управління житлового господарства департаменту житлово-комунального господарства капітального будівницва Дніпропетровської міської ради готує розпорядження та видає ордер встановленого зразка на займані жилі приміщення). Отже, відповідно до цього пункту, зазначення номера кімнати у ордері не є обовязковим, а у разі, якщо ордер не відповідає встановленим вимогам, управління житлового господарства департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради сам видає ордер встановленого зразка. [PERSON] зі ст. 59 ЖК, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Оскільки ордер №1248 від 17.01.2001р. в судовому порядку не був визнаний не дійсним, він вважається дійсним. Також питання, щодо визнання позивача втратившим право користування житловим приміщенням в гуртожитку, виселення, зняття з реєстраційного обліку, в судовому порядку не вирішувалось. Судом встановлено, що Позивачка проживає з 09.09.2013 року в кімнаті №12 по пр. Петровського 43. До цього вона приживала в кімнаті № 3 цього ж гуртожитку, що підтверджується Довідкою № 203, 205 від 10.02.2014 р., згідно з якою [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO] гурт, з 27.12.1993 по 21.02.2000 рік (знято з реєстрації). Зареєстрована за адресою: [INFO] гурт. кім. №3 з 22.01.2001 по 09.09.2013 рік, а 09.09.2013 її було перереєстровано до кімнати №12. Відповідно до вищезазначеної довідки, Позивачка не була знята з реєстрації у гуртожитку, її лише перереєстрували з кімнати №3 до кімнати № 12 (що була надана адміністрацією КП «Жилсервіс-5» взамін опечатаної кімнати №3) того ж гуртожитку, а тому, фактично, час її законного проживання в гуртожитку за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, буд. 43 становить 15 років. З вищевказаного слідує, що позивача [PERSON] було вселено до гуртожитку за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, 43 на законних підставах в 2001 році та фактично час її законного проживання в гуртожитку за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, буд. 43 становить 15 років. З вищевикладеного слідує, що Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради незаконно відмовлено [PERSON] у приватизації житлової кімнати, оскільки, відповідно до ст.1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що сфера цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла та більше пяти років на законних підставах зареєстровані у гуртожитках та проживають у них. Крім того, закон встановлює пятирічний термін проживання саме у гуртожитку й не ставить вимогу проживання в одній кімнаті цього гуртожитку. Позивач іншого власного житла не має, підтвердженням факту законного проживання та реєстрації за місцем проживання Позивачки більше пяти років в гуртожитку є довідка №205 від 10.02.2014р., відповідно до неї Позивачка проживає та зареєстрована за адресою: [INFO] з 22.01.2001 року, що становить більше 15 років. Тому, відповідно діючому законодавству, має законне право на приватизацію у гуртожитку. Відповідно до ст.4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. У відповідності до ч.10, 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. [PERSON] від 01.12.2016 року встановлено, що площа кімнати №12 по пр. Петровського №43 в м. Дніпро збільшилась за рахунок уточнення лінійних розмірів, що згідно «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна...», не є самочинним та площа кімнати №12 по пр. Петровського ([PERSON]) буд.43 становить 15,6 кв.м., яка є узаконеною. Відповідно до п.7 ст.З Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», допоміжні приміщення у гуртожитках передаються у спільну сумісну власність власникам житлових приміщень у таких гуртожитках безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 500-VI громадяни, на яких поширюється дія цього закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. До письмових заперечень Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради суд ставиться критично, оскільки доводи, викладені в цих запереченях, спростовуються матеріалами справи. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради та Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на житлову кімнату законні, обґрунтовані та повністю доведені, а тому підлягають задоволенню. Таким чином, право позивачки є порушеним і тому підлягає захисту. Представник позивача не наполягає на стягненні з відповідачів на її користь понесених судових витрат, у звязку із чим суд вважає за можливе не відшкодовувати їх за рахунок відповідача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved