Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Представником Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» (надалі по тексту Банк) Гребенюк О.С. подано позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості в обґрунтування якої посилається на наступне. Відповідно до підписаної Анкети-заяви № б/н 26.12.2018 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у Анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приват Банку. Відповідач зобов`язався погашати заборгованість по кредиту та проценти за користування кредитом, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісійні на умовах передбачених договором. Останній користувався кредитним лімітом та знімав кредитні кошти, з карткового рахунку. Оскільки відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, станом на 11.11.2020 року має заборгованість по кредиту в розмірі 16814,31 грн., яка складається з: 9698,83 заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 0,00 заборгованість за нарахованими відсотками; 3629,16 заборгованість за простроченими відсотками; 3486,32 заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 нарахована пеня; 0,00 нараховані комісії. Просить стягнути з відповідача на користь Банку вказану суму заборгованості, а також судові витрати понесені при сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. Банк свого представника в судове засідання не направляв, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Однак, разом з позовною заявою до суду надійшла заява від представника позивача, в якій просив суд розглянути справу у відсутності позивача. Також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та у разі повторної неявки відповідача в судове засідання, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, відповідно до ст. 280, ч.4 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив продовжити розгляд справи у заочному порядку та винести рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксація судового засідання звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України не проводилася. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи. Відповідно до підписаної представником Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] Анкети-заяви б/н від 26.12.2018 року, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. З довідок представника АТ КБ «Приват Банк», без номерів і дати видачі, судом встановлено, що в межах Договору б/н від 26.12.2018 року відповідачу [PERSON] були надані кредитні картки: № [NUMBER] від 16.08.2017 року з терміном дії до серпня 2021 року; [NUMBER] від 16.08.2017 року з терміном дії до серпня 2021 року; № [NUMBER] від 16.08.2017 року з терміном дії до серпня 2021 року. Старт картрахунку розпочався 16.08.2017 року, першочерговий кредитний ліміт станом на 16.08.2017 року Банком був встановлений у розмірі 500 грн., в подальшому періодично був збільшений та зменшений. Останній раз станом на 19.12.2019 року позивачем зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім простроченого тіла кредиту у розмірі 9698,83 грн., стягнути складову його вартості, зокрема прострочені відсотки у розмірі 3629,16 грн. нараховані на підставі Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів банку та також відсотки нараховані на прострочений кредит на підставі ст. 625 ЦК України у розмірі 3486,32 грн. Здійснюючи розрахунок заборгованості позивачем визначено відсутність заборгованості по інших складових таких як пеня та комісії внаслідок періодично погашення відповідачем заборгованості за кредитом і розподіл позивачем відповідних коштів на вказану суму боргу. Позивач в обґрунтування обставин, про те, що Анкета-заява позичальника, «Умови та Правила наданих банківських послуг» а також «Тарифів банку» розміщених на офіційному сайті Приват Банку, у відповідності до ч.1 ст. 634 ЦПК України складають Договір про надання банківських послуг, а також про те, що відповідач був належним чином ознайомлений з умовами і тарифами кредитування, як доказ посилається на підписання відповідачем вищенаведеної Анкети-заяви б/н про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у Приват Банку, які містять відповідні норми і погодження відповідача. Також, обґрунтовуючи право вимоги заборгованості, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором складеного станом на 11.11.2020 року, позивач посилався на витяг з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ як невід`ємні частини спірного договору та саме із зазначеними тарифами та умовами договору був ознайомлений відповідач під час підписання Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Крім того, позивач як на частину кредитного договору посилається на долучений до матеріалів справи паспорт споживчого кредиту із роздруківкою в ньому цифрового власноручного підпису відповідача, яким встановлені умови і тарифи кредитування. Даючи законну та правову оцінку доказами по справі, суд дійшов наступних висновків Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приват Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Банк, здійснюючи розрахунок відсотків за прострочений кредитом, пред`являючи вимоги про їх погашення, в тому числі їх розмір та порядок нарахування, посилається на розрахунок кредитної заборгованості та виписки про рух коштів, складені на умовах передбачених витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку та витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» які розміщенні на офіційному сайті Банку а також Паспорт споживчого кредиту, як невід`ємна частина кредитного договору. Разом з тим, позивачем не надано доказів, що саме ці витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та з Умов і правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився й погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приват Банку, а також те, що вказані документи на момент укладення договору взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, неустойки та комісії за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі й порядку нарахування. Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. У цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приват Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві про приєднання до умов і правил надання банківських послуг домовленості сторін про відсотків, неустойки та комісії за користування кредитними коштами надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку не містять підпису відповідача, а тому не є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви. Відсутні й підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність за порушення грошового зобов`язання, яка встановлена у формі сплати пені та штрафних санкцій за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором. Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду виклала в постанові від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17. Суд не може прийняти до уваги доводи позивачем з приводу того, що частиною кредитного договору є Паспорт споживчого кредиту із роздруківкою в ньому цифрового власноручного підпису відповідача, оскільки матеріали справи не містять доказів, що саме відповідач підписав відповідний документ за допомогою електронного-цифрового підпису та Анкета-заява б/н від 26.12.2018 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приват Банку не містить відомостей про те, що Паспорт споживчого кредиту є частиною кредитного договору. За таких обставин розрахунок позивача складений на підставі вищенаведених умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку та паспорта споживчого кредиту є неналежним доказом наявності заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом, а вимоги позивача про їх нарахування і стягнення є безпідставними через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у Анкеті-Заяві про приєднання. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено вимоги про стягнення коштів саме на підставі ч. 2\~ст. 625 ЦК України. Наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 ЦК України\~застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення\~ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені\~ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2\~ст. 625 ЦК України\~є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст.625\~ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абз. 2 ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2\~ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 також викладена правова позиція, у відповідності до якої, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~і охоронна норма ч. 2\~ст. 625 цього Кодексу\~не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Матеріали справи не містять жодних доказів про те, що банк використав своє право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту до подання даного позову. Отже, подання позову 20.12.2020 року через засіб поштового зв`язку розцінюється судом як зміна умов основного зобов`язання щодо строку дії договору і з цієї дати у позивача виникло право на отримання сум, передбачених ст.625\~ЦПК України. Згідно розрахунку заборгованості та Виписки про рух коштів по картрахунку, проценти за користування кредитом у відповідності до ст.625\~ЦК України складають 3486,32 гривні і нараховані за період з 01.11.2019 року по 01.03.2020 року, тобто ще до виникнення у позивача права на отримання відповідних сум, тому суд приходить до висновку про безпідставність заявлених вимог банку в частині стягнення процентів в порядку ст.625\~ЦПК України\~та відсутність підстав для їх задоволення. Даючи оцінку розрахунку заборгованості в частині стягнення простроченого тіла кредиту, суд враховує наступне. Як вбачається з правового висновку Верховного Суду до зробленого у постанові по справі №755/7704/15-ц (провадження № 61-283св18) від 23 січня 2018 року, визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд, на думку ВС, зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи) виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, якій суд повинен надати належну оцінку. Вказаний висновок висвітлений у Постанові КЦС Верховного суду від 16.09.2020 року за результатами розгляду справи № 200/5647/18. Перш за все, даючи оцінку законності розрахунку заборгованості позивача, суд врахувати, що такий складений на підставі первинно-облікового документа Виписки про рух коштів з картрахунку, яка містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції). З виписки про рух коштів щодо проведених операцій про рух коштів з картрахунків за період часу з 26.12.2018 року по 16.11.2020 року за Договором б/н укладеного між АТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] вбачається наступне. Банком нараховані грошові кошти за операціями, які не є складовою частиною кредитного договору (неіснуюча заборгованість), а саме щодо списання відсотків за використання кредитного ліміту на загальну суму 5823,71 грн., а також комісії за проведення операцій щодо зняття кредитних коштів на загальну суму 397,50 грн. Більша частина вказаної суми була списана позивачем в односторонньому порядку за рахунок кредитних коштів з кредитного ліміту внаслідок чого відбувалось фактичне збільшення тіла кредиту та в подальшому на вказану суму відсотків та комісії банком в подальшому були нараховані відсотки, що призвело до збільшення обсягу відповідальності відповідача та свідчить про здійснення позивачем неналежного розрахунку зборгвоаності. Враховуючи відсутність між сторонами узгоджених умов кредитування щодо здійснення нарахування за проведеними операціями, суд дійшов висновку, що Банк не мав право провести відповідні банківські операції. З наведеного також вбачається, що складові частини боргу визначені позивачем у розрахунку заборгованості не відповідають складовим частинам боргу висвітлені у Виписці про рух коштів. Відповідачем проведені операції з користування кредитного ліміту, а саме щодо зняття готівки у банкоматі, здійснення покупок, поповненця мобільного телефону на загальну суму 10196,78 грн., яка є фактично отриманою сумою кредитних коштів та у відповідності до вимог ст. 530 ЦК України у відповідача виникли перед Банком зобов`язання щодо повернення вказаної суми коштів. За проведеними операціями щодо поповненню картрахунків за вищевказаний період часу, були здійснені операції на загальну суму 3090 грн. Водночас, позивачем частина суми, яка мала іти на погашення основної суми боргу, неправомірно було перерозподілено на погашення вищевказаної неіснуючої заборгованості. З наведеного вбачається, що відповідач має перед банком непогашену суму боргу у розмірі 7106,78 грн. (10196,78-3090=7106,78 грн.), у зв`язку з чим суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача вказану суму грошових коштів. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позивач поніс документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. та позовна заява підлягає частковому задоволенню, з відповідача підтягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі судового збору у розмірі 887,60 грн. На підставі ст.ст. 526-527, 530, 549, 610, 612, 615, 625-626, 328-629, 633-634, 638, 1050, 1054, 1055 ЦК України та

Outcome: partial