Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить: в рахунок задоволення вимог позивача до відповідача за договором позики від 27.12.2007 року, звернути стягнення на предмет іпотеки однокімнатну квартиру №152 в будинку 232 корпус 2 в м. Харкові по вулиці Велика Панасівська із застосуванням визначеної статтею 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» від свого імені будь-якій особі покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» з наданням ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі-продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки ( в тому числі витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищезазначеного предмету іпотеки у Державній реєстраційній службі та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі-продажу предмету іпотеки; звертатись до субєктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки: отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору куп віл-продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру № 152 загальною площею 35,7 кв.м., житловою площею 17,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Велика Панасівська 232, корпус 2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зареєструвати право власності на предмет іпотеки однокімнатну квартиру 152 загальною площею 35,7 кв.м., житловою площею 17,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Велика Панасівська 232, корпус 2 за набувачем (покупцем); отримувати в органах місцевого самоврядування місцезнаходження предмета іпотеки про склад сім*ї іпотекодавця, копії будинкових книг, технічну документацію. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 27.12.2007року позивач позичив відповідачу 45000 доларів США . В забезпечення виконання зобовязань відповідача між сторонами був укладений і нотаріально посвідчений іпотечний договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким відповідач [PERSON] передав позивачеві в іпотеку вищезазначений обєкт нерухомості. Взяті на себе зобовязання відповідач виконав лише частково, в звязку з чим рішенням Московського р/с м. Харкова від 22.05.2012 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто суму заборгованості в розмірі 542032.58 грн. та судові витрати в сумі 1820 грн. Оскільки незважаючи на вжиті позивачем заходи вирішення спору, відповідач не повертає йому борг у визначеному судовим рішенням розмірі, позивач вважає себе таким, що має право на подальше нарахування і стягнення з відповідачів процентів за користування позикою, трьох процентів річних, неустойки та воліє звернути стягнення на заставлене йому іпотечне майно. Представник позивача прийняв участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити їх у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач викликався повістками-повідомленнями, направленими рекомендованою кореспонденцією своєчасно та належним чином, але в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд вважає за можливе розглянути справу заочно. Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 27.12.2007 року між ВАТ «Всеукраїнським [PERSON] Банком» та [PERSON] було укладено кредитний договір 204/07. У забезпечення виконання зобовязання, що виникло у відповідача 27.12.2007 року між відповідачем та позивачем був укладений договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харківської області [PERSON] згідно до якого [PERSON] передав в іпотеку банку належну йому квартиру 152 в будинку 232 корпус 2 по вул. Велика Панасівська в м. Харкові. Рішенням Московського р/с м. Харкова від 22.05.2012 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором від 27.12.2007 року в сумі 542032.58 грн. Після ухвалення рішення [PERSON] кредитні кошти не повернув в звязку з чим триває нарахування процентів на суму боргу та штрафних санкцій за невиконання умов договору. Заборгованість станом на 10.05.16 року складає 2547827.24 грн. згідно до розрахунку заборгованості. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. За відсутності інших передбачених договором або законом підстав, зобовязання припиняється відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, в результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. Оскільки у визначеному судовим рішенням розмірі відповідач свого боргу за договором позики не повернув, це грошове зобовязання залишилося невиконаним і, відповідно, не припинилося, позивач має право на стягнення з відповідача процентів за користування позикою на підставі ст. ст. 536, 1048 ЦК України, а відповідач продовжує нести цивільно-правову відповідальність, передбачену законом. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання. При цьому, суд зазначає, що відповідно п. 42 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.05.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку» (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). Згідно ст. 39 Закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві. В своїй заяві позивач просить звернути стягнення на іпотечне майно шляхом надання йому як іпотекодержателеві права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі в порядку процедури згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до п. 9 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р., право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК, ст. ст. 3 і 4 ЦПК України). Тому, суд приходить до висновку про законність вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду на підставі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» із застосуванням визначеної ст. 38 Закону процедури продажу шляхом надання позивачу як іпотекодержателеві права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцю. Згідно розяснень, що містяться в п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р., резолютивна частина рішення суду, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, має відповідати як\~вимогам ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 1\~ст. 215 ЦПК України, а саме в ній повинна бути зазначена початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна). Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням, предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем та іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. З метою реального виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його позивачем як іпотекодержателем будь-якій особі - покупцю, суд вважає за доцільне задовольнити його вимогу про передачу йому предмета іпотеки в управління на період до його реалізації. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Оскільки відповідачем заперечень на позовну заяву не надано, суд змушений розглядати справу на підставі наданих доказів і вважає що є підстави для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved