Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] звернувся до Бахмацького районного суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно придбане на товарній біржі: квартиру [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що 13.11.1998 року [PERSON], згідно договору купівлі-продажу, який був укладений з відповідачем і зареєстрований Бахмацькою філією Української товарної біржі, придбав квартиру [ADDRESS], і у зв»язку з тим, що сторони договору виконали всі його умови, але відповідач відмовляється посвідчувати вказаний правочин нотаріально, що позбавляє позивача, як власника, в повній мірі розпоряджатись належним йому майном - представник позивача просить визнати за [PERSON] право власності на вищевказану квартиру. Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив їх задовольнити з вищевикладених підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи без його участі та про визнання позову. Заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, встановивши обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, з'ясувавши характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов договору купівлі-продажу нерухомості від 13.11.1998 року, [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] за ціною 7878 грн., котрі отримані продавцем до підписання договору (а.с.6). На підставі вказаного договору купівлі - продажу Прилуцьке бюро технічної інвентаризації зареєструвало за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, власником квартири [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] Датою прийняття рішення про державну реєстрацію та внесення відповідного запису до реєстру вказано 06 квітня 2005 року, підставою виникнення права власності є вищезазначений договір купівлі-продажу і дана реєстрація, як було встановлено в судовому засіданні, була проведена бюро технічної інвентаризації. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №22559405 від 04.06.2014 року, відомості в Державному реєстрі на спірну нерухомість відсутні. Відповідно до ст.ст. 57, 58 Конституції України, ст.5 чинного ЦК України та ст.3 ЦК України в редакції 1963 року, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли в листопаді 1998 року, а відповідно, для їх врегулювання слід застосувати ЦК України в редакції 1963 року. Відповідно до ст.227 ЦК 1963р., договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). З матеріалів справи встановлено, що договір купівлі-продажу спірного об'єкту нерухомості, що зареєстрований Бахмацькою філією товарної біржі «Українська», реєстраційний № 26530 від 13.11.1998 року, нотаріально посвідчений не був. В судовому засіданні встановлено, що на теперішній час друга сторона угоди - продавець [PERSON] від нотаріального оформлення угоди ухиляється, а саме, не бажає з'являтися у нотаріальну контору. Згідно ст.47 ЦК України в редакції 1963 року, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише в випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» із змінами та доповненнями роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на товарних біржах). Аналогічну норму закріплено законодавцем в ч. 2 ст. 220 чинного ЦК України. Наразі позивач не може належним чином розпоряджатися належним йому об»єктом нерухомості, зокрема скористатися правом відчудження квартири, оскільки, згідно п. 1.1, п. 1.7 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, який діє з 07 березня 2012 року, правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. Крім правовстановлюючого документа на житловий будинок, квартиру садибу та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації, долучається витяг із Реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно до статті 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу статті 3 цього Кодексу право на звернення до суду має кожна особа, яка має намір захистити свої порушені, невизнані або оспорювані права. Способи захисту судом цивільних прав визначені статтею 16 ЦК України та іншим спеціальним законодавством України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Аналогічна позиція викладена в Ухвалі Верховного Суду України від 11.03.2009 року. Звертаючись до суду з позовом, особа повинна визначити такий спосіб захисту порушених цивільних прав, який призведе до реального їх поновлення. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. В силу статті 3 цього Кодексу право на звернення до суду має кожна особа, яка має намір захистити свої порушені, невизнані або оспорювані права. За викладених вище обставин, враховуючи що сторони повністю виконали угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, але друга сторона угоди ухиляється від її нотаріального посвідчення, право на спірну квартиру позивачем набуте правомірно і відповідно до вимог законодавства, яке діяло на момент виникнення правовідносин між сторонами, суд, з урахуванням положень ч.4 ст.174 ЦПК України, не вбачає підстав для неприйняття визнання позову, оскільки воно не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved