Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

Представник позивача - адвокат Меланчук І.В. звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - АТ «Марганецький ГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач працював в АТ «Марганецький ГЗК» в умовах шкідливих факторів з 29.10.1984 року по 03.04.1989 року та з 02.01.1992 року по 08.02.2017 року. Внаслідок неналежних умов праці отримав професійне захворювання з діагнозом: нейросенсорна приглухуватість. Відповідно до п.17 Форми П-4, причиною виникнення професійного захворювання являється негативний вплив на організм шкідливого виробничого фактору, такого як шум. Умови праці характеризувались тим, що еквівалентний рівень шуму перевищував допустимі норми ДСН 3.3.6.037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку» на 2-4 дБА і складав 82-84 дБА при допустимому значенні - 80 дБА. Первинним оглядом МСЕК 16.01.2018 року позивачу встановлено 15% втрати працездатності за професійним захворюванням. 08.01.2019 року позивач повторно пройшов МСЕК, за результатами якого визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 15% з 01.02.2019 року безстроково. Вважає, що у зв`язку з хронічним професійним захворюванням порушено звичний спосіб життя позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання; постійно відчуває зниження слуху та обидва вуха, шум в голові, як в денний так в нічний час, що порушує сон та позбавляє можливості нормально відпочивати, призводить до головного болю та запоморочення, постійного відчуття втоми, загальної слкбкості, зниження уваги в денний час, що має наслідком перебування його в напруженому стані, стані роздратованості. Професійне захворювання призводить до постійного перенесення позивачем больових відчуттів, до необхідності придбання лікувальних засобів, що призводить до нераціональної втрати часу та життєвої енергії. Ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя позивача, втрата працездатності призвела до відсутності можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, спілкуватися з оточуючими людьми. Вказані негативні явища в житті доводять факт завдання позивачу моральної шкоди внаслідок отриманого хронічного професійного захворювання та стійкої втрати працездатності, що є наслідком порушення законодавства про охорону праці зі сторони відповідача. Просить суд стягнути з АТ «Марганецький ГЗК» на користь [PERSON] моральну шкоду у зв`язку із ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків в сумі 90000 гривень. Також представник позивача просив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 14.07.2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свій відзив обґрунтовує тим, що позивачем не зазначено, якими неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві шкоду та якими доказами це підтверджується. Зазначає, що відповідач здійснював всі заходи для забезпечення безпечних умов праці. Також, при працевлаштуванні до АТ «Марганецький ГЗК» позивачу було проведено інструктаж та попереджено про наявність джерела підвищеної небезпеки та шкідливих умов праці на підприємстві у зв`язку зі спеціфікою виробництва. Але [PERSON] самостійно прийняв рішення працювати в даних умовах виробництва. Відповідач вважає, що для притягнення АТ «Марганецький ГЗК» до відповідальності за нанесені моральні страждання відсутні усі умови правопорушення, а саме: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача, наявність вини. Також, заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди не відповіє засадам розумності, виваженості та справедливості. Позивач не скористався своїм правом на подачу відповіді на відзив. Ухвалою від 25.06.2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою від 26.07.2021 року відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотань про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, про витребування інформації. За ч.5 ст.279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] знаходився у трудових відносинах з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» з 29.10.1984 року по 03.04.1989 року, з 02.01.1992 року по 08.02.2017 року, зокрема: працював слюсарем з ремонту рухомого складу помічником машиніста локомотиву, помічником машиніста тепловозу (а.с.17-22). Згідно з медичним висновком ЛЕК від 09.11.2017 року №1335, [PERSON] має діагноз - нейросенсорна приглухуватість другого ступеня (з помірним заниженням слуху). Має скарги на заниження слуху, шум у голові. Анамнез захворювання: По даним виписки захворювання виявлене у 2015 році. Незважаючи на лікування, воно має прогресуючий перебіг. Лікувався 3 рази протягом 2016 року та 2 рази протягом 2017 року. Перебуває на «Д» обліку у ЛОР лікаря за місцем мешкання. Діагноз підтверджено у ВПП ОКЛ ім.Мечнікова м.Дніпро (а.с.15-16). Первинним оглядом МСЕК 16.01.2018 року [PERSON] встановлено 15% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, з переоглядом 01.01.2019 року (а.с.9). Повторним оглядом МСЕК 08.01.2019 року [PERSON] було встановлено 15% втрати професійної працездатності, у зв`язку з професійним захворюванням, безстроково (а.с.10-11). Статтею 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, що становить явну небезпеку для життя працівника, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Як вбачається з наданого позивачем акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 29.11.2017 року, [PERSON] працював в умовах впливу шкідливих факторів 29 років 6 місяців 10 днів, зокрема, за професією - машиніст тепловозу 15 років 1 місяць 26 днів, отримав професійне захворювання: нейросенсорна приглухуватість другого ступеня (з помірним зниженням слуху), Н 90.3. Професійне захворювання виникло внаслідок тривалої роботи в умовах дії шкідливих факторів вирбничого середовища на організм робочого, недосконалості технології, механізмів. Причиною виникнення професійного захворювання є шум: еквівалентний рівень шуму перевищував допустимі норми ДСН 3.3.6.037-99 «Санітарні норми виробничого шуку, ультразвуку та інфразвуку на 2-4 дБА і складав 82-84 дБА при допустимому значенні - 80 дБА. На момент розслідування [PERSON] не здатний працювати за професією, та не працює з 08.02.2017 року (а.с.12-14). Отже, відповідачем, як роботодавцем, в порушення ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці» не забезпечено робітників залізничного цеху засобами індивідуального захисту від впливу підвищених рівнів шуму, не забезпечено контроль за їх використанням та контроль рівнів шуму на робочих місцях працівників залізничного цеху, тобто, не забезпечено [PERSON] безпечних умов праці, що призвело до професійного захворювання останнього. Внаслідок професійного захворювання позивач морально і фізично страждав через погіршення здоров`я, потребу в лікуванні, через вимушені зміни способу життя, втрату роботи та професійної працездатності. Пунктом 1 ч.2 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що «громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди». Відповідно до п.4.1 цього ж рішенняушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова Пленуму ВСУ № 4) роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. [PERSON] отримав професійне захворювання на виробництві, і йому встановлено 15% втрати професійної працездатності безстроково у зв`язку з професійним захворюванням. З 2015 року, незважаючи на лікування, захворювання має прогресуючий перебіг. [PERSON] постійно лікується, перебуває на «Д» обліку у ЛОР лікаря за місцем мешкання. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, і вважає встановленим факт спричинення моральної шкоди позивачеві внаслідок професійного захворювання, отриманого на виробництві відповідача. Суд не може погодитися з доводами представника відповідача АТ «Марганецький ГЗК», що позивач був ознайомлений зі шкідливими умовами праці, погодився з ними, самостійно прийняв рішення працювати на виробництві у відповідача, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємство від законодавчо встановленого обов`язку забезпечити якісні та безпечні умови праці. Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Також, не заслуговують на увагу доводи відповідача, що позивач не зазначає у позовній заяві, якими неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві шкоду та якими доказами це підтверджується, оскільки вказані обставини викладені в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.11.2017 року, а з пунктів 16, 17 якого видно, що професійне захворювання позивача виникло внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого у ПАТ «МГЗК», через недосконалість технології, механізмів. Крім того, відповідно до абз.3 п.5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 на який посилається відповідач, особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Жодних доказів на спростування наявності шкідливих факторів робочого місця позивача та його шкідливого впливу на його здоров`я - відповідачем не надано. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд приходить до такого. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності - 15%, який встановлений безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність лікування, тривалий період роботи на підприємстві відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений представником позивача розмір моральної шкоди є завищеним, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 30 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Також у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору при подачі позову та частковим задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 908,00 грн. (з розрахунку: 1% від суми моральної шкоди, присудженої до стягнення, але не менше 908,00 грн.).

Outcome: partial