Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Представник Військової частини [NUMBER] [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми завданих збитків державі. Позов обґрунтований\~тим,\~що старший лейтенант [PERSON] , наказом командира військової частини польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) №2 від 23.04.2014 призначений на посаду командира взводу охорони, зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків з 23 квітня 2014 року. Відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] №403 від 03.11.2017 проведено інвентаризацію по автомобільній службі у групі матеріального забезпечення військової частини [NUMBER] , в результаті чого виявлено нестачу автомобільного майна загальною вартістю п`ятдесят чотири тисячі триста тридцять гривень. Наказом командира військової частини [NUMBER] №132 від 19.02.2018 призначено службове розслідування по факту нестачі майна речової служби військової частини [NUMBER] (колишня в/ч пп [NUMBER] де проходив військову службу Відповідач). В ході проведення службового розслідування було з`ясовано, що шкода заподіяна державі в наслідок службової недбалості та безвідповідального ставлення до контролю з обліком майна посадовими особами речової служби військової частини [NUMBER] . За результатами службового розслідування винним у виникненні нестач військового майна речової служби військової частини встановлено [PERSON] . Відповідно до Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовці за шкоду заподіяну державі, затверджена Постановою Верховної ради України від 23.06.1995 року №243/95-ВР, колишнього командира взводу військової частини [NUMBER] громадянина [PERSON] притягнуто до часткової матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державі в сумі 163\~670, 20 гривень з урахуванням кратності. 18.11.2020 від представника відповідача [PERSON] адвоката Сивової Я.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву Військової частини [NUMBER] до [PERSON] про стягнення суми завданих збитків держави. Відзив обґрунтований тим, що наказом командира військової частини польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) № 2 від 23.04.2014 відповідача [PERSON] призначено на посаду командира взводу охорони, зарахований до списків особового складу частини на всі види забезпечення, справу та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків з 23.01.2014. Наказом командира військової частини польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) № 91 від 31.03.2015 відповідача [PERSON] звільнено у запас відповідно до підпункту «а» пункту 3 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» (після прийняття рішення про демобілізацію, у строки визначені рішенням Президента України), вважати що справу та посади здав. Як вбачається з позовної заяви відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] № 403 від 03.11.2017 проведено інвентаризацію по автомобільній службі у групі матеріального забезпечення військової частини [NUMBER] . В подальшому, як вбачається з позову, наказом командира ВЧ [NUMBER] № 132 від 19.02.2018 було призначено службове розслідування по факту нестачі майна речової служби ВЧ [NUMBER] (колишня ВЧ [NUMBER] ), де проходив службу відповідач. Оскільки на час призначення службового розслідування відповідача було звільнено у запас, то про вказане службове розслідування він дізнався отримавши позов. Відповідач не погоджується з тим, що з його вини була заподіяна державі шкода внаслідок службової недбалості та безвідповідального ставлення до контролю з обліком майна. З огляду на те, що відповідач не обізнаний з матеріалами службового розслідування він позбавлений можливості обґрунтувати свою незгоду з висновками службового розслідування. Сторони в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову заперечують з підстав, викладених у відзиві. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1,2\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3\~ст. 12 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.ч.1-4\~ст. 77 ЦПК України). Частина 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6\~ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 23 квітня 2014 року на підставі наказу №2 командира військової частини польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) старший лейтенант запасу [PERSON] зарахований до списків особового складу 23 батальйону територіальної оборони та на всі види забезпечення/а.с.6/. 31 березня 2015 року наказом № 91 командира військової частини польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) старшого лейтенанта запасу [PERSON] командира третього мотопіхотного взводу першої мотопіхотної роти відповідно до частини восьмої статті 26 закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом від 15.01.2015 №113-VIII, звільнено з військової служби у запас за пунктом 3 підпунктом «а» (після прийняття рішення про демобілізацію, у строки, визначені рішенням Президента України), справу та посаду здав та направлено на військовий облік Мелітопольсько-Веселівського ОРВК Запорізької області/а.с.7/. 16 травня 2018 року наказом №137 командира військової частини [NUMBER] службове розслідування за фактом нестачі майна речової служби військової частини [NUMBER] вважається завершеним. Відповідно до «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженою постановою Верховної ради України від 23.05.2015 №243/95-ВР колишнього командира взводу військової частини [NUMBER] громадянина [PERSON] притягнуто до часткової матеріальної відповідальності за заподіяну шкоду (накладна №673 від04.01.2015, накладна №678 від 04.01.2015, накладна №676 від 04.01.2015, накладна №574 від 04.01.2015) та стягнуто з нього на користь держави суму з урахування кратності та ПДВ 163670,20 (сто шістдесят три тисячі шістсот сімдесят гривень двадцять копійок)/а.с.11-13/. Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року, затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями. Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року (надалі в тексті рішення Положення). Відповідно до п. 2 Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. Пунктом 3 Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності. Відповідно до п. 10 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення (обмежена матеріальна відповідальність). Повна матеріальна відповідальність згідно п.13 Положення передбачена у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично не виконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як зазначено у ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~Ці дані встановлюються такими засобами:\~письмовими, речовими і електронними доказами;\~висновками експертів;\~показаннями свідків. Відповідно до ст. 77, 79, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як вбачається з матеріалів справи, позивач посилається на наказ №137\~командира військової\~частини [NUMBER] \~про результати\~службового розслідування 16.05.2018 відповідно до якого службове розслідування за фактом нестачі майна речової служби військової частини [NUMBER] вважається завершеним. Відповідно до «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» затвердженою постановою Верховної ради України від 23.05.2015 №243/95-ВР колишнього командира взводу військової частини [NUMBER] громадянина [PERSON] притягнуто до часткової матеріальної відповідальності за заподіяну шкоду (накладна №673 від04.01.2015, накладна №678 від 04.01.2015, накладна №676 від 04.01.2015, накладна №574 від 04.01.2015) та стягнуто з нього на користь держави суму з урахування кратності та ПДВ 163670,20 (сто шістдесят три тисячі шістсот сімдесят гривень двадцять копійок). Однак, на підтвердження вказаних обставин, позивачем не надано суду жодного доказу, зокрема, матеріалів службового розслідування відносно [PERSON] , де мало б бути зазначено про його посадові права та обов`язки, акту прийому-передачі матеріальних цінностей, показів свідків, інших документів, на підставі яких можливо було б встановити причетність [PERSON] до зазначених нестач військового майна речової служби військової частини. Суду не зрозуміло чим керувався позивач, вираховуючи суму збитку в розмірі 163670,20 грн. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову стосовно грошових вимог (обґрунтованість, правильність розрахунків, наявність доказів, що їх підтверджують). На позивача покладений обов`язок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-83 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві позов задоволенню не підлягає. За наслідками розгляду справи судовий збір слід покласти на позивача.

Outcome: approved