Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Кіріченко В.М. звернувся 17.10.2019 р. до Решетилівського районного суду Полтавської області з позовом про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Як вказує позивач, відповідно до укладеного договору №б/н від 16.01.2007 р. відповідачка [PERSON] отримала кредит у розмірі 21600, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо встановлення та зміну кредитного ліміту банк керувався п. 3.2, п.3.3. Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь - який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі встановленому Договором. В порушення умов кредитування відповідачка не виконує належним чином зобов`язання, в результаті чого станом на 31.08.2019 р. виникла заборгованість в сумі 332305,94 грн, яка складається з наступного: заборгованості за кредитом в розмірі 3883,97 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 323298,05 грн та заборгованість за пенею та комісією в сумі 5123,92 грн. Позивач зазначає, що кредитодавець може на свій розсуд вимагати від боржника будь - яку частину суми заборгованості за кредитом. Тому заборгованість до стягнення становить 124005,25 грн, яка складається з наступного: 3883,97 грн - заборгованість за кредитом, 120121,28 - заборгованість за процентами за користування кредитом з 26.03.2007 р. по 31.03.2018 р. Ухвалою суду від 11 серпня 2020 року було відкрито спрощене провадження по справі та призначено розгляд справи на 14 вересня 2020 року. В зв`язку з неявкою відповідачки розгляд справи відкладено на 26 листопада 2020 року. У судове засідання 26 листопада 2020 року представник позивача не з`явився, разом з позовною заявою подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.25). Відповідачка [PERSON] у судові засідання 14.09.2020 року та 26.11.2020 року не з`явилася, про день і час розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.а.с. 118,124). Будь-яких заяв, клопотань та відзиву до суду не надходило. Отже, за письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280, 281 ЦПК України. У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованостіпідлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Cудом встановлено, що 16 січня 2007 року між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та відповідачкою [PERSON] шляхом підписання Заяви, укладено кредитний договір, згідно з умовами якого визначено кредитним ліміт у розмірі 750,00 грн та базову відсоткову ставку у розмірі 22,8% з розрахунку 360 днів в році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Термін дії картки в заяві не визначено. У заяві зазначено, що відповідачка ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, а також виражає свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с.9). До анкети - заяви банком додано копію Умов і правил надання банківських послуг (а.с.10-15). Відповідно до довідки Приватбанк про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н): старт карткового рахунку № [NUMBER] 16.01.2007, кредитний ліміт 26000,00 грн., 30.05.2007 кредитний ліміт зменшено до 1700,00 грн.; 13.08.2007 кредитний ліміт збільшено до 2500,00 грн.; 12.02.2009 кредитний ліміт збільшено до 3000,00 грн.; 16.02.2010 кредитний ліміт зменшено до 2820,00 грн.; 01.03.2010 кредитний ліміт зменшено до 2820,00 грн; 17.12.2012 кредитний ліміт зменшено до 2580,00 грн.; 08.02.2013 кредитний ліміт зменшено до 2440,00 грн.; 31.10.2013 кредитний ліміт збільшено до 4000,00 грн.; станом на 06.11.2019 кредитний ліміт - 0 грн (а.с.95). Відповідачці [PERSON] на підставі кредитного договору було видано кредитні картки № [NUMBER] , терміном дії до 01/13, № [NUMBER] , терміном дії до 08/16 та № [NUMBER] , терміном дії до 08/17 (а.с.96). Відповідно до виписки по картковому рахунку [PERSON] , остання користувалася наданими картками, знімаючи готівкові кошти та поповнюючи свій рахунок, поза межами узгодженого сторонами кредитного ліміту фактично погодившись на запропоновані банком умови (а.с.86-94). Згідно з наданим банком розрахунком, у відповідачки [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 31.08.2019 р. виникла заборгованість в сумі 332305,94 грн, яка складається з наступного: заборгованості за кредитом в розмірі 3883,97 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 323298,05 грн та заборгованість за пенею та комісією в сумі 5123,92 грн (а.с.5-8). Позивач скориставшись своїм правом просив стягнути заборгованість в сумі 124005,25 грн, яка складається з наступного: 3883,97 грн - заборгованість за кредитом, 120121,28 - заборгованість за процентами за користування кредитом з 26.03.2007 р. по 31.03.2018 р. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом встановлено, що у заяві позичальника від 26 березня 2007 року визначено кредитний ліміт у сумі 750, 00 грн, процентна ставка - в розмірі 22,8% річних; умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру відсутні. З виписки по картковому рахунку [PERSON] вбачається, що остання користувалася наданими картками, знімаючи готівкові кошти та поповнюючи свій рахунок, поза межами узгодженого сторонами кредитного ліміту в розмірі 750 грн. Зокрема, 02 листопада 2013 року відповідачка [PERSON] знімала готівку в банкоматі в сумі 1040,00 грн. Тобто фактично погодилася на зміну банком кредитного ліміту. З огляду на це суд погоджується з розрахованою банком заборгованістю за кредитом в сумі 3883,97 грн, що не перевищує встановлений банком ліміт в 4000 грн. Однак суд не погоджується із твердженням позивача про те, що відповідачка 16 січня 2007 року отримала кредит у розмірі 21600,00 грн, оскільки в заяві відповідачка [PERSON] погоджувала з банком кредитний ліміт в розмірі 750 грн, а не 21600,00 грн. До того ж позивачка ознайомилася з умовами договору та отримала платіжну картку 26 березня 2007 року, що підтверджується датою підписання заяви відповідачкою та її підписом. А отже, договір між сторонами був укладений саме 26 березня 2007 року, а не 16 січня 2007 року (дата відкриття кредитного рахунку), як вказано в позовній заяві. Тому суд вважає встановлення банком в односторонньому порядку кредитного ліміту в розмірі 21600,00 грн, таким, що суперечить як заяві, підписаній відповідачкою [PERSON] , так і вимогам чинного законодавства. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за простроченими відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Умови та Правил надання батьківських послуг. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання батьківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк». За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, надані банком Умови та Правила надання батьківських послуг в ПриватБанку не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із [PERSON] кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Такий висновок, відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. В той же час в заяві позивальника, підписаній відповідачкою [PERSON] визначено сторонами базову відсоткову ставку в розмірі 22,8% річних. Однак судом встановлено, що банком в односторонньому порядку було підвищено відсоткову ставку за кредитним договором № б/н від 22.01.2007 р., що підтверджується розрахунком заборгованості. Так, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що в період з 16 січня 2007 року по 31 грудня 2012 року за користування кредитом позивач нараховував відсотки в межах визначених в заяві 28% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, в період з 01 січня 2013 року по 31 серпня 2014 року в розрахунку зазначено 30% річних, з 01 вересня 2014 р. по 31 березня 2015 року - 34,8% річних, з 01 квітня 2015 року по 31 серпня 2017 року 43,2%. Тобто, позивач неодноразово збільшував відсоткову ставку за кредитом. Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17 та від 30 листопада 2016 року у справі №6-82цс16. Як було встановлено термін дії останньої кредитної картки - до 08/17 (а.с.96). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі правові висновки, узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у даній справі позивач має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог банк не заявляв. Тому до стягнення підлягають відсотки станом саме на 08/17 і саме в розмірі узгодженому в заяві позивальника - 22,8% річних (1,9% в місяць).При цьому суд зазначає, що перевипуск платіжних карток у подальшому, у тому числі з оформленням платіжної картки іншого класу, не свідчить про укладення іншого кредитного договору. Розраховуючи заборгованість за процентами за період з 26 березня 2007 року (дата укладення договору) по 31 серпня 2017 року (строк дії картки) суд, погоджуючись із сумою заборгованості за кредитом (3883,97 грн) доходить висновку, що заборгованість за відсотками має становити 9298,80 грн (3883, 97*1,9% = 73,80 грн, що становить суму нарахованих відсотків за місяць* 126 місяців у періоді). Таким чином загальний розмір заборгованості становить 13182,77 грн (3883,97 + 9298,80). Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. До поданого позову позивачем додано платіжне доручення №PROM1BEFSY від 01.10.2020 р. про сплату судового збору (а.с.1). Відповідно до виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір по даній справі в розмірі 1921 грн 00 коп. було зараховано до Державного бюджету України (а.с.30). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, в сумі 13182,77 грн, тобто 10,63 % від суми позову, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судові витрати в сумі 204,20 грн. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 549, 551, 611, 612, 625, 633, 634, 1054, 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial