Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Представник позивача [PERSON], який діє за довіреністю від імені [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом та свої вимоги мотивував тим, що [PERSON] 25.09.1998 року уклав шлюб з [PERSON]. Від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON]. 08.01.2008 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було розірвано. Однак, після розірвання шлюбу колишнє подружжя примирилося та стало проживати однією сім'єю. Під час проживання однією сім'єю, як подружжя, 10 червня 2008 року вони за спільні кошти придбали квартиру, що розташована за адресою : [ADDRESS]. Але в зв'язку з погіршенням відносин між ними, відповідачка [PERSON] 29.06.2012 року подарувала вказану квартиру своїй матері [PERSON]. Позивач та представник позивача вважають, що слід визнати договір дарування однокімнатної квартири [ADDRESS] від 29.06.2012 року , укладений між [PERSON] та [PERSON], який діяв від імені [PERSON] недійсним, внаслідок недодтримання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України, зокрема те, що [PERSON] не надавав [PERSON] згоди як другого з подружжя на укладання такого договору. Також, просив постановити рішення, яким здійснити поділ майна подружжя, а саме кв. [ADDRESS], визнавши за ним право власності на ? її частину відповідно до ст. 60,70 СК України. В судовому засіданні представник позивача та позивач вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідачів та самі відповідачі проти вимог заперечували та зазначали, що спірне майно було придбано [PERSON] за кошти [PERSON] для останньої. Ніяких коштів на придбання вказаної квартири позивач не надавав. Крім того, квартира була придбана в той час коли [PERSON] і [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі, а також не перебували у фактичних шлюбних відносинах. Тому вважають, що вимоги позивача щодо поділу майна необґрунтовані. Що стосується визнання договору дарування недійсним , то вони також на думку відповідачів не ґрунтуються на законі. За таких обставин, просять відмовити позивачу у задоволенні його вимог в повному обсязі. В судовому засіданні сторона відповідача свою позицію підтримала. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі до 08.01.2008 року (а.с.5). 10.06.2008 року [PERSON] згідно договору купівлі-продажу (а.с.33-35) придбала у власність кв. [ADDRESS]. Згідно ст.60, ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ст. 74 СК України, суд врахував ті відносини що склалися між [PERSON] та [PERSON], а саме ту обставину, що останні, в тому числі на момент укладення договору купівлі-продажу спірного квартири від 10.06.2008 року не перебували у шлюбних відносинах . Факт проживання однією сім'єю на час укладення договору купівлі-продажу квартири №? [ADDRESS] судом не встановлено. Крім того, стороною позивача не доведено такої обставини, що [PERSON] та відповідачка [PERSON] в момент укладення договору купівлі-продажу спірної квартири проживали однією сім'єю як чоловік та жінка, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та інші права та зобов'язання, як подружжя. Зокрема в судовому засіданні сам позивач [PERSON] зазначав, що після розірвання шлюбу з січня 2008 року він проживав окремо від відповідачки, а з [PERSON] вони примирилися приблизно в грудні 2008 року- січні 2009 року. Даний факт підтвердила і відповідачка [PERSON], а також відповідачка [PERSON], свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та інші. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таких доказів стороною позивача суду не надано. Майно, яке набуте одним із колишнього подружжя, а саме після розірвання шлюбу, не може бути предметом поділу майна подружжя. Оскільки судом встановлено, що спірна квартира була придбана відповідачкою після розірвання шлюбу та коли позивач і відповідачка [PERSON] не перебували у шлюбних відносинах як чоловік та жінка, суд вважає безпідставною вимогою позивача щодо поділу такого майна. Також, слід зазначити, що [PERSON] має право вільно розпоряджатися будь-яким майном, що належить її на праві власності, яке придбано було нею поза шлюбом і це не суперечить нормам цивільного законодавства, в тому числі ст. 203,328,346 ЦК України. В суді стороною позивача не доведений факт того, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя та являлося спільним сумісним майном подружжя. В матеріали справи не надані докази позивачем, які б достовірно свідчили про внесення будь-якої суми коштів [PERSON] на придбання спірної квартири, і на думку суду, з огляду на вищезазначене, дані правовідносини підлягають розгляду в іншій площині, поза межами розгляду спору, яке врегульоване сімейним законодавством. Що стосується визнання договору дарування недійсним , то на думку суду вказана вимога позивача не ґрунтується на законі, оскільки [PERSON] мала право розпоряджатися спірним майном на власний розсуд, а отримання згоди на відчудження такого майна ЦК та СК України від позивача не передбачено. Оскільки судом під час розгляду справи було встановлено, що позивач під час подання уточненої позовної заяви не сплатив судовий збір за вимогою про визнання договору недійсним з нього підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 229,40 грн.

Outcome: approved