Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] 11.01.2021 року звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я 240000,00 гривень без утримання податку з доходів фізичних осіб. В обґрунтування позову представник позивача [PERSON] - [PERSON] посилався на те, що [PERSON] працював на посаді вогнетривника на Криворізькому державному гірничо-металургійному комбінаті «Криворіжсталь», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АМКР»). 26 липня 1998 року близько 10.30год. під час виконання трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав тілесні ушкодження у вигляді компресійного перелому тіла І-ІІ ступеня. Підприємством складено акт форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві. Висновком МСЕК від 10.03.1999 року позивачу первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 40% та третю групу інвалідності. Останнім переоглядом МСЕК від 13.04.2016 року визначено втрату професійної працездатності в розмірі 5% внаслідок трудового каліцтва з 01.04.2016 року безстроково. У зв`язку з вказаним трудовим каліцтвом порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Від перенесеної травми відчув різкий та сильний біль, обмеження руху в попереково-крижовому відділі хребта, тривалий час пересувався за допомогою милиць та використовував корсети. Наразі його турбує біль та обмеження руху в попереку, навантаження по осі в поперековому відділі супроводжується болем, завдає дискомфорту та страждань у повсякденному житті. Після перенесеної травми позивач зазнав зниження якості життя, зменшення можливості реалізувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати тощо. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться. Відповідач - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» надав відзив на позов, в якому заперечував проти позову, посилаючись на те, що причиною настання нещасного випадку стала незадовільна організація робіт, порушення трудової дисципліни самим позивачем. Частиною 1 ст.440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Однак, дана правова норма не може бути застосована до врегулювання спірних правовідносин, оскільки нею було передбачено загальні підстави відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, а правовідносини сторін в рамках даної справи виникли з приводу відшкодування шкоди, заподіяні працівникові внаслідок нещасного випадку. Крім іншого, вина підприємства актом не встановлена, тому вважати вину підприємства безумовною - безпідставно, тому відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку відшкодовувати морально шкоду позивачу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши у сукупності докази, подані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 07.04.1998 року працював на посаді вогнетривника на Криворізькому державному гірничо-металургійному комбінаті «Криворіжсталь». Правонаступником КДГМК «Криворіжсталь» є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с.18-22). 26 липня 1998 року близько 10:30год. з позивачем під час виконання трудових обов`язків стався нещасний випадок - виконуючи роботи по ремонту футеровки ковшу, замість того щоб користуватися спеціальним гачком та мотузкою, [PERSON] вийшов на огорожу майданчика, став на ребро жорсткості ковша і повертав його руками, знаходячись в нестійкому положенні - втратив рівновагу і упав в яму для ремонту ковшів, отримавши при цьому компресійний злам першого поперекового хребця. Підприємством складено Акт №65/7 від 31 липня 1998 року про нещасний випадок на виробництві (а.с.13-15). Причини нещасного випадку - незадовільна організація робіт, порушення трудової та виробничої дисципліни в. о. вогнетривника 6 розряду (п.11.3 Акту) (а.с.13). У Додатку №1 до Акту про нещасний випадок, в результаті якого позивачем отримано тілесні ушкодження, зазначено, що нещасний випадок стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівників відповідача: [PERSON] - майстер виробничої дільниці, який порушив вимоги п.19.1 «Положення про систему управління охороною праці на комбінаті «Криворіжсталь»; [PERSON] - вогнетривник 6 розряду, який порушив вимоги п.20.1, 20.3 «Положення про систему управління охороною праці на комбінаті «Криворіжсталь»; [PERSON] - вогнетривник 6 розряду, який порушив вимоги п.25 «ж» «Виробничо-технічної інструкції робітникам вогнетривкого відділення конвертерного цеху», п.3.6 «Інструкції з охорони праці. Загальні вимоги безпеки для трудящих комбінату «Криворіжсталь» (а.с.14 зворот). Висновком ЛТЕК від 10.03.1999 року позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності - 40% та встановлено третю групу інвалідності, внаслідок трудового каліцтва, визначено необхідність в санаторно-курортному лікуванні (а.с.8). Висновком ЛТЕК від 24.04.2000 року визначено ступінь втрати професійної працездатності - 20% внаслідок трудового каліцтва. Рекомендовано лікування у травматолога, протезування (а.с.8). Повторними переоглядами МСЕК визначено ступінь втрати професійної працездатності в наслідок трудового каліцтва: 10.04.2002 року - 20%, 21.04.2004 року - 20%, 19.04.2006 року - 20%, 09.04.2008 року - 5%, 21.04.2010 року - 5%, 10.04.2013 року - 5% (а.с.9-11). Останнім оглядом МСЕК від 13.04.2016 року визначено ступінь втрати професійної працездатності - 5% внаслідок трудового каліцтва з 01 квітня 2016 року безстроково. Група інвалідності не визначена (а.с.12). У зв`язку з отриманою травмою [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 27.07.1998 року по 27.08.1998 року (а.с.16, 17). Згідно зі ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1-14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999р. №1105-XIV №Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону України від 14 жовтня 1992р. №2694-XII «Про охорону праці», КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Оскільки позивачу первинно висновком ЛТЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності 10.03.1999 року у зв`язку з ушкодженням здоров`я, тобто встановлено наявність втрати професійної працездатності, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року (з наступними змінами). У відповідності до положень п.11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно зі ст.440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Таким чином, згідно зі ст.440-1 ЦК України, в редакції 1963 року яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди - не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати. Відповідно до ст.3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості. Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст.83 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом. Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України №6-156цс14,№ 6-188цс14та №6-207цс14від 24 грудня 2014 року. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 6000,00грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 300000,00грн., а максимальний - 1500000,00грн. Суд вважає, що в даному випадку відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, оскільки актом про нещасний випадок встановлено зв`язок нещасного випадку з виробництвом. В судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з виробничою травмою позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 5% безстроково. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням вказаних фактичних даних у справі, правових норм, які підлягають застосуванню, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь втрати професійної працездатності, характер, інтенсивність і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, необхідність прикладати значні зусилля для продовження активного життя, вину позивача у нещасному випадку на виробництві , суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 70 000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переносить у зв`язку з ушкодженням здоров`я . При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п.3 ч.3 ст.175, п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа №761/11472/15-ц. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір в сумі 908,00грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial