Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 28 серпня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «АКТАБАНК» було укладено кредитний договір № 0860776302/Т/972114. 23 березня 2018 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», було укладено договір відступлення права вимоги, у відповідності до якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору. Стверджує, що в порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконала, тому позичальник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вимушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 23 березня 2018 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, відповідач має заборгованість за кредитним договором № 0860776302/Т/972114 від 28 серпня 2013 року в сумі 20455,00 грн., з яких: заборгованість за основним боргом - 9584,00 грн., заборгованість за процентами - 1,00 грн., заборгованість за комісією - 8620,00 грн., штрафи, пені - 2250,00 грн. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 0860776302/Т/972114 від 28 серпня 2013 року у розмірі 20455,00 грн. та судовий збір. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані з наступних підстав, та стягнути з відповідача на його користь сплачений ним судовий збір у сумі 420,40 грн. за подання заяви про перегляд заочного рішення. Так, дійсно між ним та ПАТ «Актабанк» 28 серпня 2013 року укладено договір № 0860776302/Т/972114, процентна ставка за кредитом встановлюється у розмірі 0,01% річних та включається в суму щомісячного платежу, щомісячна комісія за супроводження кредиту складає 487,50 грн., що розраховується як 325 відсотків від суми кредиту та включається у суму щомісячного платежу, кінцева дата погашення кредиту 27 серпня 2016 року, кредит надано на споживчі потреби. Натомість вважає, що відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по комісії у розмірі 8620,00 грн. є необґрунтованими, та з наданого позивачем розрахунку заборгованості неможливо встановити за який саме період стягується заборгованість, в які саме місяці на думку позивача відповідач не виконував умови договору. Представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки розрахунок заборгованості жодним чином не суперечить положенням ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а доводи відповідача ґрунтуються виключно на припущеннях та власних домислах, оскільки відповідач, маючи заперечення проти суми заборгованості, міг надати власний розрахунок або звернутися до судової незалежності експертизи України з заявою про проведення економічної експертизи щодо надання висновку чи відповідає наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості умовам кредитного договору № 0860776302/Т/972114 від28 серпня 2013 року. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту, підписавши кредитний договір, відповідач посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами. Представник позивача у відповіді на відзивпросив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглядати справу за його відсутності. Відповідач не з`явився у судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 28 серпня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «АКТАБАНК» було укладено кредитний договір № 0860776302/Т/972114, згідно умов якого ПАТ «АКТАБАНК» надав [PERSON] кредит у розмірі 15000,00 грн., з процентною ставкою в розмірі 0,01% річних, щомісячною комісією за супроводження кредиту в розмірі 487,50 грн., за кожний прострочений щомісячний платіж або його частину передбачено штраф у розмірі 150,00 грн., та в день підписання кредитного договору клієнт сплачує банку комісію за надання кредитних коштів в сумі 337,50 грн. Відповідно до п. 5.3 договору термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та/або штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 10 років. Згідно п. 6.1 договору, договір діє до виконання сторонами належним чином і у повному обсязі своїх зобов`язань за договором. Відповідач з умовами договору погодився, про що свідчить його підпис. Також сторони, підписуючи кредитний договір, погодили строк позовної давності. Відповідно до заяви на видачу готівки № 880101 від 28 серпня 2013 року ПАТ «АКТАБАНК» перерахувало на рахунок [PERSON] 15000,00 грн., операція - надання кредиту кредитний договір № 0860776302/Т/972114 від 28 серпня 2013 року. В порушення умов договору № 0860776302/Т/972114 від 28 серпня 2013 року відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 31 жовтня 2019 року позивачем нарахована заборгованість відповідача перед кредитодавцем в сумі 20455,00 грн., з яких: заборгованість за основним боргом - 9584,00 грн., заборгованість за процентами - 1,00 грн., заборгованість за комісією - 8620,00 грн., штрафи, пені - 2250,00 грн. Між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення прав вимоги № 2 від 23 березня 2018 року, згідно умов якого до позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги щодо погашення заборгованості у тому числі й за кредитним договором № 0860776302/Т/972114 від 28 серпня 2013 року. 27 березня 2018 року за вих. № [NUMBER] ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» направив на адресу відповідача повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 0860776302/Т/972114 від 28 серпня 2013 року. У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України, передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного Кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного Кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 Цивільного Кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 Цивільного Кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1082 Цивільного Кодексу України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до ст.530 Цивільного Кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст.1050 Цивільного Кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.526, 610 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання визнаються його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно п.п.1, 3 ч.1 ст.611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1052 Цивільного Кодексу України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Згідно до ч. ч. 1, 2 ст.1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Проте відповідач умови договору № 0860776302/Т/972114 від 28 серпня 2013 року своєчасно і в повному обсязі не виконував, кредит не сплачував. Таким чином відповідачем були порушені вимоги ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, умов Договору і виникла станом на 31 жовтня 2019 року заборгованість за основним боргом - 9584,00 грн., заборгованість за процентами - 1,00 грн., штрафи, пені - 2250,00 грн. Суд не приймає до уваги посилання відповідача стосовно того, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості неможливо встановити за який саме період стягується заборгованість за кредитним договором, в які саме місяці на думку позивача відповідач не виконував умови договору, оскільки розрахунок заборгованості за кредитним договором жодним чином не суперечить ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а відповідач не надав суду жодного належного та допустимого доказу на погашення заборгованості за кредитним договором, а також власний контррозрахунок. Щодо позовних вимог в частині стягнення комісії по кредиту суд приходить до наступного. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки, відповідно до умов кредитного договору від 28 серпня 2013 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями ч. 5 ст. 11, ч.ч. 1,2,5,7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за супроводження кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до ч, 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Згідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Крім вимог про стягнення тіла кредиту, відсотків та штрафу банк заявляв вимоги про стягнення заборгованості з комісії за супроводження кредиту. Проте, враховуючи наведені правові висновки, у задоволенні цих вимог слід відмовити, з тих підстав, що вони є необґрунтованими, оскільки банк не мав права встановлювати до кредитного договору комісію за супроводження кредиту, за дії, які банк вчиняє на власну користь, з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, а також з метою встановлення правовідносин між ним та боржником. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною. Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 04 березня 2020 року по справі № 209/1399/18. Пунктом 2.1.2 кредитного договору передбачено сплату щомісячної комісії за супроводження кредиту в розмірі 487,50 грн., яка включається у суму щомісячного платежу. Отже, оскільки умови п. 2.1.2 кредитного договору, є нікчемним у силу закону, а тому не потребує визнання правочину недійсним в окремому порядку, суд вважає, що у частині стягнення комісії слід відмовити, застосувавши вищезазначену правову позицію Верховного Суду. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 0860776302/Т/972114 від 28 серпня 2013 року, у розмірі 11835 грн., з яких: заборгованість за основним боргом - 9584,00 грн., заборгованість за процентами - 1,00 грн., штрафи, пені - 2250,00 грн., судовий збір у сумі 1921,00 грн. В частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за комісією у сумі 8620,00 грн. - відмовити. Суд не бере до уваги вимогу відповідача щодо стягнення з позивача на його користь, сплачений ним судовий збір у сумі 420,40 грн. за подання заяви про перегляд заочного рішення, оскільки це не є зустрічною позовною вимогою, а позовні вимоги позивача не спростовані у повному обсязі відповідачем. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд пропорційно до задоволеної частини позовних вимог стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1111,47 грн.

Outcome: partial