Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 40026,90 грн. та судовий збір в сумі 400 грн. 27 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.06.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 12000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач умови Договору виконав в повному обсязі, проте відповідачка платежі належним чином не здійснила, у зв'язку із чим станом на 31.12.2013 року за нею утворилась заборгованість у загальній сумі 40026,90 грн., яка до теперішнього часу не погашена. Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.03.2014 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] був задоволений та з [PERSON] було стягнуто заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.09.2006 року в розмірі 40026,90 грн., А також, на користь позивача було стягнуто судовий збір в розмірі 400 грн. 27 коп. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.05.2016 року скасовано заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду від 19.03.2014 року, ухвалене по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та справу призначеного до розгляду. До суду представник позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» надав уточнення до позовної заяви, якими просив стягнути з [PERSON] заборгованість по відсоткам за договором № б/н від 25.09.2006 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 22.10.2010 року по 22.01.2013 року, а саме в розмірі 15838 грн. 93 коп. В судове засідання представник позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно наданих письмових пояснень, представник позивача уточненні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Згідно уточненої позовної заяви (а.с. 102-104) представником позивача зазначено, що 25.09.2006 року між публічним акціонерними товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір б/н згідно умовами договору Банком передано [PERSON] кредитну картку зі строком дії до 10/09, з встановленим кредитним лімітом на суму 8400 грн. Відповідно до письмових пояснень та уточненої позовної заяви, представником позивача зазначалось, що в заяві - анкеті клієнта зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак умовами договору визначено, що Банк має право в будь - який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Так, Банком було встановлено початковий ліміт у розмірі 8400 грн., який в подальшому неодноразово було змінено. Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН - коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через POS - термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальника. Також, у вищезазначеному договорі взагалі не обмежували строк дії кредитної картки конкретною календарною датою. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. В даному випадку відповідач [PERSON] підписуючи заяву приєдналась до Умов, які є загальними і їх підписання позичальником не є обов'язковим. Власноруч підписом в заяві відповідач [PERSON] засвідчила згоду, як з формою Договору так і з Умовами. Згідно п.п. 3.1 Умов та правил надання банківських послуг, що також узгоджується з п.п. 1.14 Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах», затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року за № 492, для надання послуг Банк відкриває Клієнту картрахунки, видає Клієнту картки, їх вид та строк дії визначений в Заяві і в Пам'ятці клієнта, підписанням яких Клієнт та банк укладають Договір про надання Банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, яка зазначена у розділі Заяви «Відмітки Банку». Пункт 5.2 Умов та п. 5.9 Правил надання банківських послуг регламентують право Банку заблокувати картку або визнати її недійсною у випадку порушення клієнтом вимог законодавства та умов Договору до моменту усунення вказаних недоліків. Пунктом 6.4 Умов визначений обов'язок клієнта погасити заборгованість на протязі 30 днів після повернення картки. Пластикова картка є лише засобом користування поточним рахунком, а її статус (блокування, сплив терміну дії тощо) не впливає на статус рахунку та Договору банківського обслуговування в цілому. Також, згідно п. 9.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідний Картрахунок може бути закритий на підставі заяви Держателя, або Банк має право закрити Картрахунок, письмово повідомивши про це Держателя, при цьому останній зобов'язаний не пізніше 30 днів з моменту повідомлення повернути Картку в Банк, після чого обслуговування картки припиняється. Держатель зобов'язаний погасити усі види заборгованості перед Банком, в тому числі, які виникли на протязі 30 днів після повернення картки. Банк закриває Картрахунок в строк не раніше 30 днів з моменту припинення обслуговування Картки. Проте, відповідач [PERSON] із заявою про закриття поточного рахунку (Картрахунку) не зверталась, Картку в Банк не повертала, заборгованість не погасила. Тому, поточний рахунок (Картрахунок) на даний момент відкритий та дійсний. Умови та Правила надання банківських послуг не містять положення, що строк дії договору та строк дії картки це одне й теж саме поняття та вони співпадають. Строк дії картки не припиняє строку дії договору, тому строк погашення кредиту строком (терміном) дії картки не обмежується, а регламентується строком дії Договору. Строк дії договору чітко зазначений в п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг відповідно до якого договір діє на протязі 12 місяців з його підписання. Якщо жодна із сторін не заявляє про його припинення, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідач [PERSON] не зверталась до банку із заявами по припинення дії договору та з ініціативи Банку Договір не припинив дію. Таким чином, договір щорічно продовжує свою дію на кожні наступні 12 місяців та на даний час діє до 25.09.2017 року. Тому, строк дії договору та картки не є тотожними і передбачають різні умови їх припинення закінчення та лонгації. Сторони уклали договір 25.09.2006 року строком на 12 місяців. Договір щорічно автоматично лонгувався на 12 місяців та на даний час договір діє до 25.09.2017 року, оскільки з 25.09.2016 року жодна із сторін не заявила про свій намір його розірвати, а строк позовної давності починається зі спливом строку виконання. Тобто, строк позовної давності починає відраховуватися з наступного дня після закінчення строку дії Договору. Договір укладений з [PERSON] діє до 25.09.2017 року, а тому до даних правовідносин підлягає застосування положення ч. 5 ст.261 ЦК України і строк позовної давності звернення до суду із позовом до [PERSON] почне відраховуватися з наступного дня після того, як відповідач [PERSON] звернеться до Банку із заявою про його припинення. Якщо ж жодна зі сторін не заявить намір достроково припинити Договір, то Договір знову буде автоматично пролонговано ще на 12 місяців. Оскільки строк дії Договору не припинився та договір не був розірваний, то відповідно до ч. 5 ст. 253, ст. 261 ЦК України строк позовної давності звернення позивача з даним позовом не пропущено. Отже, у випадку неналежного виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за Кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов'язання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно тим самим позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, представник відповідача надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою заперечують проти задоволення позову, мотивуючи тим, що [PERSON] дійсно, відповідно до заяви б/н від 25.09.2006 р. отримала платіжну картку зі строком дії до 10/09, з встановленим кредитним лімітом на суму 8400,00 грн. Але відповідач ніколи не отримувала, та не підписувала ніяких заяв на отримання картки з лімітом в 12000,00 грн. В матеріалах справи відсутні будь які належні докази, які доводять той факт, що [PERSON] отримувала картку з лімітом в 12000,00 грн. Крім цього, доводи позивача щодо наявності між ним та відповідачем договірних зобов'язань ґрунтуються на заяві, підписаній сторонами 25.09.2006 року. Відповідно до копії вказаної заяви, вона разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами, Пам'яткою клієнта складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Але Умови надання споживчого кредиту фізичним особам підписані головою правління банку, не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня і дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від Заяви позичальника. У Заяві не зазначено, що неврегульовані у ній питання регулюються відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особа. Таким чином, підстав вважати, що банком отримана згода Позичальника на укладення кредитного договору з урахуванням вказаних Умов, на які посилається позивач, немає, а тому правовідносини між сторонами з приводу кредитування регулюються тільки Заявою позивальника. Також представник відповідача в письмових поясненнях зазначила, що відповідач ніколи не отримувала та не підписувала надані Умови, Тарифи, Пам'ятку клієнта. Також не погоджуються з розрахунком заборгованості, вважаючи його упередженим та не обґрунтованим первинними документами, таким що не спирається на вимоги законодавства, а саме вимогам укладення договору про надання споживчого кредиту, а саме до матеріалів справи ПАТ КБ «ПриватБанк» було додано два розрахунки заборгованості. Перший розрахунок був доданий при поданні позовної заяви, другий розрахунок при поданні уточнення позовних вимог. Як вбачається з першого розрахунку позовних вимог до суми заборгованості за кредитним договором включено заборгованість по відсоткам нарахованим на прострочену заборгованість в розмірі 72% від суми простроченої заборгованості, а також включено штрафи в розмірі 500,00 грн. та 1882,23 грн. (фіксована частина та процентна складова). Але ніякого договору з умовами про сплату відсотків нарахованих на прострочену заборгованість в розмірі 72% від суми простроченої заборгованості та штрафу відповідачка [PERSON] не підписувала. Як вбачається з другого розрахунку, який було надано до уточнених позовних вимог, сума боргу складається з заборгованості по відсотками нарахованим на прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 15838,93 грн. станом на 22.01.2013 р. за наступним розрахунком: від загального розміру заборгованості за відсотками на дату 22.01.2013 р. віднято розмір заборгованості за відсотками, які були нараховані до 22.01.2010 р. Але розрахунку заборгованості за відсотками, які були нараховані до 22.01.2010 р. до матеріалів суду надано не було. Також представник відповідача в письмових запереченнях зазначала, що вимога, яка стосується кредитної картки, була заявлено позивачем після спливу позовної давності, яка відраховується від дати припинення дії платіжної картки, та просила в зв'язку з цим застосувати строки позовної давності. Так, строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці. Дія картки закінчилась 30 жовтня 2009 року, а з позовом до суду банк звернувся лише у січні 2014 року. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. З огляду на викладене та з урахуванням правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року (справа № 6-1295цс15), від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), від 17 вересня 2014 року (справа № 6-95цс14), від 24 вересня 2014 року (справа № 6-103цс14), від 01 жовтня 2014 року (справа № 6-134цс14) та від 30 вересня 2015 року (справа № 154цс15) просила відмови у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається з уточнених позовних вимог 25.06.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н (заява позичальника), згідно з умовами договору Банком передано відповідачу кредитну картку зі строком дії до 10/09 ( тобто до жовтня 2009 року), з встановленим початковим лімітом на суму 8400,00 грн. Відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява позичальником разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Для укладання кредитного договору [PERSON] 25.09.2006 року підписала заяву, в якій встановлено строк дії платіжної картки - 3 роки, дата відкриття карткового рахунку 05.10.2006 року. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Так, [PERSON] належним чином не виконала свої зобов'язання за кредитним договоромі згідно розрахунку суми заборгованості наданої банком, станомна 22.01.2013 року у [PERSON] виникла заборгованість у розмірі 15838,93 грн., яка згідно уточненої позовної заяви складається з відсотків нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом за період відповідний загальному терміну позовної давності згідно ст. 257 ЦК України з 22.01.2010 р. по 22.01.2013 р. за наступним розрахунком: від загального розміру заборгованості за відсотками на дату 22.01.2013 р. віднято розмір заборгованості за відсотками, які були нараховані до 22.01.2010 р., таким чином сума заборгованості по відсоткам за період з 22.01.2010 р. по 22.01.2013 р складає 15838,93 грн. Суд приходить до висновку, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором та непогашенням заборгованості за платіжною карткою, банк має право на стягнення заборгованості за умовами кредитного договору. Разом з тим, відповідно до заяви б/н від 25.09.2006 року термін дії картки 3 роки. Строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці. На правовідносини, які виникли між сторонами, у тому числі і стосовно повернення отриманих у кредит (позику) грошових коштів поширюються положення ст.257 ЦК України. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Частиною 1 ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно з ч. 2 ст. 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. За частиною 3 цієї статті передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до Умов та правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON] (картрахунок 4149605364906776 від 27.09.2006 року), відповідач отримала кредитну картку зі строком дії до 10/09 зі встановленим кредитним лімітом на суму 8400 грн. Також, згідно кредитної картки «Універсальна» виданої відповідачу [PERSON] строк її дії вказаний до 10/09, тобто жовтня 2009 року. Крім цього, згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 05.10.2006 року останній платіж відповідачем [PERSON] було здійснено 21.01.2008 року в розмірі 200 гривень ( а.с. 129, 155). Разом з тим, представник позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду із зазначеним позовом лише 27.01.2014 року. Судом приймається до уваги, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 статті 267 ЦК України). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором та непогашенням заборгованості за платіжною карткою, банк має право на стягнення заборгованості за умовами кредитного договору, проте ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 27.01.2014 року, тобто з пропуском установленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, оскільки останній платіж відповідачем було здійснено 21.01.2008 року, а згідно кредитної картки «Універсальна» виданої відповідачу строк її дії до 10/09, тобто жовтень 2009 року. На підставі викладеного, суд відмовляє в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Outcome: dismissed