Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Представник позивача - адвокат Гнатишин В.В., в інтересах позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . За зазначеною адресою, окрім позивача зареєстрований відповідач - [PERSON] , який протягом останніх двадцяти років не проживає і не проживав у зазначеному будинку без поважних причин. У зв`язку з наведеним у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірної суми грошових коштів за комунальні послуги, які нараховуються однак не надаються. Оскільки строк збереження даного житлового приміщення за відповідачем [PERSON] закінчився, просить визнати його таким, що втратив право на користування вищезазначеним житлом. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі доказів, що наявні в матеріалах справи та ухвалити заочне рішення, про що суд постановив відповідну ухвалу, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив на позов, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 06.06.1996 року, виданого Виконавчим комітетом Монастириської міської ради народних депутатів Тернопільської області. Також встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Монастириської міської ради Тернопільської області №59/1 від 28.05.2013 року, змінено номерний знак житлового будинку [PERSON] по [ADDRESS] з № [NUMBER] на №131. Як вбачається з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №2918, виданої 26.11.2020 року Монастириською міською радою Тернопільської області, відповідач [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Наведене підтверджується відповіддю Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області від 28.12.2020 року. Згідно акту обстеження будинковолодіння від 26.11.2020 року, за результатами розгляду заяви [PERSON] про необхідність обстеження місця проживання зареєстрованих громадян, а саме [PERSON] в [ADDRESS] , комісія в складі: голови комісії, заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Гладиша А.С., секретаря виконкому (керуючого справами) Жилавого Р.В., начальника відділу реєстрації та обліку місця проживання фізичних осіб міської ради Синюка Б.В., провела обстеження фактичного місця проживання [PERSON] в [ADDRESS] . В ході обстеження встановлено, що [PERSON] в [ADDRESS] на даний час не проживає. Сусіди: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтверджують, що [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою протягом останніх двадцяти років. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивач вказує, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак за вказаною адресою фактично не проживає протягом останніх двадцяти років, у зв`язку з чим у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірної суми грошових коштів за комунальні послуги, які нараховуються однак не надаються. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, якщо він був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Аналізуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом, а саме житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved