Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить витребувати транспортний засіб, а саме: автомобіль марки КІА, модель Picanto, 2007 року випуску, VIN код [NUMBER] , № кузова [NUMBER] , технічний паспорт та комплект ключів до автомобіля із володіння [PERSON] , та передати їх АТ «Альфа-Банк» на період до його реалізації; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №826/1-27/20/7-071 від 13.08.2007 року укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] у розмірі 20861,91 доларів США, звернути стягнення на предмет застави, а саме транспортний засіб автомобіль марки КІА, модель Picanto, 2007 року випуску, VIN код [NUMBER] , № кузова [NUMBER] шляхом продажу зазначеного автомобілю АТ «Альфа-Банк» шляхом проведення публічних торгів в рамках виконавчого провадження за початковою ціною визначеною оцінкою майна на момент продажу; та стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по оплаті судового збору. Позовні вимоги мотивовані наступним. 13.08.2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту №826/1-27/20/7-071 на купівлю автотранспортних засобів. Позивач є правонаступником щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», та є новим кредитором за укладеним з [PERSON] кредитним договором. Відповідно до п.1.1. ст.. 1 Кредитного договору, кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності, цільового характеру використання грошові кошти у сумі 13300 доларів США зі сплатою 8,5% річних та з кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 10.08.2014 року на умовах визначених цим Договором. 07.11.2008 року Додатковою угодою №1 про внесення змін до Договору кредиту змінено умови кредитування, а саме з 20.10.2008 року збільшено процентну ставку на рівні 10,5% річних. 02.12.2009 року в Додатковій угоді №2 про внесення змін до Договору кредиту сторони дійшли взаємної згоди щодо відстрочки сплати основного боргу. 13.08.2007 року в забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір застави майна №826/4-27/20/7-095, який посвідчений ПН ХМНО Гончаренко Н.Ю. та за реєстр. в реєстрі за №4187, відповідно до умов якого [PERSON] передав у заставу транспортний засіб, а саме: автомобіль марки КІА, модель Picanto, 2007 року випуску, VIN код [NUMBER] , № кузова [NUMBER] , тип ТЗ - легковий комбі -В, р.н. [NUMBER] , зареєстрований РЕВ МВ №2 ДАІ ГУМВС України в Харківській області 11.08.2007 року, що належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] , виданого РЕВ МВ №2 ДАІ ГУМВС України в Харківській області 11.08.2007 року. Відповідно до п. 1.2 ст. 1 Кредитного договору, кредит було надано позичальнику на наступні цілі: для оплати придбаного автомобілю марки КІА Picanto, 2007 року випуску, синього кольору згідно з рахунком-фактурою №ЗиФ-0032320 від 08.08.2007 року укладеним з ВАТ «Завод ім. Фрунзе». 14.08.2007 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстроване приватне обтяження на вказаний автомобіль. Відповідач [PERSON] тривалий час порушував умови кредитного договору та не виконував покладені на нього зобов`язання належним чином, в результаті чого станом на 06.10.2015 року в нього виникла заборгованість за кредитним договором №826/1-27/20/7-071 від 13.08.2007 року в розмірі 20861,91 доларів США. З метою захисту порушених прав та законних інтересів, ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, за результатами розгляду якої 20.01.2016 року Київським районним судом м. Харкова ухвалено рішення, яким позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено, та стягнено з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №826/1-27/20/7-071 від 13.08.2007 року у розмірі 20861,91 доларів США, що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 9118 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 5604,39 доларів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 4301,97 доларів США, пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 1837,44 доларів США. Станом на сьогодні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває на виконанні ВП №51188608, що відкрито на підставі виконавчого листа з примусового виконання вказаного заочного рішення суду. Під час проведення виконавчих дій позивач дізнався, що автомобіль, який є предметом застави перереєстровано на [PERSON] , та видано реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до наданої відповіді Регіонального сервісного центру МВС у Кіровоградській області вбачається, що з 19.09.2019 року спірний автомобіль було зареєстровано на відповідача [PERSON] , що є порушенням умов договору застави. Враховуючи той факт, що у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на момент відчуження та станом на сьогодні присутні відомості про обтяження предмета застави, тому [PERSON] не є і не може бути визнана добросовісним набувачем вказаного автомобілю, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Ковальовою Г.К. подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю посилаючись на те, що згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №7139/19/006032 від 17.09.2019 року [PERSON] придбала у ФОП [PERSON] (комісіонера) автомобіль марки KIA PICANTO хетчбек-В, 2007 року випуску, синього кольору, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , н.з. [NUMBER] зареєстрованого за Власником 25.07.2014 року. Після укладення вказаного договору [PERSON] перереєструвала автомобіль на своє ім`я, отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та держані номери [NUMBER] . Перед проведенням перереєстрації автомобіля працівниками ТСЦ МВС 3541 було отримано витяги з єдиного реєстру боржників про відсутність інформації на ім`я [PERSON] , перевірялися також як власник, так і автомобіль на наявність обтяжень. На момент купівлі вказаного транспортного засобу будь-яка інформація про обтяження була відсутня. [PERSON] не є боржником та стороною договору застави, тобто є третьою особою у даних правовідносинах,а тому обтяження на яке посилається Позивач не є чинним для неї. Також, заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до вимог заявлених позивачем в позовній заяві, оскільки рішення суду ухвалено у жовтні 2015 року, а з вказаним позовом банк звернувся в 2020 році. Представник позивача Колосов А.В. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Ковальова Г.К. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві, та просила застосувати строки позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача [PERSON] , та за наявними в справі доказами. 18.05.2020 року вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зуб Г.А. 21.05.2020 року судом здійснено електронний запит з Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано до суду - 21.05.2020 року. Ухвалою судді від 22.05.2020 року вказану позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу 10-денного строку для усунення недоліків, які були усунені позивачем - 10.06.2020 року. Ухвалою судді від 11.06.2020 року прийнято до розгляду вказану заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10.09.2020 року доручено Кіровоградському районному суду Кіровоградської області організувати проведення судових засідань по вказаній справі в режимі відео конференції за участю представника відповідача - адвоката Ковальової Г.К. Ухвалою суду від 28.10.2020 року закрито підготовче провадження по вказаній справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Судом встановлено, що 13.08.2007 року між відповідачем [PERSON] та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» був укладений договір кредиту №826/1-27/20/7-071 на купівлю автотранспортних засобів, за умовами якого [PERSON] надана сума кредиту в розмірі 13300 доларів США 00 центів зі сплатою 8,5% річних з погодженим графіком погашення заборгованості з кінцевим терміном повернення до 10.08.2014 року, для оплати придбання автомобіля марки KIA PICANTO, 2007 року випуску, синього кольору згідно з рахунком - фактурою №ЗиФ-0032320 від 08.08.2007 року укладеним з ВАТ «Завод ім. Фрунзе». 07.11.2008 року між сторонами була укладена Додаткова угода №1 про внесення змін до договору кредиту, відповідно до якого з 20.10.2008 року встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 10,5% річних. 02.12.2009 року між сторонами укладено Додаткову угоду №2 про внесення змін до кредиту щодо відстрочки сплати основного боргу. 13.08.2007 року в забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір застави майна №826/4-27/20/7-095, який посвідчений ПН ХМНО Гончаренко Н.Ю. та за реєстр. в реєстрі за №4187, відповідно до умов якого [PERSON] передав у заставу транспортний засіб, а саме: автомобіль марки КІА, модель Picanto, 2007 року випуску, VIN код [NUMBER] , № кузова [NUMBER] , тип ТЗ - легковий комбі -В, р.н. [NUMBER] , зареєстрований РЕВ МВ №2 ДАІ ГУМВС України в Харківській області 11.08.2007 року, що належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] , виданого РЕВ МВ №2 ДАІ ГУМВС України в Харківській області 11.08.2007 року. 02.12.2009 року між сторонами було укладено Договір №1 про внесення змін до договору застави у зв`язку зі зміною процентної ставки. Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 14.08. 2007 року № 13930332: зареєстровано обтяження - застава рухомого майна на автомобіль КІА Picanto, номер об`єкта: [NUMBER] , [NUMBER] , р.н. [NUMBER] , підстава обтяження - договір застави №826/4-27/20/7-095, 4187, 13.08.2007, ПН ХМНО Гончаренко Н.Ю., відомості про обтяження - заборонено відчужувати, обтяжував - ХОФ АКБ «Укрсоцбанк», боржник - [PERSON] , термін дії - 14.08.2012 (а.с. 17). 08.08.2012 року внесені зміни відомостей до обтяження, а термін дії - 08.08.2017 року (а.с. 24). 03.03.2020 також внесені відомості про обтяження, а саме обтяжувачем є АТ «Альфа Банк», термін дії до 18.10.2024, зареєстровано звернення стягнення 20.08.2019 року (а.с. 25). АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого на даний час є АТ «Альфа-Банк», належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачу [PERSON] кредит у визначеному розмірі, а останній належним чином зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконав. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20.01.2016, яке набуло законної сили, позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволені, та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту №826/1-27/20/7-071 від 13.08.2007 року станом на 06.10.2015 року, що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 9118 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 5604,39 доларів США, розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 4301,97 доларів США, пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 1837,44 доларів США, а всього у розмірі 20861,91 доларів США; та вирішено питання про розподіл витрат по оплаті судового збору. 30.03.2020 року позивачем було спрямовано відповідачу [PERSON] повідомлення - вимогу про сплату виниклої заборгованості за кредитним договором, яка була залишена без задоволення. Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №7139/19/006032 від 17.09.2019 року [PERSON] придбала у ФОП [PERSON] (комісіонера) автомобіль марки KIA PICANTO хетчбек-В, 2007 року випуску, синього кольору, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , н.з. [NUMBER] зареєстрованого за Власником 25.07.2014 року. Власником спірного автомобілю на той час був [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 82). Після укладення вказаного договору [PERSON] перереєструвала автомобіль на своє ім`я, отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та держані номери [NUMBER] на спірний транспортний засіб. Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників станом на 19.09.2019 року, в Єдиному реєстрі була відсутня інформація щодо власника автомобілю [PERSON] , та відсутня інформація щодо обтяження на спірний автомобіль. Пошук здійснювався за серійним номером обтяження: KNEBA24337Т390157 (а.с. 76), а на даний час серійний номер об`єкта рухомого майна (а.с. 25) - Y6LB24337L000534. Доказів, що за вказаним номером здійснювався пошук до суду не надано. Власником спірного автомобілю на момент його придбання відповідачем [PERSON] був [PERSON] , який зареєстрував за собою автомобіль - 25.07.2014 року, а не відповідач по справі [PERSON] . Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. В разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (частина перша статті 589 ЦК України). Згідно зі статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з частиною першою статті 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Частиною першою статті 584 ЦК України передбачено, що у договорі застави визначаються суть, розмір і строк (термін) виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, та (або) посилання на договір чи інший правочин, яким встановлено основне зобов`язання, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору. Відповідно до частини другої статті 584 ЦК України опис предмета застави у договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо). Відповідно до п.1.10 укладеного Договору застави, передача предмета застави у володіння, користування та розпорядження іншим особам без письмової згоди заставодержателя забороняється. Відповідно до п. 2.1.5 Договору застави, заставодавець зобов`язаний без письмової згоди заставодержателя не здійснювати дій, пов`язаних зі зміною права власності на предмет застави, його обтяження будь-якими зобов`язаннями, в т.ч.: передача в оренду, спільну діяльність і т.п. Застава - це спосіб забезпечення зобов`язань (стаття 1 Закону України «Про заставу» ), в силу якої кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України). Статтями 598, 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином на підставах встановлених договором або законом, а частиною другою статті 589 ЦК України визначено право заставодержателя задовольнити за рахунок предмета застави в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень обтяження рухомого майна» реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом. Статтею 27 Закону України «Про заставу» передбачено, що застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Відповідно до статті 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення. Реєстрація застави не пов`язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави. У статті 28 Закону України «Про заставу» перераховані випадки, коли припиняється застава, а саме: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставного майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставне майно; в разі примусового продажу заставного майна; при закінченні терміну дії права, складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, встановлених Законом. Відповідно до частини першої статті 10 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частина друга статті 590 ЦК України). За змістом статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином (якщо інше не встановлено законом). Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Системний аналіз положень Закону України «Про заставу» і Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» дає підстави для висновку про те, що у разі відчуження боржником предмета обтяження без згоди заставодержателя, обтяження рухомого майна, що є предметом застави, зберігає свою силу для нового власника (покупця) у разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Покупець може бути добросовісним набувачем за умови, якщо на час укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна був відсутній відповідний запис. Реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи і на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статями 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Вказаний правовий висновок викладено Верховним Судом України в постановах від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14 та Верховним Судом у постановах від 10 жовтня 2019 року у справі №463/3582/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18, від 02 березня 2020 року у справі № 461/11912/15-ц. Відповідачем [PERSON] не було надано належних та допустимих доказів того, що вказане обтяження на момент придбання нею спірного автомобіля було скасоване, тому його доводи про те, що станом на 17.09.2019 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було відсутнє вище вказане обтяження не відповідають дійсності та спростовується встановленими судом обставинами. Доводи про те, що [PERSON] є добросовісним набувачем, який набув право власності на спірний автомобіль є безпідставними, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства України, застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. Відомості про серійний номер об`єкта нерухомого майна внесені за № Y6LB24337L000534, а пошук здійснювався в період укладення правочину купівлі-продажу за іншим номером, та власником, а не боржником. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що застава транспортного засобу була належним чином зареєстрована, та автомобіль відчужувався у періоди, коли був під обтяженням, тобто відчуження транспортного засобу було заборонено, а тому відсутні правові підстави визначені законодавством України для визнання відповідача [PERSON] добросовісним набувачем. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Згідно з частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Представником відповідача [PERSON] заявлено клопотання про застосування строків позовної давності з посиланням на те, що строк дії кредитного договору закінчився - 10.08.2014 року. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності. Переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний. Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Однією з підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників. При цьому позовна давність переривається саме пред`явленням позову, а не постановленням судового рішення. Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження 61-3872св18). В обґрунтування своїх доводів представник відповідача посилалась на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 20.01.2016 року по справі №640/18973/15-ц, яким позов банку до божника задоволено, стягнуто з боржника [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором у зв`язку із неналежним виконанням боржником взятих на себе зобов`язань, дана позовна заява надійшла до суду в 2015 році відповідно до ЄУНС, тобто строк позовної давності за вимогами до основного боржника перервався, перебіг цього строку почався заново. З вказаним позовом до суду банк звернувся відповідно до поштової відмітки - 12.05.2020 року, тобто зі спливом пропущеного 3-річного строку (а.с. 49). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин. Таким чином, з 2015 року у кредитора (банку) виникло право на звернення до суду із позовом для захисту своїх порушених прав щодо звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, проте АТ «Альфа-Банк» звернулося із позовом до суду до позичальника лише у травні 2020 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, який передбачений статтею 257 ЦК України. При цьому заміна кредитора у зобов`язанні з АТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк» не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (стаття 262 ЦК України). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (§ 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»;§ 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). За вказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що у позові щодо вимог про звернення стягнення на предмет застави необхідно відмовити внаслідок спливу позовної давності, про застосування якої заявила представник відповідача по справі, та у вимозі про витребування майна слід також відмовити, оскільки вказана позовна вимога є похідною. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по оплаті судового збору компенсуються за рахунок самого позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed