Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області про визнання права на земельну частку (пай) розміром 0,326 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності СВК «Харківська овочева фабрика», що підтверджено Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ХР №0278451 зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №26. Позов обґрунтований тим, що відповідно до розпорядження Кегичівської державної районної адміністрації [PERSON] , члену Колективного сільськогосподарського підприємства «Харківська овочева фабрика», була виділена земельна частка (пай), розміром 0,326 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності СВК «Харківська овочева фабрика», що підтверджено Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХР №0278451. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.09.2001 сертифікат переоформлено на позивача [PERSON] , про що в книзі реєстрації здійснено запис від 20.05.2003. Однак, станом на цей час вищевказаний оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), було загублено під час ремонту. Звернувшись з заявою до Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області, позивачу було роз`яснено, що видати дублікат документу на сьогодні є не можливим, тому позивачу необхідно вирішити це питання тільки у судовому порядку. Як доказ втрати сертифікату позивачем було розміщено оголошення в газеті. Підтвердження права позивача на земельну частку (пай) є важливим, так як надасть змогу реалізувати в подальшому право для ведення сільськогосподарської діяльності. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 30 листопада 2020 року провадження було відкрито, справу призначеного до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам було надано час для подання заяв по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Від відповідача надійшов відзив, згідно з яким Кегичівська районна державна адміністрація Харківської області при вирішенні позову покладається на розсуд суду, справу просить розглянути без участі їх представника, за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: З матеріалів справи вбачається, що на ім`я позивача [PERSON] був переоформлений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №0278451. Зазначене підтверджується копією листа Відділу у Кегичівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 25.11.2019, відповідно до якого, [PERSON] , згідно записів книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалися Кегичівською районною державною адміністрацією по СВК «Харківська овочева фабрика» за №26, отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №0278451. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.09.2001, сертифікат переоформлено на [PERSON] , про що в книзі реєстрації здійснено запис від 20.05.2003. Відповідно до копії листа Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області від 16.12.2019 №01-30/3895, [PERSON] роз`яснено, норму ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», та рекомендовано звернутися до суду. На даний час оригінал сертифікату позивачем втрачено, на підтвердження чого позивач розмістила оголошення в газеті, про що надала випуск газети «Прем`єр» від 29 жовтня 2020 року. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 392 ЦК України лише власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією; документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідченні у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. На підставі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем доведено факт переоформлення на себе та отримання сертифікату про право на земельну частку (пай) та його втрату, отримання ж дублікату втраченого сертифікату чинним законодавством не передбачено. Позивач заявила про залишення за нею судових витрат, тому підстав для їх розподілу суд не вбачає.

Outcome: approved