Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Представник позивача за довіреністю [PERSON] у жовтні 2017 року звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.10.2010 між позивачем та відповідачем було укладено договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 31.08.2017 відповідач має заборгованість 35588,78 грн., яка складається з наступного: 3215,66 грн. заборгованість за кредитом; 27102,23 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1670,89 грн. штраф (процентна складова). Посилаючись на указані обставини, а також те, що відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, представник позивача просить суд стягнути із відповідача на користь позивача всю суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.10.2010 в загальній сумі 35588,78 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.23). Відповідач в судове засідання не з'явився, її місце реєстрації судом не установлено. Судом було відкрито провадження у справі за останнім відомим місцем реєстрації відповідача. [PERSON] було викликано до суду шляхом публікації оголошення в газеті «Сумщина» від 25 січня 2018 року № 4. З огляду на те, що позивач вважається належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, не подала до суду заяви про розгляд справи без її участі, не повідомила про причини неприбуття до суду, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що 08.10.2010 відповідач підписала Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно з яким отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді установленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.8). Також відповідач підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», за змістом якої були визначені наступні умови надання кредитних коштів: тип кредитної лінії відновлювальний; пільговий період до 30 днів; базова відсоткова ставка 3% в грн. в місяць (36% на рік); розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів 25 число місяця наступним за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, що складається пеня (1) + пеня (2) = базова процентна ставка за договором)/30 нараховується за кожний день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховуються 1 раз на місяць при наявності прострочення за кредитом і відсотками 5 або більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн. і більше; штраф при порушенні строку платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, більш чим на 30 днів 500 грн. + 5% від суми позову. З даними умовами кредитування [PERSON] ознайомилася 08 жовтня 2010 року, що засвідчила своїм особистим підписом (а.с. 9). Таким чином, між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини на підставі укладеного кредитного договору, який складається із Заяви та Довідки умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 08.10.2010. Сторонами були узгоджені усі істотні умови, які є обовязковими для кредитних договорів, зокрема щодо порядку надання кредитних коштів, відсоткової ставки за користування коштами, строків та порядку погашення заборгованості, відповідальність за порушення зобовязання, тощо. Відповідно до приписів статей 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, тому позичальник зобовязаний своєчасно вносити плату за користування грошима. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено обовязок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. [PERSON] взяті на себе кредитні зобовязання належним чином не виконав внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно з матеріалами справи за розрахунком позивача непогашена заборгованість за договором б/н від 08.10.2010 станом на 31.08.2017 складає 35588,78 грн., у тому числі: 3215,66 \~грн. заборгованість за кредитом; 27102,23 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1670,89 грн. штраф (процентна складова) (а.с.6-7). Виходячи з наданого позивачем розрахунком, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми тіла кредиту в розмірі 3215,66\~грн. грн. та 3100,00 грн. за пенею та комісією. Проте, суд не погоджується з розрахунком заборгованості за відсотками, розмір якої розраховано за ставками, які позивач безпідставно без погодження з відповідачем збільшував в односторонньому порядку. У період з 08.10.2010 по 31.12.2012 сума боргу за відсотками нарахованими за ставкою 36%, тобто згідно з умовами укладеного сторонами договору, у період з 07.01.2013 по 29.08.2014 за ставкою 30 %, у період з 01.09.2014 по 31.03.2015 року за ставкою 34,8%, а з 01.04.2015 по 31.08.2017 року за ставкою 43,2%. Виходячи з викладеного відсотки за період з 01.04.2015 по 31.08.2017 року позивачем розраховано за ставкою 43,2 %, тобто більшою, ніж передбачено кредитним договором від 08.10.2010 року у розмірі 36%. Проте, суд не погоджується з розрахунком заборгованості за відсотками, розмір якої розраховано за ставкою, яку позивач безпідставно без погодження з відповідачем збільшував в односторонньому порядку. Відповідно до статті 1056-1 ЦК України (в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Умови і правила надання банківський послуг, на які посилається позивач, як на правомірність зміни відсоткової ставки, всупереч вимогам ст. ст. 207, 1055 ЦК України та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальником не підписані й оригінали цих документів кредитором відповідачеві передані не були, у звязку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору. Така правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, № 6-698цс15 від 10 червня 2015 року та № 6-757цс 15 від 01 липня 2015 року. Отже, розмір заборгованості по процентам, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен визначатись виходячи процентної ставки не більше 36 % річних, яку сторони узгодили при укладенні кредитного договору. Ураховуючи, що стаття 1056-1 ЦК України забороняє збільшувати в односторонньому порядку відсоткову ставку, то за період з 01.01.2013 по 31.03.2015 року протягом якого банк нараховував відсотки за зменшими ставками (30 % та 34,8%) у порівнянні з погодженою з відповідачем у договорі ставкою (36%), що не суперечить статті 1056-1 ЦК, то сума нарахованих позивачем відсотків за указаний період перерахунку за ставкою 36 % не підлягає, тим більше відповідачем у цей період здлійснювалось їх погашення, а позивачем сплачені суми зараховувались у рахунок нарахованих відсотків. Станом на 31.03.2015 року сума залишку заборгованості за відсотками складала 563,97 грн. За період з 01.04.2015 по 31.08.2017 сума належної до стягнення з відповідача заборгованості з відсотків, яка підлягає нарахуванню на суму залишку кредиту в розмірі 3215,66 грн. за ставкою 36 %, а не за ставкою 43,2 %, що здійснено похивачем безпідставно, складає 2814,22 грн. ((3215,66 грн. х (36%/365 днів=0,099%) х 884 дні (кількість днів прострочення за період з 01.04.2015 до 31.08.2017))/100). Отже, сума заборгованості за відсотками, яка підлягає стягненню з відповідача складає 3378,19 грн. (563,97 грн. + 2814,22 грн.) Отже, сума заборгованості за відсотками, яка підлягає стягненню з відповідача складає 3378,19 грн. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення штрафів в сумі 2170,89 грн., суд виходить з таких мотивів. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову (а.с. 29). Згідно з довідкою про умови кредитування пеня нараховується за прострочення зобовязань, яка розраховується як пеня (1) + пеня (2) = базова процентна ставка за договором)/30 нараховується за кожний день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховуються 1 раз на місяць при наявності прострочення за кредитом і відсотками 5 або більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн. і більше. (а.с. 9,59). Позивачем у складі заборгованості нараховано 3100,00 грн. пені та комісії. При цьому позивачем також одночасно нараховано 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 1670,89 грн. штрафу (процентна складова) за порушення строків платежів. Указане свідчить про те, що позивачем нараховано пеню та штраф за одне й те саме правопорушення. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що неустойка у вигляді штрафу стягненню не підлягає. Такий висновок суду узгоджується з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Отже, позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 3215,66\~грн. за тілом кредиту, 3378,19 грн. за відсотками та 3100,00 грн. за пенею та комісією. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 9693,85 грн., тобто на 27,24%, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 435,84 грн. (1600 грн.* 27,24%) судового збору. Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 95,24 грн. (350 грн.х27,24%).

Outcome: partial