Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду від імені [PERSON] з позовом, просить постановити рішення, яким визнати [PERSON] [INFO] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що [PERSON], зареєстрована та проживає в [ADDRESS]. і їй згідно свідоцтва про право на спадщину за законом належить зазначений житловий будинок. В даному будинку окрім позивача зареєстрована та проживає члени її сім'ї, дочка [PERSON] зі своїми дітьми, а саме: дочками [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], а також зареєстрований колишній зять [PERSON], який не являється членом сім'ї та не проживає у вказаному житловому будинку з листопада місяця 2010 року, оскільки після офіційного розлучення дочки, відповідач [PERSON] проживає біля своєї матері в с. Вікно Заставнівського району Чернівецької області. Позивач неодноразово в усному порядку, зверталася до відповідача щодо зняття з реєстрації в добровільному порядку, але відповідач на звернення ніяк не реагував. Протягом трьох останніх років [PERSON] не користувався спірним будинком, повністю припинив виконувати обов'язки, пов'язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг. Представник позивача в судове засідання не з'явилася надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, обґрунтувавши вищенаведеним. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що він дійсно не проживає у спірному будинку після розлучення із [PERSON] в 2010 році., але зніматися з реєстрації він не бажає, оскільки вклав багато коштів у спірне господарство. Суд, заслухавши пояснення відповідача, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Нормами статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Так, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач зазначав, що відповідач [PERSON] будучи зареєстрованим в житловому будинку, не проживає в ньому з листопада 2010 року. Тому, посилаючись на те що реєстрація відповідача у його будинку, в якому він не проживає, порушує його права як власника будинку на вільне володіння та користування житловим будинком, просив визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України особі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, що розташовані в [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11.01.2001 року (а.с. 12). Відповідач [PERSON], являвся чоловіком дочки позивача. Відповідач [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS], що підтверджується довідкою виконавчого комітету від 07.05.2014 року №983 (а.с. 10), актом обстеження матеріально-побутових умов від 07.05.2014 року №970 відомостями адресно-довідкового бюро від 13.06.2014 року (а.с. 15). Разом з тим відповідач не проживає у зазначеному будинку. Свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили в судовому засіданні, що відповідач [PERSON] не проживає в зазначеному будинку більше 4-х років. За таких обставин, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених належними та допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із обставин та правові норми, які підлягають застосуванню, враховуючи, що факт не проживання відповідача понад один рік у належному позивачу на праві власності житловому будинку підтверджено належними та допустимими доказами й відповідно реєстрація відповідача порушує права позивача вільно користуватися та розпоряджатися свою власністю, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved