Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Представник позивача за дорученням [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 30 листопада 2012 року в розмірі 11979 гривень 09 копійок. Свої вимоги мотивує тим, що 30 листопада 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 500 гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак відповідач належним чином не виконував умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 11979 гривень 09 копійок, що й стало підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 1378 гривень 00 копійок. В судове засідання представник позивача не зявився. Надав клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу за його відсутністю (а.с.38). Відповідач в судове засідання не зявився. На розгляд суду надійшла заява відповідача, в якій він просить застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову. Свої вимоги мотивує тим, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за кредитним договором встановлений терміном в 3 роки з моменту коли особа дізналась про порушення свого права. Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав лише 19 квітня 2016 року, тобто після спливу строку позовної давності. Крім того, відповідач просив врахувати те, що він не підписував умови та правила надання споживчого кредиту та не надавав згоди на збільшення загального строку позовної давності. Також просив розглянути справу за його відсутністю, що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України (а.с. 48). В звязку з цим в силу ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню на підставі доказів, представлених в матеріалах справи. Відповідно до ч.2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за Кредитним договором [PERSON] зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, за частиною 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Судом встановлено, що 30 листопада 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 500 гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5-31). Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК україни передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам не встановлено терміну позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за кредитним договором №б/н від 30 листопада 2012 року (а.с.8-31). Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права. Частина 5 статті 261 ЦК України регламентує, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання зобов'язання. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. З довідки «об условиях кредитования с использованием кредитки «универсальная, 55 дней льготного периода» вбачається, що строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с.6). Тобто, відповідач мав внести першу суму погашення за наданим кредитом до 25 грудня 2012 року. Відповідач кошти отримав, однак не виконував умови договору, тобто не сплачував щомісяця обовязковий мінімальний платіж, у звязку з чим виникла заборгованість за наданим кредитом. Ця обставина підтверджується довідкою про розрахунок заборгованості за договором №б/н від 30 листопада 2012 року, укладеного між позивачем та відповідачем, з якої вбачається, що відповідач, отримавши кредит не здійснював жодних виплат по погашенню тіла кредиту, процентів, комісій та пені (а.с.4). Вказане свідчить про те, що позивач довідався про порушення свого права ще 26 грудня 2012 року, отже перебіг позовної давності відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України почався 26 грудня 2012 року. Враховуючи вище викладене, можна зробити висновок, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за кредитним договором №б/н від 30 листопада 2012 року встановлений тривалістю 3 роки, перебіг якого почався з 26 грудня 2012 року, а закінчився відповідно 26 грудня 2015 року. Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 30 листопада 2012 року лише 19 квітня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Крім того, надані Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника. Не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Вказана правова позиція визначена постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року. Також, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Частинами 3, 4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed