Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Представник відповідача Плавнівської сільради позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача СВК «Світанок» позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення, просив про розгляд справи без його участі. Позивач на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справи у її відсутності. Відповідно до п.п. 9 п. 1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, прийнятого Законом України 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017 р., справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.3ст.200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту на імя позивача та її іпн; копія свідоцтва про одруження ([PERSON]) з офіційним перекладом укр. мовою; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON]; копія сертифіката на право на земельну частку (пай); копія свідоцтва про право власності на майновий пай; довідка виконавчого комітету Плавнівської сільської ради від 15.12.2016 р.; копія довідки про нормативно-грошову оцінку земельної частки (паю); постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.09.2017 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулася із відповідними вимогами та просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя її дідусю [PERSON] належало: -земельну частку (пай) розміром 3,61 в умовних кадастрових гектарах в СВК «Світанок» с. Плавні Ренійського району Одеської області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0107760 від 30.06.1997 р. -майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Світанок» с. Плавні Ренійського району Одеської області, на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії ОД-ХХ № 02542 від 20.11.2003 р. На випадок смерті [PERSON] розпорядився належним йому майном, 16.05.1996 року залишив заповіт на імя свого сина [PERSON], 24.05.1996р. - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Однак, спадкоємець за заповітом [PERSON] (батько позивачки), відмовився від прийняття спадщини після смерті [PERSON], на користь позивачки [PERSON], про що свідчить його заява, посвідчена Плавнівською сільською радою Ренійського району, реєстр № 03. Спадкоємцем за правом представлення після смерті [PERSON], є його онучка [PERSON], позивач по справі. Інших спадкоємців на момент розгляду справи не встановлено. Після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, спадкоємець за заповітом [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь позивачки, отже позивачка прийняла спадщину фактично, вступом в управління та володіння спадковим майном. Так, після смерті спадкодавця, позивачка продовжила розпоряджатися спадковим майном, утримувати правовстановлюючі документи на земельну частку (пай) і майновий пай у себе, обробляти землю тощо. Враховуючи вищенаведене пізніше позивачка звернулася до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з порушенням 6-місячного строку, однак у цьому випадку їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що нотаріусом винесено вмотивовану постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину від 20.09.2017 р. Після смерті [PERSON], це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельну частку (пай) і майновий пай, як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачка фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці відсутні, представники відповідачів не заперечували, щоб позивачка оформила право власності на спадкове майно після смерті спадкодавця на своє ім'я. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] помер у 1996р. ( до набрання чинності ЦК України 2003р.), а позивачка фактично прийняла спадщину після його смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, причому ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже, позивачка по справі є спадкоємцем прирівняним до спадкоємця першої черги за законом, оскільки хоча й на день смерті спадкодавця, батько позивачки, тобто син спадкодавця [PERSON] [PERSON] був живий, при цьому останній відмовився від прийняття спадщини на користь своєї доньки [PERSON], онучка нині померлого [PERSON], отже остання є спадкоємцем за законом, відповідно до положень ст. 529 ЦК УРСР. Позивачка у передбачений законом строк не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак після смерті [PERSON] вона продовжила розпоряджатися спадковим майном, отже відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (утримання у себе правовстановлюючих документів на спадкове майно, оброблення землі тощо). В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач не має можливості у звязку із відмовою нотаріуса (відсутність оригіналів сертифікату на право на земельну частку (пай) та свідоцтва про право власності на майновий пай) у видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки позивачка не змогла надати нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, а на підставі копії цих документів нотаріус не може оформити та видати свідоцтво про право на спадщину після смерті спадкодавця, у звязку із тим, що закон повязує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обовязки фізичної особи припиняється у момент її смерті. У випадку смерті власника нерухомого майна, первинну реєстрацію права власності на яке не було проведено та правовстановлюючий документ на яке відсутній, питання про перехід права власності на це нерухоме майно до спадкоємця повинно вирішуватися у судовому порядку. У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України, одним із шляхів захисту прав громадян на землю є визнання прав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на земельну частку (пай) і майновий пай з підстав прийняття спадщини за законом в порядку п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved