Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Представник КП «Жилбудсервіс» звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розірвання договору найму та про зняття з реєстраційного обліку в квартирі. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що квартира № 48 в будинку № 21, що по кварталу Енергєтіков в м. Щастя Новоайдарського району Луганської області є комунальної форми власності та знаходиться на балансі КП «Жилбудсервіс». Відповідачі зареєстровані у вищевказаній квартирі. При цьому, вони не сплачують комунальні послуги та фактично не проживають за місцем реєстрації. Таким чином, оскільки відповідачі у вищезазначеній квартирі не проживають, позивач вважає, за необхідне визнати їх такими, що втратиди право користування жилим приміщенням, розірвати з ними договір найму та зняти з реєстрації. Представник позивача КП «Жилбудсервіс» [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у жодне судове засідання не з'явилися та не повідомили про причини своєї неявки, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду справи були належно повідомлені у встановленому законом порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 73). Відзив та заперечення проти позову від відповідачів не надходили, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до вимогст. 280 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що квартира [ADDRESS] є комунальної форми власності та знаходиться на балансі КП «Жилбудсервіс», що підтверджується довідкою КП «Жилбудсервіс» (а.с. 68). [PERSON] є наймачем вищевказаної квартири, що підтверджується копією договору найму житла в будинках державного і житлового фонду № 2/122 від 02.01.2008 року (а.с. 7). Відповідачі зареєстровані у вищевказаній квартирі, що підтверджується копією довідки КП «Жилбудсервіс» від 02.07.2018 року № 2131 (а.с. 6). При цьому, вони не сплачують комунальні послуги та фактично не мешкають за місцем реєстрації, що підтверджується актами обстеження квартири, заявою [PERSON], актом про фактичне проживання, випискою з оборотної відомості (а.с. 8-23). Таким чином, оскільки відповідачі у вищезазначеній квартирі не проживають, позивач вважає, за необхідне відповідачів визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням, розірвати з ними договір найму та зняти їх з реєстрації. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставістатті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі за текстом -ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першоїстатті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно достатті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи є причини відсутності відповідача поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. За правилами ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 108 ЖК України договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду може бути розірвано на вимогу наймодавця лише з підстав, установлених законом, і тільки в судовому порядку. Окрім того, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживанняв Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, судового рішення, яке набрало законної сили (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації. Тобто з вищенаведеного вбачається, що вимога про зняття з реєстрації відповідача не підлягає самостійному захисту, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням вже і є самостійною підставою для зняття відповідача з реєстрації, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи докази в їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин суд приходить до висновку, що за відповідачами не може бути збережено право користування житловим приміщенням і тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині розірвання договору найму, то як встановлено судом даний договір укладений між позивачем та [PERSON], яка тривалий час належним чином не виконувала умов вказаного договору, що є достатньою підставою для розірвання договору. Решта співвідповідачів, хоч і зареєстровані в даній квартирі, однак не є сторонами договору, оскільки даний договір з ними не укладався. Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі ст.ст. 319, 355, 369, 383 ЦК України, ст.ст. 71, 150 ЖК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial