Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків. В судовому засіданні позивач та його представник на позовних вимогах наполягали та пояснили, що від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який до 08.06.2016 проживав з матір`ю. На теперішній час він проживає з батьком у м. Запоріжжі, в орендованій квартирі. Син навчається в 9 класі Приватного комплексу безперервної освіти «Школа ЕйдоС». Позивач має намір забезпечити дитину відпочинком, що пов'язаний з виїздом за межі України. [PERSON] та його син [PERSON] бажають дещо змінити в своїх планах на відпочинок в 2018 році. Паралельно із відпочинком в Туреччині в період часу з 01 липня 2018 року по 31 серпня 2018 року, на що є дозвіл суду, вони планують влітку в період часу з 15 липня 2018 року до 31 серпня 2018 року також відпочити та відвідати своїх рідних в Італії. Під час шкільних канікул восени 2018 року бажають знову поїхати в період з 25 жовтня 2018 року до 15листопада 2018 року відпочити та відвідати цих же рідних в Італії у м. Мілані. А замість відпочинку у Сінгапурі та Індонезії в період часу з 25 грудня 2018 року по 25 січня 2019 року, на що є дозвіл суду, в цей же проміжок часу вирішили відпочити в Таїланді. 20.02.2018 позивач направив відповідачу письмову заяву з проханням надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд сина за кордон, але згоди не було отримано. Відповідач [PERSON] позов визнає в повному обсязі. Представник третьої особи заперечень проти позову не має. В судовому засіданні відповідно до положень ст. 171 СК України заслухано думку дитини - [PERSON], [INFO], який пояснив суду, що в даний час він проживає з батьком в м. Запоріжжі, навчається у 9 класі Приватного комплексу безперервної освіти «Школа ЕйдоС», бажає виїхати з батьком на відпочинок та для навчання за межі України. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 19.08.2005 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.9,10). Згідно з свідоцтвом про народження [PERSON] народився [INFO] року в м. Бердянськ Запорізької області, його батьками записані: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.24). Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 13.04.2011 встановлено [PERSON] час спілкування з сином [PERSON], час спільного відпочинку та оздоровлення (а.с.11). Згідно з витягом з кримінального провадження № 12016080340000438 від 08.06.2016 за заявою [PERSON] внесені відомості до ЄРДР за фактом спричинення [PERSON] своєму неповнолітньому сину [PERSON] тілесних ушкоджень, правова кваліфікація ч. 1 ст.125 КК України (а.с.13). Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 439 від 08.06.2016 [PERSON] спричинені легкі тілесні ушкодження (а.с.15). Висновком Приморської районної державної адміністрації Запорізької області від 11.10.2016 визначено місце проживання [PERSON], [INFO] з батьком [PERSON], [INFO] (а.с.16). Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 13.01.2017 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа - орган з питань опіки та піклування в особі Приморської районної державної адміністрації про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків, надання дозволу на оформлення та видачу дитині паспорту громадянина України для виїзду за кордон без згоди матері - задоволено (а.с.17-21). 01.09.2017 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди жилого приміщення - трьохкімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], строком з 01.09.2017 до 31.08.2018, для проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.22). На ім'я [PERSON], [INFO] видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон: тип [NUMBER], номер паспорта [NUMBER] (а.с.25-27). Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 17.01.2018 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа - орган з питань опіки та піклування в особі Приморської районної державної адміністрації про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків - задоволено (а.с.51-52) 19.02.2018 між ФОП [PERSON], яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл груп» та [PERSON], який діє за усним дорученням від імені туриста [PERSON] укладено договір про надання туристичних послуг № ТН 28018018 (а.с.29-30). Відповідно до довідки Приватного комплексу безперервної освіти «Школа «ЕйдоС» [PERSON], [INFO] є учнем 9-го класу (а.с.31). 20.02.2018 [PERSON] звернувся до [PERSON] з заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон (а.с.32), конверт повернувся за закінченням встановленого строку зберігання (а.с.53). Відповідно до ч.ч. 7, 8, 9 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Порядок оформлення документів для виїзду дитини за кордон, перетинання дитиною державного кордону України врегульований Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого Постановою КМУ від 07.05.2014 № 152, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою КМУ від 27.01.1995 № 57. Ці нормативні акти в сукупності та з урахуванням запровадження з 01.01.2015 видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон також особам, які не досягли 16-річного віку, (п. 3 Постанови КМУ від 07.05.2014 № 152, п.п. 1, 3 Порядку), передбачають, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду чи його нотаріально засвідченої копії про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4 пп. 1, пп. 2 абз. 9 Правил). Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Таким чином, той із батьків, який проживає окремо від дитини, вправі бути обізнаним щодо часу, мети, місця призначення та тривалості виїзду дитини за кордон у супроводі іншого з батьків. Спір з приводу участі батьків у вихованні дитини, в т.ч., спір з приводу відсутності згоди одного з батьків дитини на тимчасовий її виїзд за кордон у супроводі іншого з батьків, вирішується судом (ст. 18 та інші норми СК України,Закон № 3857-XII). Законодавством передбачена необхідність подання у пункті пропуску через державний кордон України належно оформленого доказу надання згоди тим з батьків, який не супроводжує дитину, на виїзд дитини за кордон у конкретну країну та в конкретний проміжок часу, а у випадку відсутності такої згоди подання відповідного рішення суду про надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. З наведеного також вбачається, що чинним законодавством передбачена можливість і необхідність вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни, конкретної дати виїзду (разового), а не надання рішенням суду дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення держави перебування та конкретного періоду такого перебування, що у порушення ст.ст. 153, 157 СК України фактично позбавить матір дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості особистого спілкування з нею. З огляду на те, що виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків передбачений чинним законодавством України та не суперечитиме інтересам дитини, що було встановлено у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Позивач та його представник не заявляють вимог про стягнення судових витрат, тому суд це питання не вирішує.

Outcome: approved