Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Представник відповідача [PERSON] сільської ради Ренійського району Одеської області у судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Позивачка та її представник [PERSON] (довіреність № 38 від 04.02.2016 р., серія НВІ 749204) у судове засідання не зявились, направили до суду заяву з проханням розглянути справу без їх участі, наполягали на задоволенні позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про смерть [PERSON], померла 11.06.2006 р.; копія заповіту [PERSON] від 18.08.2005 р., згідно якого все своє майно вона заповіла [PERSON]; довідка про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 1,50 га ріллі, розташовану на території [PERSON] сільської ради Ренійського району Одеської області, згідно якої грошова оцінка становить 40958,25 грн.; копія державного акту на право на земельну ділянку площею 1,50 га масив № 4, ділянка № 92, цільове призначення введення товарного сільськогосподарського виробництва, власник [PERSON]; копія довідка [PERSON] сільської ради від 10.03.2016 р. № 642, згідно якої на день смерті [PERSON] разом з нею проживала онучка [PERSON]; копія постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 11.06.2006 року померла [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 1,50 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Ренійського району, Одеської області, мас. №4, діл. №92, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 010481. Під час життя [PERSON] склала заповідальне розпорядження, яким все своє майно заповіла онучці [PERSON], яка є позивачкою по справі, у звязку з чим спадкоємство здійснюється за заповітом. У встановлений законодавством строк позивачка не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, на момент відкриття спадщини, постійно проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради Ренійського району Одеської області. 07.10.2017 р. [PERSON] звернулась до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Ця обставина змусила позивачку звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Таким чином, позивачка прийняла спадщину, що залишилася після смерті [PERSON], шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців, які б мали обовязкову долю у спадщини, не має. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, шляхом постійного проживанням із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, відмову від спадщини не заявляла. Інших спадкоємців, які б мали обовязкову долю у спадщині, не має. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявляла про відмову від неї, однак оформити її не може у звязку з обставинами, які не залежать від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є субєктом набуття права власності на земельну ділянку з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved