Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги №13/12-2016 від 13.12.2016 року (а.с. 15), звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання в порядку спадкування за заповітом права власності на земельну ділянку загальною площею 0,32 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: вул. Миру, 6, с. Більськ Котелевського району Полтавської області, й до дня смерті належала [PERSON], яка померла 19.09.2015 року. В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] зазначила, що після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом земельної ділянки загальною площею 0,32 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та ведення особистого селянського господарства, є [PERSON]. Для належного оформлення своїх спадкових прав позивач звернувся до Котелевської державної нотаріальної контори, однак йому було повідомлено, що державний нотаріус позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, оскільки не надано оригінал документа, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно. Відповідно до довідки відділу Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області №29-28-0.8-1905/15-16 від 05.12.2016 року у Книгах про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі 06.04.1998 року внесена запис на імя [PERSON], та зареєстровано державний акт на право приватної власності на землю серії ПЛ №000399 за реєстровим №63 на земельну ділянку площею 0,32 га, яка надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель, та ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться в с. Більськ Котелевського району Полтавської області. За життя [PERSON] втратила оригінал державного акта на право приватної власності на землю серії ПЛ №000399, у з вязку з чим, позивач не має можливості прийняти спадщину у вигляді спірної земельної ділянки. Позивач оформив та зареєстрував належним чином право власності на житловий будинок за адресою: вул. Миру, 6, с. Більськ Котелевського району Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 09.12.2016 року, реєстровий №392. Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с.21-23, 36). Позивач подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 24). Представник позивача [PERSON] подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без її участі (а.с. 38). Відповідач Більська сільська рада Котелевського району Полтавської області 26.12.2016 року подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.174 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі (а.с. 37). Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абз.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.174 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі. Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ПЛ №000399 за реєстровим №63, земельна ділянка надана для обслуговування житлового будинку, господарських споруд, та ведення особистого підсобного господарства, тоді як це суперечить п. г) ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України, де вказано, що земельні ділянки для ведення підсобного сільського господарства передаються у власність та надаються у користування несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян. В свою чергу відповідно до вимог п. а) ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Також, виходячи з положень ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15.05.2003 року, законодавцем прирівняне (ототожнене) значення цільового призначення земельної ділянки, яка раніше надавалася громадянам для ведення підсобного господарства, тоді як з прийняттям Земельного кодексу України від 25.01.2001 року, який набрав чинності 01.01.2002 року, земельна ділянка надається громадянам для ведення особистого селянського господарства. Крім того, ст. 40, 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим кодексом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved