Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Представник позивача 19.03.2013 року звернувся з позовною заявою, в якій просив достроково припинити дію свідоцтва України [NUMBER] на знак для товарів і послуг «[INFO]» повністю та зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести відомості про дострокове припинення повністю дії свідоцтва України [NUMBER] на знак для товарів і послуг «[INFO]» до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг та опублікувати відомості про це у офіційному бюлетені «Промислова власність». Позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до ст.ст. 17,18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» власник свідоцтва повинен добросовісно користуватися правами, що випливають із свідоцтва. Якщо знак не використовується в Україні повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг протягом трьох років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або від іншої дати після цієї публікації, будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково. Відповідач [PERSON] є власником свідоцтва України [NUMBER] на знак для товарів і послуг «[INFO]», правова охорона якому надана щодо товару 33 класу МКТП, такого як «водка», дата подання заявки: 28.07.1994 року, дата публікації відомостей про видачу свідоцтва: 15.02.2001 року. В обґрунтування позову представник позивача посилався на те, що також позивачем 17.01.2013 року подано заявку № m 2013 00728 на знак для товарів і послуг «[INFO]» для частини товарів 33 класу МКТП, а саме «водки», та 18.01.2013 року подано заявку № m 2013 00797 на знак для товарів і послуг «[INFO]» для частини товарів 33 класу МКТП, а саме «водки». Проте, є очевидною перешкода у наданні правової охорони знакам позивача з огляду на положення п. 3 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», за якими не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати зі знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім'я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг. Оскільки позивач звернувся із заявою про реєстрацію знаків для товарів і послуг «[INFO]» в Україні для частини товарів 33 класу МКТП, а саме «водки», вищезазначене пріоритетне свідоцтво України [NUMBER] на знак для товарів і послуг «[INFO]» на ім'я відповідача [PERSON], що є чинним і надає правову охорону знаку схожому на знаки, які заявлені на реєстрацію позивачем щодо того ж товару, то є наявними підстави для відмови у наданні правової охорони знакам для товарів і послуг «[INFO]» для заявленого позивачем товару «водка» 33 класу МКТП. Разом з тим, позивач стверджував, що знак за свідоцтвом України [NUMBER] не використовується в Україні протягом трьох років до дати подання даного позову щодо товару 33 класу МКТП, а саме «водки», для якого він зареєстрований, що підтверджується доданими до позовної заяви доказами, що, на думку представника позивача, дає достатні підстави для дострокового припинення дії свідоцтва України [NUMBER]. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі за викладених в позовній заяві обставин. Представник відповідача Державної служби інтелектуальної власності України в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, пред'явлених до Державної служби інтелектуальної власності України, зазначаючи, що Державна служба при здійсненні своїх повноважень керується Положенням про Державну службу інтелектуальної власності, затвердженим Указом Президента України № 436/2011, яким не передбачено здійснення контролю службою за використанням знаків для товарів та послуг їх власниками чи іншими особами. Відповідно до Положення служба здійснює лише державну реєстрацію та ведення державних реєстрів щодо об'єктів інтелектуальної власності та видає в установленому порядку охоронні документи на ці об'єкти. Разом з тим, зазначає, що згідно зі ст. 17 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» власник свідоцтва повинен добросовісно користуватися правами, що випливають із свідоцтва, а відповідно до ч. 4 ст. 18 цього Закону дострокове припинення свідоцтва можливе лише за умови, що власник свідоцтва не зазначить поважні причини його невикористання. Проте, представник відповідача, не заперечуючи при цьому, що обов'язок доведення використання зареєстрованого знаку законом покладається на його власника, вважав, що позовні вимоги позивача не обґрунтовані, оскільки не підтверджені належними доказами з боку позивача. Крім того, посилався, що позивач не обґрунтував та не довів факт свого порушеного права як підставу звернення до суду, оскільки не надав докази щодо остаточного рішення по заявкам № т 2013 00728 та № т 2013 00797 на знак для товарів і послуг «[INFO]», а саме відмови у реєстрації знаку для товарів та послуг, яке Установою ще не було прийнято. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, зазначаючи, що знак для товарів і послуг «[INFO]», починаючи з часу його отримання, в тому числі протягом 2010-2013 років, належним чином використовувався, що підтверджується наданими ним доказами, тому з викладеними позивачем фактами щодо невикористання належним чином знаку «[INFO]» не погоджувався та просив суд відмовити позивачу у позовних вимогах у повному обсязі. Так, посилався, що належні відповідачу торговельні марки, зокрема, і «[INFO]» рекламувалися на транспорті, що підтверджується договорами від 25.12.2007 року та від 26.01.2009 року, укладеними [PERSON] з власником транспортних засобів ТОВ «РЕЗОН»; договором реклами від 25.01.2011 року, укладеним між [PERSON] з громадською організацією інвалідів «ВЄЛЄС», згідно з умовами якого під час проведення спеціалізованої виставки в місті Одесі в період 03.02.-05.02.2011 року спірна торговельна марка рекламувалася шляхом розповсюдження поліграфічної продукції у вигляді флаєрів із зображенням ТМ; договором реклами від 05.02.2012 року, укладеним [PERSON] з громадською організацією інвалідів «ВЄЛЄС», згідно з умовами якого під час проведення спеціалізованої виставки в місті Одесі в приміщенні морського вокзалу в період 23.02- 25.02.2012 року спірна торговельна марка рекламувалася шляхом розповсюдження поліграфічної продукції у вигляді флаєрів із зображенням ТМ. Крім того, посилався на використання торговельної марки «[INFO]» шляхом надання права іншим особам використовувати її на етикетках для маркування алкогольної продукції через укладення ліцензійних договорів, які діяли на території України протягом 2004-2011 років з Харківським ЛГЗ, ТОВ «Артемівській ЛГЗ», ТОВ «Аква - Дон»,«ЛІК», «ДА- ЛВ»,»Кристал-Дон», інші. Так, вказував, що останній такий ліцензійний договір був укладений між ліцензіаром [PERSON] та ліцензіатом «Балтським заводом продтоварів» 28.04.2010 року терміном на один рік і закінчив свою дію відповідно 28.04.2011 року, але в частині продажу алкогольної продукції з використанням ТМ «[INFO]» діяв до повного розпродажу зазначеного товару. Також зазначав, що торговельні марки, в тому числі «[INFO]» рекламувалась протягом 2012- 2013 років в мережі Інтернет на сайті: http://anirum.ru/. та використовувалася через згадування її в діловій переписці. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 4 ст. 18 Закону та ст.5 Паризької конвенції про охорону промислової власності, яка чинна в Україні з 25.12.1991 року, невикористання знаку для товарів і послуг в Україні повністю або щодо частини товарів і послуг, зазначених у свідоцтві, протягом 3-х років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або від іншої дати після цієї публікації, надає будь-якій особі право на звернення до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково. У такому разі дія свідоцтва може бути повністю або частково припинена за умови, що власник свідоцтва не зазначить поважних причин такого невикористання. Використання знаку для товарів і послуг за згодою власника свідоцтва прирівнюється до використання знака власником. Таким чином, для дострокового припинення дії свідоцтва на знак необхідна одночасна наявність наступних умов: - невикористання товарного знаку власником протягом 3-х років від дати публікації відомостей про реєстрацію знака або від будь-якої іншої дати після цієї дати; - невикористання знака щодо зазначених у свідоцтві товарів і послуг; - відсутність поважних причин невикористання знака його власником. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником свідоцтва України [NUMBER] на знак для товарів і послуг «[INFO]», правова охорона якому надана щодо товару 33 класу МКТП «водка», дата подання заявки: 28.07.1994 року, дата публікації відомостей про видачу свідоцтва: 15.02.2001 року. Передачу права власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України [NUMBER] до [PERSON] було внесено до Реєстру 15.12.2004 року (реєстраційний №3058) та опубліковано 15.12.2004 року в бюлетені №12. Наведене підтверджується наявною у матеріалах справи випискою з Реєстру відносно свідоцтва України [NUMBER]. Відповідно до чинного законодавства з дати надання знаку для товарів і послуг правової охорони в Україні його власник стає суб'єктом прав та обов'язків, визначених законодавством України. Згідно з положеннями ст.17 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» власник повинен добросовісно користуватися наданим йому виключним правом, що визначене в п.2 ст.16 Закону, - правом користуватися та розпоряджатися знаком, який отримав правову охорону в Україні. Так, підставою для подання позову про дострокове припинення в Україні дії свідоцтва України [NUMBER] на знак для товарів і послуг «[INFO]» на ім'я відповідача [PERSON] є той факт, що дана торговельна марка не використовується протягом останніх трьох років в Україні відносно зазначеного вище товару 33 класу МКТП, щодо якого вона отримала правову охорону. Використанням знаку для товарів і послуг в Україні відповідно до п. 4 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» визнається: - нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов'язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); - застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстрований; - застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет. Звідси, обов'язковою умовою використання знака є його використання як безпосередньо для товарів, для яких знак зареєстрований, так і застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет. Отже, належними доказами такого використання є докази, здатні підтвердити або наявність/присутність товарів, маркованих таким знаком на ринку України або застосування знака в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет і саме для впровадження зазначених товарів у господарський (комерційний) обіг. Між тим, підтвердження того, що торговельна марка «[INFO]» за свідоцтвом України [NUMBER] використовувалась в Україні протягом останніх трьох років відносно вищезазначеного товару 33 класу МКТП, суду не було надано, що дає підстави для дострокового припинення дії свідоцтва України [NUMBER]. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» та ст. 492 ЦК України товарний знак - це позначення, за яким товари (послуги) одних осіб відрізняються від товарів (послуг) інших осіб. Тобто, визначення, надане у ст. 1 Законну, розкриває правову сутність торговельної марки - використання у господарській діяльності як ідентифікатора товарів і послуг та відрізняти товари одного господарюючого суб'єкта від іншого. Відповідно до ч. 2 ст. 157 ГК України визначено, що використанням торговельної марки у сфері господарювання визнається застосування її на товарах та при наданні послуг, для яких вона зареєстрована, на упаковці товарів, у рекламі, друкованих виданнях, на вивісках, під час показу експонатів на виставках і ярмарках, що проводяться в Україні, у проспектах, рахунках, на бланках та в іншій документації, пов'язаній з впровадженням зазначених товарів і послуг у господарський (комерційний) обіг. Що стосується здійснення господарської діяльності, то ст.ст. 3, 55 ГК України дано визначення господарської діяльності як спрямованої на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг, яку здійснюють суб'єкти господарювання - учасники господарських відносин, тобто юридичні особи, створені відповідно до чинного законодавства та зареєстровані в установленому законом порядку, а також громадяни, які зареєстровані відповідно до закону як підприємці. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідач [PERSON] як фізична особа-підприємець знаходиться в стані припинення підприємницької діяльності і безпосередньо не здійснює господарську діяльність, а тому самостійно не здійснює використання належного йому знака для товарів і послуг. Окрім того, Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів» від 19.12.1995 року за № 481/95-BP (ст. 15 Закону) встановлено, що імпорт, експорт, оптова та роздрібна торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами можуть здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензій. З огляду на такі обставини, Міністерством економічного розвитку і торгівлі України листом за № 4602-08/6599-12 від 25.02.2013 року було повідомлено, що фізична особа-підприємець [PERSON] у період з 01.02.2010 року по 20.02.2013 року за оформленням ліцензії на право здійснення імпорту, експорту алкогольних напоїв не звертався. Тож, відповідач [PERSON] не є управленим на здійснення імпорту, експорту, продажу алкогольної продукції, що становило би використання торговельної марки «[INFO]» безпосередньо її власником. Разом з тим, згідно з п. 8 ст. 16 Закону власник знака для товарів і послуг має право дати будь-якій особі дозвіл на використання знака на підставі ліцензійного договору, використанням буде вважатися також і використання цього знака ліцензіатом. Відповідно до відповіді за № 334/24 від 21.02.2013 року Державної служби інтелектуальної власності до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг вносились такі відомості щодо видачі ліцензій на використання знака для товарів і послуг за свідоцтвом України [NUMBER]: 1. Про видачу виключної ліцензії на використання знака для товарів і послуг по свідоцтву України [NUMBER] власником свідоцтва Виробничо-комерційним комбінатом «АЛКО» ліцензіату Товариству з обмеженою відповідальністю «Атланта-Алко» було внесено до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 04.04.2001 року (реєстраційний № 919) та опубліковано 15.05.2001 року в офіційному бюлетені «Промислова власність» № 4. Строк дії ліцензійного договору - 3 роки. Територія дії ліцензійного договору - Україна. На підставі Рішення Держдепартаменту № 919-п до Реєстру 18.04.2003 року було внесено відомості про дострокове припинення дії ліцензійного договору. 2. Про видачу невиключної ліцензії на використання знака для товарів і послуг по свідоцтву України [NUMBER] власником свідоцтва Виробничо-комерційним комбінатом «АЛКО» ліцензіату Закритому акціонерному товариству «ІНОВАЦІЙНО-АГРАРНА ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ» було внесено до Реєстру 03.06.2002 року (реєстраційний № 1258) та опубліковано 15.07.2002 року в Бюлетені № 7. Строк дії ліцензійного договору - 1 рік. Територія дії ліцензійного договору - Україна. 3. Про видачу невиключної ліцензії на використання знака для товарів і послуг по свідоцтву України [NUMBER] власником свідоцтва Виробничо-комерційним комбінатом «АЛКО» ліцензіату Орендному підприємству «Донецький виноробний завод» було внесено до Реєстру 12.06.2002 року (реєстраційний № 1276) та опубліковано 15.07.2002 року в Бюлетені № 7. Строк дії ліцензійного договору - 1 рік. Територія дії ліцензійного договору - Україна. 4. Про видачу невиключної ліцензії на використання знака для товарів і послуг по свідоцтву України [NUMBER] власником свідоцтва Виробничо-комерційним комбінатом «АЛКО» ліцензіату Асоціації малих та спільних підприємств у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «ДА-ЛВ» було внесено до Реєстру 04.10.2002 року (реєстраційний № 1516) та опубліковано 15.11.2002 року в Бюлетені № 11. Строк дії ліцензійного договору - 1 рік. Територія дії ліцензійного договору - Україна. Відтак, відомості про використання оспорюваної торговельної марки «[INFO]» за ліцензією з 2010 по 2013 рік відсутні. Щодо посилання представника відповідача [PERSON] на укладення 28.04.2010 року строком на 1 рік з ВАТ «Балтський завод продтоварів» ліцензійного договору на використання торгівельних марок, в тому числі «[INFO]» за свідоцтвом України [NUMBER], то відомостей на підтвердження виконання цього договору представником не надано. До того ж, за визначенням п. 4 ст. 16 Закону знак визнається використаним, якщо його застосовано у формі зареєстрованого знака, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованого знака лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності знака. Тобто, якщо його застосовано у формі зареєстрованого знака в межах наданого обсягу правової охорони, що визначається зображенням знака та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення знака та переліком товарів і послуг. Однак з чеку та етикетки, наданих представником відповідача [PERSON], за яким, за його твердженнями, використовувалась торгівельна марка «[INFO]» за умовами цього ліцензійного договору, випливає, що ВАТ «Балтський завод продтоварів» маркував горілчану продукцію позначенням «[INFO]», а не «[INFO]», та з іншим зображенням, що не є використанням зареєстрованого за свідоцтвом України [NUMBER] знаку. Також відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів» від 19.12.1995 року за № 481/95-BP алкогольні напої - це продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукромістких матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 1,2 відсотка об'ємних одиниць, які відносяться до товарних груп гармонізованої системи опису та кодування товарів під кодами 22 04, 22 05, 22 06, 22 08. Тобто, товар «водка», що включений до 33 класу МКТП, для якого зареєстровано торговельну марку «[INFO]» за свідоцтвом України [NUMBER], відноситься до алкогольних напоїв, відносини щодо створення, виробництва та реалізації яких на території України регулюються вищезазначеним Законом №481/95-BP, згідно із ст. 2 якого виробництво алкогольних напоїв здійснюється за умови одержання ліцензій. На запит до Державної податкової служби України Регіональне управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів у Київській області повідомило, що Департаментом ліцензія на право оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями, на ім'я відповідача [PERSON] не видавались. Тобто відповідач [PERSON] не має права і не здійснює торгівлю алкогольними напоями під торговельною маркою «[INFO]» на території України. Такі обставини також підтверджуються офіційною інформацією, наданою листом за №0075/01 від 02.04.2013 року Асоціацією товарної нумерації «ДжіЕс1 Україна», яка не присвоювала номерів GTIN алкогольним напоям із цілісним позначенням «[INFO]» у складі назви протягом останніх трьох послідовних років до дати подання позову. Так, з метою створення умов для впровадження в Україні інформаційних технологій автоматизованої ідентифікації та електронного обігу даними і створення інформаційної бази для контролю та управління товарно-грошовим обігом, Кабінетом Міністрів України була винесена постанова «Про впровадження штрихового кодування товарів» за №574 від 29.05.1996 року. Згідно з положеннями п. 1 вказаної постанови КМ України повноваження на присвоєння штрихових кодів (ідентифікаційних номерів GS1) були делеговані Асоціації товарної нумерації України «ДжіЕсІ Україна» та було розроблене Положення про штрихове кодування товарів, затверджене наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 20.08.2002 року за №255 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 05.09.2002 року за №733/7021. Пунктом 5 зазначеного Положення встановлено, що алкогольні напої підлягають обов'язковому маркуванню штриховими кодами GS1. Маркування харчових продуктів штриховими кодами здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Окрім того, ст. 11 Закону №481/95-ВР, що встановлює вимоги до маркування алкогольних виробів, передбачене нанесення штрихового коду на видиму сторону етикетки, або контретикетки, або пляшки (іншого посуду). Крім того, ст. 8 Закону «Про рекламу» заборонено рекламувати товари, які підлягають обов'язковій сертифікації або виробництво чи реалізація яких вимагає наявності спеціального дозволу, ліцензії, у разі відсутності відповідного сертифіката, дозволу чи ліцензії. Тож, відсутність відповідної ліцензії на реалізацію унеможливлює також і рекламу товарів 33 класу, маркованих знаком для товарів і послуг «[INFO]», що також підтверджується довідкою за №5 від 18.03.2013 року ДП «Моніторинг ЗМІ України» про відсутність згідно з даними моніторингу у друкованих засобах масової інформації, на радіо, телебаченні відомостей щодо використання торгівельної марки «[INFO]» за свідоцтвом України [NUMBER] в рекламі відносно товару «горілка» протягом останніх трьох років - з 01.02.2010 року. Таким чином, досліджені судом матеріали справи не містять жодного доказу, здатного підтвердити факт наявності/присутності на ринку України товарів, для яких зареєстрований спірний знак, тобто здійснення дій, які визнавалися і визнаються використанням знака «[INFO]» для товарів 33 класу МКТП, а також відсутні і відомості про поважні причини його невикористання до цієї дати та більше ніж протягом трьох останніх років. Виходячи з викладеного, власником знаку не вчинено жодної юридично значимої дії щодо використання майнових прав інтелектуальної власності за спірним свідоцтвом, а за умови невикористання на Україні знака за цим свідоцтвом дія останнього є штучною перешкодою для реалізації прав позивача щодо подальшої реєстрації ним на своє ім'я заявленої ним схожої торговельної марки. Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року у справі N 1-10/2004 поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам». Свій охоронюваний інтерес позивач мотивує тим, що дія спірного свідоцтва є перешкодою для реєстрації на ім'я позивача тотожного позначення, оскільки позивач є заявником за заявками № т2013 00728 та № т2013 00797 на реєстрацію знаку для товарів і послуг «[INFO]» для частини товарів 33 класу МКТП «водка». За таких обставин невикористання спірного знаку відповідачем [PERSON] породжує зловживання правом, оскільки не використання даної торговельної марки щодо товарів та послуг, для яких її зареєстровано, створює штучний бар'єр для реєстрації нових позначень інших осіб, в тому числі є порушенням прав позивача щодо набуття в Україні прав на торговельну марку позивача за заявками № т2013 00728 та № т2013 00797 для добросовісного використання у своїй господарській діяльності. Отже, встановлені судом обставини щодо невикористання знаку за спірним свідоцтвом України його власником за нормами чинного законодавства дають підстави для повного задоволення позову, зважаючи на надані сторонами докази. Також згідно з пп. 3 п. 4 Положення про Державну службу інтелектуальної власності України, затвердженого Наказом Президента України за № 436/2011 від 08.04.2011 року, Державна служба відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державну реєстрацію та ведення обліку об'єктів права інтелектуальної власності, проводить реєстрацію договорів про передачу прав на об'єкти права інтелектуальної власності, що охороняються на території України, ліцензійних договорів. Положенням не передбачено здійснення Державною службою інтелектуальної власності України контролю за використанням знаків для товарів і послуг їх власниками. В той же час дострокове припинення за рішенням суду дії оспорюванного свідоцтва внаслідок вирішення спору може вплинути на обов'язок відповідача щодо внесення змін до державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг та опублікування відомостей про припинення дії свідоцтва в офіційному бюлетені «Промислова власність» відповідно до вимог зазначеного Положення. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд, зважаючи на те, що даний спір виник виключно у зв'язку з діями відповідача - правовласника, що Державна служба інтелектуальної власності України не уповноважена на здійснення контролю за використанням знаків для товарів і послуг їх власниками та її діями права позивача не були порушені, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню понесені ним судові витрати з відповідача [PERSON]

Outcome: approved