Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення із вказаних відповідачів солідарно суми боргу за договором позики від 29.09.2006 в сумі, еквівалентній 20159 доларам США за курсом НБУ станом на момент ухвалення рішення у справі. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.09.2006 року між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON] був укладений договір позики за яким позивач дав у борг вказаним особам 11200 доларів США, які вони зобов»язалися повернути, сплачуючи перший платіж не пізніше 29.10.2006 - 175 доларів США, а наступні платежі - не пізніше 29 числа кожного місяця - 175 доларів США, останній платіж - 7350 доларів США не пізніше 29 серпня 2008 року. Крім того, на забезпечення грошового зобов»язання за вказаним договором позики, 29.09.2006 був укладений договір поруки із відповідачем [PERSON], а тому відповідальність у відповідачів солідарна за виконання вказаного договору позики. Однак, після закінчення зазначеного строку, позичальники не повернули належні позивачу грошові кошти в повному розмірі, оскільки тільки частково виконали свої зобов»язання і залишок основної суми боргу складає 11025,00 доларів США. При цьому, в своїх розрахунках позивач просить стягнути, крім вищевказаного залишку грошових коштів, проценти за користування позикою згідно вимог ст.1048 ЦК України за період з 29.09.2006 по 11.08.2015 в сумі 8435,00 доларів США, а також три відсотки річних в порядку ст. 625 ЦК України за період з 30.06.2013 року по 11.08.2015 року в сумі 699,00 доларів США; крім того, позовні вимоги містять прохання стягнути також щоденну неустойку розраховану за період з 30.06.2013 по 11.08.2015 в розмірі 154400,00 грн., із розрахунку 200,00 грн. в день за кожен день прострочення платежу згідно п.3 Договору. В судове засідання позивач не з»явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, його представник [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з»явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили. Натомість, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в письмових поясненнях та заяві позовні вимоги визнав в повному обсязі, підтвердив обставини, викладені в позові, який просив задовольнити у зв»язку із визнанням позову відповідачем [PERSON] Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів на підставі наявних доказів, відповідно до положень ст.ст. 169,224 ЦПК України, ухваливши заочне рішення, за відсутності заперечень позивач, його представника. Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON], [PERSON] уклали 29.09.2006 року договір позики, який був посвідчений Гриценком В.Є. - нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1925. Зі змісту вказаного договору позики вбачається, що позикодавець [PERSON] передав, а позичальники [PERSON] прийняли грошові кошти в сумі 11200,00 доларів США, а позичальники зобов»язуються повернути ці кошти не пізніше 29 серпня 2008 року, в порядку і строки, що обумовлені в п.1 договору позики. Вказаний порядок передбачає повернення грошових коштів не пізніше 29 числа кожного місяця, починаючи з жовтня 2006 року: в сумі 175 доларів США, при цьому, останній платіж не пізніше 29.08.2008 року складає 7350,00 доларів США. Також сторони домовились, що предмет позики позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві в обмін на підписаний ним примірник акту прийому-передачі, підписавши в свою чергу інший його примірник для позикодавця. Необхідним та достатнім доказом виконання невиконання( позичальником зобов»язань за цим договором є надані позичальником або позикодавцем обопільно підписані в простій письмовій формі акти прийому-передачі та заява кредитора. В забезпечення виконання зобов»язань позивачльників за договором позики, між позивачем та відповідачем [PERSON] 29.09.2006 року був кладений договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] поручалася перед позивачем за повернення позичених коштів і стала солідарним з ними боржником за зобов»язанням повернення суми позики, а також процентів за користування ними, а також інфляції, процентів за користування позиченими коштами, трьох відсотків річних від простроченої поверненням суми боргу на підставі ст.625 ЦК України, а також передбаченого договором позики штрафу, а також додаткова угода від 14.01.2012 року. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( ч. 1 ст. 530 ЦК України ). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Судом встановлено, що позивач виконав умови договору позики і відповідачі отримали зазначені в цьому договорі валютні цінності. Згідно акту від 14.01.2012 року про визнання боржниками свого боргу, визначення суми, термінів, порядку погашення боргу перед кредитором, а також про переривання строку позовної давності за вимогами кредитора за договором позики від 29.09.2006 року, вказані боржники визнають свій борг з повернення залишку неповернутої суми боргу за основним зобов»язанням (п.1); загальна сума належних до стягнення з боржників на користь кредитора коштів складає 11025,00 доларів США, яка складається. Відповідачами не було надано належних і допустимих доказів щодо виконання ними взятого на себе зобов'язання по поверненню всіх отриманих грошових коштів за вищевказаним договором позики. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов»язковим до виконання сторонами. В зв'язку з тим, що відповідач у обумовлений у ч.1 ст.530 ЦК України строк не повернув позичені грошові кошти, утворилась заборгованість, що складається, зокрема, і з вищевказаної обумовленої у вищевказаному акті суми боргу 11025,00 доларів США, тому така сума залишку заборгованості підлягає стягненню на користь позивача. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Вимоги ч.1 ст.1048 ЦК України передбачають, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця додня повернення позики. Стаття 625 ЦК України передбачає що, боржник який прострочив виконання зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором чи законом. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь 3 % річних по ч.2 ст.625 ЦК України за період з 30.06.2013 по 11.08.2015, а також відсотки за користування коштами за договором позики на рівні облікової ставки НБУ по ч.1 ст.1048 ЦК України за період: з 29.09.2006 по 11.08.2015. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченою порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Враховуючи вищевикладене, суд, перевіривши розрахунки позивача, викладені у позовній заяві, прийшов до висновку, що з відповідачів солідарно підлягає стягненню за період з 30.06.2013 по 11.08.2015 сума трьох відсотків річних за час невиконання грошових зобов'язань в розмірі 699,00 доларів США; а за період: з 29.09.2006 по 11.08.2015 сума процентів за користування позиченими коштами на рівні облікової ставки НБУ в сумі 8435,00 доларів США. Крім того, оскільки умовами п.3 договору позики визначено, що за прострочу виконання зобов»язання по поверненню позики позичальник повинен сплатити на користь позикодавця штраф в розмірі 200 грн. за кожен день прострочки при про строчці сплати останнього платежу - починаючи з 30.09.2008 року. Таким чином, з урахуванням позовних вимог позивача щодо стягнення такої неустойки, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню і сума штрафу за період з 30.06.2013 по 11.08.2015 (772 дні) в розмірі: 772 дні х 200 грн. щоденної неустойки = 154400,00 грн. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, про необхідність стягнення заборгованості солідарно з відповідачів на користь позивача за договором позики від 29.09.2006 року яка складається: із залишку заборгованості по цьому договору в розмірі 11025,00 доларів США, нараховані відсотки за користування кредитом за період з 29.09.2006 по 11.09.2015 на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 8435,00 доларів США, три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі 699,00 доларів США, а всього за цими розрахунками в сумі 20159,00 доларів США, що в перерахунку за курсом НБУ станом на час ухвалення рішення суду (100,00 доларів США = 2320,7025) складає: 467830,42 грн. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про задоволення позову.Таким чином, суд вважає позовні вимоги законними і обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню, тому присуджує до стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача суму боргу в загальному розмірі 467830,42+154400,00 грн. = 622230,42 грн. При цьому, суд приймає до уваги визнання позову відповідачем [PERSON] та при вирішенні спору враховує вимоги ч.2, 4 ст.174 ЦПК України. Судові витрати розподілені відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved