Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Представник відповідача по справі звернувся до суду із заявою, в якій просить вирішити питання щодо стягнення з позивачки на користь відповідача судові витрати у розмірі 2964 гривень . Посилається на те, що у процесі підготовки до даної цивільної справи , було вчинено ряд дій , з яких основними являється вивчення та аналіз правових питань стосовно спірних правовідносин та витребування необхідних доказів. На підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу надав відповідний розрахунок. Представник позивачки скерувала до суду клопотання та заперечила проти задоволення вимог заяви про стягнення витрат на правову допомогу, мотивуючи тим , що дані вимоги були заявленні з порушеннямнорм, викладених у ст. 134,137 ЦПК України. Сторони у судове засідання не з`явилися. Дослідивши матеріали справи № 725/4462/19 та подану заяву на ухвалення додаткового рішення, суд приходить до наступного висновку : Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1)стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2)суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3)судом не вирішено питання про судові витрати; 4)суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 270 ЦПК України передбачено , що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Судом встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15.01.2020 року по справі № 725/4462/19 у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] відмовлено . Відповідно до ч. 2ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Частиною 1 ст. 134 ЦПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. 31.10.2019 року представником відповідача було надано відзив на позовну заяву. Суд констатує, що у першій заяві по суті спору, а саме відзиві, відповідач повинен був надати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, чого зроблено не було. Згідно з ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Враховуючи викладене, та те, що у першій заяві по суті спору відповідачем не було надано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні заявлених вимог у повному обсязі. Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Великої Палати Верховного суду від 12.11.2019 року у справі № 904/4494/18. Крім того , відповідно до висновку,який зробив Верховний суд в постанові від 17 жовтня 2018 року по справі №301/1894/17у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду: «Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Представником відповідача не надано документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку На підставі викладеного,

Outcome: dismissed