Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Представник АТ КБ «Приват Банк» звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу спадкодавця [PERSON] за кредитним договором б/н від 03 березня 2011 року та просила стягнути на користь банку заборгованість у розмірі 16579 грн. 02 коп. та судовий збір. Позов мотивований тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 03 березня 2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 8000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. [INFO] позичальник, [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16 травня 2017 року. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до її спадкоємців. Таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Спадкоємці [PERSON] - прийняли спадщину, а тому зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, в межах вартості майна, одержаного у спадщину. До початку розгляду справи по суті представником позивача подана заява про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог до [PERSON] , оскільки згідно свідоцтва про право на спадщину за законом єдиним спадкоємцем померлого боржника є [PERSON] . Ухвалою суду від 26 листопада 2020 року вказана заява задоволена. [PERSON] подані відзив на позов та заперечення на відповідь на відзив, в яких остання посилаючись на обставини зазначені у заявах по суті справи просить відмовити в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх безпідставністю. У відповіді на відзив представник позивача просить позов задовольнити. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до матеріалів справи, 03 березня 2011 року між [PERSON] та позивачем укладено кредитний договір б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі строком дії до січня 2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2014 року, ухваленим у справі №644/6388/14-ц, стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 03 березня 2011 р. в сумі 13296 грн. 63 коп., станом на 30.04.2014 р., та судові витрати по справі в розмірі 243 грн. 60 коп., а всього стягнуто 13540 грн. 23 коп. Рішення набрало законної сили. Вказаним рішенням суду встановлено, що 03 березня 2011 року сторони уклали кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав у позивача кредит в розмірі 5700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості, і зобов`язався його повертати щомісячно частинами, а також сплачувати відсотки і комісію за користування кредитом. Своїх зобов`язань за договором відповідач ( [PERSON] ) не виконав, у зв`язку з чим станом на 30 квітня 2014 року і виникла заборгованість в загальному розмірі 13296 грн. 63 коп., яка складається: з заборгованості за кредитом в сумі 5663 грн. 82 коп., заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 6523 грн. 45 коп., фіксованої частини штрафу в розмірі 500 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 609 грн. 36 коп. Дані обставини відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування. Факт існування вказаного рішення суду, винесеного у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання спадкодавцем за кредитним договором, на підставі якого банк звернувся з позовом до відповідача, визнається і позивачем. На виконання рішення суду було відкрито виконавче провадження за № 46172155 , яке закрито 01.11.2017 року, у зв`язку зі смертю боржника. На підставі постанови старшого державного виконавця Орджонікідзевського відділу ДВС ХМУЮ Гусевої Н.Г. від 23.11.2015 року про звернення стягнення на заробітну плату боржника при примусовому виконанні рішення суду із заробітної плати боржника [PERSON] , яку він отримував від ПАТ «Харківський підшипниковий завод» на користь ПАТ КБ «Приват Банк» в період часу з грудня 2015 року по травень 2017 року були утримані та перераховані на погашення заборгованості кошти у розмірі 6683. 16 грн. У статті 1216 ЦК України зазначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини [PERSON] входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві [PERSON] на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті, то зобов`язання щодо повернення кредиту включаються до складу спадщини, а відповідно, до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Заочним рішенням суду від 22 жовтня 2014 року заборгованість у повному обсязі за тим самим кредитним договором вже стягнута. Оскільки строк кредитування за кредитним договором був до січня 2014 року (строку платіжної карти), а заборгованість, за кредитним договором була стягнута заочним рішенням, станом на 30.04.2014 p., то позивачем не доведено як після закінчення строку кредитування (січень 2014 р.) та після стягнення за рішенням заборгованості за кредитом (станом на 30.04.2014 р.) тіло кредиту збільшилося з 5700,00 до 8000,00 грн. Стягнення відсотків за період з 01 лютого 2014 року по 25 липня 2019 року (відповідно даних розрахунку до позову) також є необґрунтованим, оскільки спадкодавець [PERSON] отримував кредит у розмірі встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі строком дії до січня 2014 року. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, в даному випадку строку дії кредитної картки до січня 2014 p., чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Зазначене узгоджується з правовою позицією викладеною у Постанові Верховного суду України у справі № 175/4753/15-ц. Крім того, позивач заявляє свої позовні вимоги про стягнення боргу як кредитор спадкодавця [PERSON] на підставі ст.ст.1218,1268,1281,1282 ЦК України. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 16.02.2018 р. (актовий запис від 16.05.2017 р. №7301). Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців який починається з часу відкриття спадщини, тобто з 16.05.2017 р. по 16.11.2017 р. 13.06.2017 р. [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини (зареєстрована у книзі спадкових справ за № 1315) та державний нотаріус Четвертої Харківської державної нотаріальної контори 20.12.2017 р. видав [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за законом (спадкова справа №449/2017, зареєстроване в реєстрі за №3-1986). Доказів того, що [PERSON] , на час відкриття спадщини та на час отримання нею свідоцтва про право на спадщину було відомо про борги її покійного батька [PERSON] суду не надано. Строки пред`явлення позивачем (кредитодавцем) вимог до спадкоємця [PERSON] , а також порядок задоволення цих вимог регламентуються ст.ст.1281 1282 ЦК України (в редакції закону, яка діяла до внесення змін Законом №2478-VIII від 03 липня 2018 року). Відповідно до частин 2-4 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщин, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. У своїй відповіді на відзив, позивач додає до матеріалів справи знімок екрану із банківського комплексу Єдина клієнтська база, з якого вбачається, що 25.10.2017 р. у банку був доданий документ стосовно смерті позичальника [PERSON] (копія свідоцтва про смерть), таким чином 25.10.2017 р. це день коли позивач дізнався про відкриття спадщини спадкодавця [PERSON] , а період часу з 25.10.2017 по 25.04.2018 р. це строк пред`явлення позивачем (кредитором спадкодавця) вимог до спадкоємців, а не строк позовної давності. Претензія кредитора позивачем була направлена 25.07.2018 р. до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори, а на адресу відповідача була направлена 12.09.2019 року. Позивач (кредитор спадкодавця [PERSON] ) не пред`явив вимоги до спадкоємця [PERSON] , що прийняла спадщину, протягом шести місяців від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини, а тому в силу ч. 4 ст. 1281 ЦК України позбавляється права вимоги до вказаного спадкоємця. Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією зазначеною у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №522/407/15-ц. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed