Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Представник відповідача - Долинської сільради Ренійського району позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія заяви [PERSON] про відмову від прийняття спадщини; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO]; копія сертифікату серії ОД № 0094070 від 25.11.1996р. на право на земельну частку (пай) на ім'я [PERSON]; копія довідок Долинської сільради про склад родини [PERSON] на день її смерті; копія свідоцтва серії ОД-ХХ № 03698 про право власності на майновий пай члена КСП «Анадол», оформленого на ім'я [PERSON]; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.09.2000р.; копія сертифікату серії ОД № 0094016 від 25.11.1996р. на право на земельну частку (пай) на ім'я [PERSON]; копія заповіту від 06.06.2002р. на ім'я [PERSON]; копія заповіту від 14.08.2006р. на ім'я [PERSON]; копія довідки Долинської сільради про смерть [PERSON] - помер [INFO].; заява позивача до Ренійської держнотконтори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] без відмітки про відправлення; копія постанови нотаріуса від 23.12.2013р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] За життя [PERSON] на праві власності належали: право на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії ОД № 0094070 від 25.11.1996р.; право на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії ОД № 0094016 від 25.11.1996р. на ім'я [PERSON] та свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.09.2000р.; право на майновий пай члена КСП «Анадол» згідно свідоцтва серії ОД-ХХ № 03698 (без зазначення дати видачі). На випадок смерті [PERSON] розпорядилася належним їй майном, 06.06.2002р. та 14.08.2006р. залишила на ім'я [PERSON] заповіти, [INFO] - померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивач не звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітами. Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказані земельні паї та майновий пай, про що 23.12.2013р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] за визнанням права власності на земельні паї та майновий пай, як на об'єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. На момент смерті [PERSON] разом із нею мешкав тільки позивач, на його ім'я [PERSON] склала заповіти. За спірною адресою рахуються прописаними і інші особи - брати позивача, але вони там реально не мешкають, за матір'ю не доглядали, позивач же перед смертю спадкоємця переїхав до неї, допомагав матері по господарству, купував необхідні ліки, на час її смерті - знаходився поруч із нею. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці її не прийняли та на неї не претендують. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Він у передбачений законом строк не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, але на момент смерті [PERSON] мешкав разом із нею, отже він прийняв спадщину фактично. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки його воля, як спадкоємця за заповітами, була виражена у його діях щодо фактичного управління та володіння спадковим майном (догляд за будинком та мешкання в ньому, сплата витрат по його утриманню, зберігання відповідних документів на майно та ін.). Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідні свідоцтва, оскільки факт мешкання його поруч із матір'ю не засвідчений паспортними даними, крім того, як виходить з постанови нотаріуса від 23.12.2013р. у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, тому питання про визнання права власності на земельні частки та майновий пай в порядку спадкування повинно вирішуватися у судовому порядку. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на земельні частки та майновий пай з підстав прийняття спадщини за заповітами в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved