Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Представник позивача 03.02.2017 року звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], за минулий час, а саме за останні два роки і девять місяців одноразово у розмірі 25\~538 грн. 10 коп.. та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ? частки від заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позовних вимог посилається на наступне. Позивач є матірю малолітнього [PERSON], [INFO], а батьком дитини є відповідач, який визнав себе батьком дитини, але не приймає моральної та матеріальної участі у вихованні своєї дитини. За весь термін з моменту народження дитини жодних коштів та іншої допомоги на утримання сина позивач не одержувала. Також, позивач вважає, що відповідач повинен позивачу аліменти на утримання дитини за минулий час, а саме за останні два роки та девять місяців у розмірі не менше 30% від отриманих доходів. Представник позивача [PERSON] в судове засідання зявилась, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні визнав позов частково, а саме в частині стягнення аліментів на утримання сина в розмірі ? частини від його доходу, а за минулі роки в стягненні аліментів просив відмовити, оскільки він сплачував аліменти позивачеві. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачка та відповідач мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO]. У \~відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення \~ними повноліття. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44 сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З наведених положень законодавства слідує, що основною метою права на аліменти є забезпечення інтересів дитини. Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього \~Кодексу. \~ Суд враховує, те, що відповідач є здоровим працездатним чоловіком, інших аліментних зобовязань немає. За таких обставин, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частки від заробітку (доходу), але не менше 30% суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Положенням ст. 191 СК України\~визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Таким чином, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на минулі три роки, оскільки відповідно до ст. 191 СК України позивач не \~надала достатніх доказів, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача та доказів ухилення відповідача від їх сплати. Крім того, відповідач надав квитанції, які підтверджують, що останній перераховував позивачу кошти. У відповідності зі ст.367 п.1 ч.1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial