Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Представник відповідача КП «Ренійське бюро технічної інвентаризації» позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи РС Ренійського районного управління юстиції позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив про розгляд справи без його участі. Позивач на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу за її відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія нотаріально посвідченого договору від 02.11.1981 року про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку; копія акту від 02.09.1986 року про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння; копія рішення виконкому Ренійської міської ради № 235 від 11 09.1986 р.; копія технічного паспорту на житловий будинок № 28 по вул. Будьонного в м. Рені; копія рішення виконкому Ренійської міської ради № 168 від 26.05.2010 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка на підставі нотаріально посвідченого договору від 02.11.1981 р. про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, побудувала житловий будинок № 28 розташований по вул. Будьонного в м. Рені, та за відповідним актом від 02.09.1986 р. здала його в експлуатацію. Цей акт був затверджений рішенням виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області від 11.09.1986 року за № 235. На теперішній час у позивачки виникла необхідність оформити право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок з надвірними спорудами № 28 по вул. Будьонного в м. Рені, в порядку приватизації. Одним із документів, який позивачка повинна предявити для здійснення свого права на приватизацію земельної ділянки, є зареєстрований в Державному реєстрі прав власності правовстановлюючий документ на вказаний будинок. Так як позивачка самостійно побудувала вказаний будинок, то таким документом є свідоцтво про право власності на нерухоме майно, для отримання якого, відповідно до п. 49 Постанови КМУ № 868 від 17.10.2014 р. «Про затвердження порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і порядку надання інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно», позивачка мала подати до Реєстраційної служби Ренійського районного управління юстиції документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку. Ст. 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Ст. 4 вказаного закону встановлено, що обовязковій державній реєстрації підлягає у тому числі право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Таким чином, виникла суперечність різних норм законодавства, коли для отримання правовстановлюючого документу на земельну ділянку потрібно надати правовстановлюючий документ на будинок, а для отримання останнього необхідно подати правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Як вже зазначалось, позивачка закінчила будівництво вказаного будинку в 1986 р., тоді на території ще Української РСР діяло цивільне законодавство, яке не передбачало обовязкової реєстрації права власності. Так, у п. 14 переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 р. та погодженого з Верховним судом УРСР 15.01.1966 р., зазначено, що така реєстрація проводилась на підставі нотаріально посвідчених договорів про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджених виконкомом Ренійської міської ради актів про прийняття будинку в експлуатацію. Таким чином, реєстрація вказаної житлоплощі була проведена в 1991 р., про що було зроблено відповідну відмітку в договорі про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, однак свідоцтво про право власності позивачці не було видано, у звязку з чим вона не змогла надати цей документ. Також, у 2010 р. позивачка намагалась отримати свідоцтво про право власності, 26.05.2010 р. виконавчим комітетом Ренійської міської ради Одеської області було прийняте рішення № 168 про видачу позивачці свідоцтва про право власності, проте, з невизначених обставин КП «Ренійським БТІ» це свідоцтво не було виготовлено та видано, а з 01.01.2013 р. повноваження по видачі свідоцтв про право власності на нерухоме майно перейшло до компетенції реєстраційної служби Ренійського районного управління юстиції. Враховуючи те, що [PERSON] сама побудувала обєкт нерухомості житловий будинок із надвірними спорудами № 28 по вул. Будьонного в м. Рені, своєчасно здала його до експлуатації, позивач вважає, що має право на визнання за нею права власності на нього, у звязку із чим звернулася із вказаним позовом до суду. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного право у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. А також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, за змістом наведених норм права, потреба в такому способі захисту права виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на нерухомість житловий будинок із надвірними спорудами по вул. Будьонного, 28 в м. Рені Одеської області.

Outcome: approved