Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Представник відповідача Орлівської сільської ради, позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву. Відповідач СВК «Прикордонник», будучи належним чином сповіщений, у призначені судові засідання свого представника не направила, був попереджений, що у разі повторної неявки, справа буде розглянути у їх відсутності, на підставі даних, що є в матеріалах справи. Позивач, її представник на задоволенні позову наполягали, просили про розгляд справи без їх участі. У звязку із цими обставинами суд прийняв рішення про подальший заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія протоколу засідання реорганізаційної комісії № 4 від 07.04.2000 р.; копіїї відповідей відділу Держгеокадастру у Ренійському районі Одеської області; копія паспорта позивачки; копія трудової книжки. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] з 1989 року по 2002 рік працювала в КСП «Прикордонник» Ренійського району Одеської області. У відповідності до п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. В лютому 2000 р. КСП «Прикордонник» було реорганізовано і був утворений СПК «Прикордонник», що є правонаступником прав і обовязків КСП, в якому позивачка продовжила працювати до 26.02.2002 р. У лютому 1996 року КСП «Прикордонник» був виданий державний акт на право колективної власності на землю, і з цього ж року землі колективної власності були розпайовані членами КСП, згідно із списком до державного акту на право колективної власності на землю, місцева державна адміністрація почала видавати сертифікати на земельні частки (паї) у розмірі 2,55 умовних кадастрових гектара. У список, що додається до державного акта на землю, позивачку, як члена КСП «Прикордонник» помилково не було включено, у звязку із чим на її імя сертифікат на право на земельну частку (пай) не був оформлений та не видавався їй. Зясувавши, що позивача, як особу, яка згідно до п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», яка має право на земельну частку (пай), не було включено до списку для отримання сертифікатів на земельну частку (пай), позивачка неодноразово зверталася до керівництва КСП «Прикордонник» і в сільську раду. Рішенням реорганізаційної комісії № 4 від 07.04.2000 року було затверджено додатковий список на виділення паїв з резервного фонду. В зазначений список було включено і позивачку за номером 25. Таким чином, на момент розпаювання земель колективної власності позивачка, згідно п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95, мала право на земельну частку (пай), як член колективного сільськогосподарського підприємства «Прикордонник», якому було видано на право колективної власності на землю, однак з незалежних від позивачки обставин, вона була пропущена при складанні списків до державного акта про право колективної власності на землю, в результаті чого сертифікат на право на земельну частку (пай) на її імя не був виданий. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Ч. 3 ст. 152 ЗК України встановлено, що одним із шляхів захисту прав громадян на землю є визнання прав. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Прикордонник» с. Орлівка Ренійського району Одеської області у розмірі 2,55 кадастрових гектара. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права на земельну частку (пай).

Outcome: approved