Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Представник позивача, [PERSON] адвокат [PERSON], подав до Семенівського районного суду Чернігівської області позовну заяву до відповідача, [PERSON], у якій позивач просив поділити в натурі спільно нажите в шлюбі разом з [PERSON] майно: [PERSON] передати загальний вантажний фургон малотоннажний Wolkswagen Transporter, 1.9 дизель, 2008 року випуску, білий, д. н. з. СВ 6713 ВС; [PERSON] залишити загальний вантажний фургон малотоннажний Wolkswagen Transporter, 1.9 дизель, 2007 року випуску, білий, д. н. з. СВ 9412 АХ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач, [PERSON] послалася на те, що перебуває у шлюбі з [PERSON] з 27 січня 1990 року. Останнім часом у них виникли суперечки, та між ними було втрачено взаємоповагу. Вони фактично перестали жити однією сімєю. Під час спільного сімейного життя з [PERSON] ними було придбано два мікроавтобуса: Wolkswagen Transporter, загальний вантажний фургон малотоннажний, дизель, 2008 року випуску, білий, д. н .з. СВ 6713 ВС; Wolkswagen Transporter, загальний вантажний фургон малотоннажний, дизель, 2007 року випуску, білий, д. н. з. СВ 9412 АХ, які обидва автомобіля зареєстровані на [PERSON] Відповідно до вимог ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Вона є приватним підприємцем і їй для ведення справ потрібно постійно користуватися одним з цих мікроавтобусів. [PERSON] перешкоджає їй це робити з за виниклої у них останнім часом особистої неприязні. Дійшло до того, що [PERSON] наприкінці серпня 2016 року сховав автомобіль Wolkswagen Transporter, 2007 року випуску, білий, д. н. з. СВ 9412 АХ у невідомому для неї місці. На підставі ст. 61 Сімейного Кодексу України: 1. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 69 Сімейного кодексу України, - 1. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. 2. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Добровільно поділити мікроавтобуси між ними [PERSON] відмовляється. Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 70 Сімейного кодексу України, - у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Оскільки все нажите позивачем з [PERSON] майно складається з двох ідентичний за своїми характеристиками мікроавтобусів, які мають фактично однакову вартість, їй для заняття підприємницькою діяльністю необхідно мати у своєму розпорядження малотоннажний автомобіль, то можливий поділ спільно нажитого майна подружжя у наступному варіанті: [PERSON] передати загальний вантажний фургон малотоннажний Wolkswagen Transporter, 1.9 дизель, 2008 року випуску, білий, д. н. з. СВ 6713 ВС; [PERSON] залишити загальний вантажний фургон малотоннажний Wolkswagen Transporter, 1.9 дизель, 2007 року випуску, білий, д. н. з. СВ 9412 АХ. Відповідно до відомостей взятих з мережі Інтернет орієнтовна вартість аналогічного загального вантажного фургону малотоннажний Wolkswagen Transporter, 1.9 дизель становить 203 572 ( двісті три тисячі пятсот сімдесят дві) гривні. Відповідно з цієї суми було сплачено судовий збір. До початку судового розгляду справи по суті представником позивача, [PERSON] адвокатом [PERSON] подана до суду уточнена позовна заява, у якій представник позивача просить: поділити в натурі спільно нажите в шлюбі разом з [PERSON] майно: [PERSON] передати загальний вантажний фургон малотоннажний Wolkswagen Transporter, 1.9 дизель, 2008 року випуску, білий, д. н. з. СВ 6713 ВС; [PERSON] залишити гроші, які він отримав та привласнив за проданий ним з порушенням чинного законодавства України (ч. 3 ст. 65, ч. 4 ст. 65 СК) без письмового дозволу позивача автомобіль Wolkswagen Transporter, 1.9 дизель, 2007 року випуску, білий, д. н. з. СВ 9412 АХ; стягнути з [PERSON] на користь позивача судові витрати. Позивач, [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримала позов та пояснила, що позов, на її думку, підлягає задоволенню за обставин, викладених у позовній заяві. Представник позивача - адвокат [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримав позов та пояснив, що позов, на його думку, підлягає задоволенню за обставин, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю, просив суд відмовити у його задоволенні та дав пояснення, яке вказує на те, що позовні вимоги, на його думку, задоволенню не підлягають. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала повністю, просила суд відмовити у його задоволенні та дала пояснення, яке вказує на те, що позовні вимоги, на її думку, задоволенню не підлягають. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне позов задовольнити частково за наступних обставин. У справі встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі з 27 січня 1990 року (копія свідоцтва про шлюб на а. с. 10). Під час перебування у шлюбі сторонами було придбано два автомобіля (загальний вантажний фургон малотоннажний Wolkswagen Transporter, 1.9 дизель, 2007 року випуску, білий, д. н. з. СВ 9412 АХ, та загальний вантажний фургон малотоннажний Wolkswagen Transporter, 1.9 дизель, 2008 року випуску, білий, д. н. з. СВ 6713, право власності на які було зареєстровано на відповідача [PERSON] (дані на а. с. 47). 04 серпня 2016 року загальний вантажний фургон малотоннажний Wolkswagen Transporter, 1.9 дизель, 2007 року випуску, білий, д. н. з. СВ 9412 АХ, було перереєстровано на нового власника, [PERSON], по договору купівлі-продажу. Вказаний договір купівлі-продажу є дійсним. У судовому порядку він недійсним не визнавався, що виключає підстави вважати його таким, що укладений з порушенням вимог чинного законодавства. Позивач просив поділити в натурі спільно нажите майно, передавши їй загальний вантажний фургон малотоннажний Wolkswagen Transporter, 1.9 дизель, 2008 року випуску, білий, д. н. з. СВ 6713, та залишивши відповідачу гроші за проданий автомобіль Wolkswagen Transporter, 1.9 дизель, 2007 року випуску, білий, д. н. з. СВ 9412 АХ. Судом встановлено, що на час подання позовної заяви зі спірного майна, зазначеного у позові, у власності подружжя знаходився лише загальний вантажний фургон малотоннажний Wolkswagen Transporter, 1.9 дизель, 2008 року випуску, білий, д. н. з. СВ 6713. Стороною позивача у судовому засіданні не надано будь-яких доказів щодо наявності у володінні відповідача грошових коштів за проданий автомобіль. Таким чином, у суду відсутні будь-які правові підстави щодо задоволення позовної вимоги про виділення відповідачу грошових коштів за проданий автомобіль. Спірне майно, яке на даний час залишається у спільній сумісній власності подружжя, а саме загальний вантажний фургон малотоннажний Wolkswagen Transporter, 1.9 дизель, 2008 року випуску, білий, д. н. з. СВ 6713, поділити в натурі неможливо з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Цивільного кодексу України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Виходячи з цієї норми закону, транспортні засоби відносяться до неподільних речей. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 Цивільного кодексу України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 Цивільного кодексу України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У даному випадку будь-якої згоди між сторонами на отримання одним з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль немає, жодна з сторін не висловлювала своїх намірів щодо цього. Кожна сторона бажає володіти спірним автомобілем одноособово. Виходячи з викладеного суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, визнавши ідеальні частки позивача та відповідача в цьому майні без його реального поділу і залишивши майно у їх спільній частковій власності, та відмовити в решті позову. Оскільки позов в цілому задовольняється частково, документально підтверджені позивачем судові витрати згідно положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне присудити пропорційно до розміру задоволених позовних вимог шляхом стягнення з відповідача відповідної частини сплачених позивачем коштів на оплату судового збору та компенсації витрат позивача на правову допомогу (крім витрат на пальне, яке, на думку суду, не може бути віднесено до складу витрат на правову допомогу)

Outcome: partial