Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій з подальшим уточненням просить стягнути з відповідача до бюджету м. Харкова 3% річних за період з 22.07.2017 року по 10.07.2018 року у сумі 154,00 грн., та інфляційні витрати за період з липня 2017 року по липень 2018 року у сумі 524,67 грн., та суму судового збору в розмірі 1762,00 грн. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. У зв'язку з невиконанням відповідачем вимог ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», та Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, затвердженим рішенням виконавчого комітету ХМР від 09.11.2011 року №804 «Про пайову участю замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова» рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30.06.2017 року у справі №640/16544/16-ц визнано укладеним договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова між відповідачем та позивачем в редакції викладеній в резолютивній частині рішення суду. Вказане рішення набрало законної сили 11.07.2017 року, та підлягає обов'язковому виконанню. Згідно умов вказаного договору, загальна сума пайового внеску, що підлягає перерахуванню до бюджету м. Харкова складає 5300 грн., який необхідно сплатити єдиним платежем або частинами протягом 10 календарних днів з дня укладення даного договору. За невиконання або неналежне виконання вказаного зобов'язання замовник повинен сплатити до бюджету м. Харкова штраф в розмірі 25% від суми не перерахованих коштів у визначений термін, що складає 1325 грн. Оскільки на дату звернення до суду з вказаною позовною заявою, відповідач не виконав рішення суду від 30.06.2017 року, та не сплатив в добровільному порядку пайовий внесок в розмірі 5300 грн. у зв'язку з чим йому нараховано відповідно до ст. 625 ЦК України три проценти річних- 154,00 грн., та інфляційні втрати - 1055,87 грн. Однак, 16.07.2018 року відповідачем добровільно було сплачено пайовий внесок в розмірі 5300 грн. та суму штрафу - 1325,00 грн. Тому позивач, просить стягнути з відповідача три відсотки річних за період з 22.07.2017 року по 10.07.2018 року у сумі 154,00 грн., та інфляційні витрати за період з липня 2017 року по липень 2018 року у сумі 524,67 грн. 20.02.2019 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що ним було сплачено пайовий внесок та штраф як тільки йому стало відомо про вказане зобов'язання, а тому позовні вимоги є безпідставними. Враховуючи, що позивачем отримано позовну заяву з додатками 05.02.2019 року, тому суд вважає за необхідне залучити його до матеріалів справи. 27.02.2019 року позивачем було подано відповідь на відзив, в якому представника позивача вказує, що відповідачем було порушено строк для подання вказаного відзиву, а поновити він його не просить, та відповідачем було порушено зобов'язання щодо своєчасної сплати пайового внеску, та штраф, а тому наявні підстави для застосування ст. 625 ЦК України. Представник позивача Замніус М.В. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник третьої особи ХМР в судове засідання не з'явився, повідомлявся у встановленому законом порядку. 10.07.2018 року вказана позовна заява надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А. 10.07.2018 року судом надано запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який повернувся до суду 25.09.2018 року. Ухвалою судді від 25.09.2018 року вказану справу надіслано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова, яка була скасована постановою Харківського апеляційного суду від 05.12.2018 року. 11.12.2018 року вказана справа надійшла до суду, та передана раніше визначеному складу суду. Ухвалою судді від 13.12.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30.06.2017 року, яке набуло чинності11.07.2017 року, визнано укладеним договір про паову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова між [PERSON] та Департаментом економіки та комунального майна ХМР у викладеній редакції. Відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.2., 3.1 вказаного Договору, замовник здійснює перерахування до бюджету м. Харкова коштів у розмірі 5300 грн. Сплачує пайовий внесок в повній сумі єдиним платежем або частинами протягом десяти календарних днів з дня укладення даного договору. У разі невиконання або неналежного виконання замовником обов'язків, передбачених п. 2.1 цього договору, замовник сплачує до бюджету м. Харкова штраф у розмірі 25% від суми не перерахованих коштів у визначений термін. Відповідно до п.4.1 даного Договору, договір набуває чинності з часу підписання сторонами або набрання чинності судового рішення щодо укладення цього договору, та діє до повного виконання сторонами свої обов'язків за договором. Відповідно до правил ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 29 червня 2016 року у справі №6-1188цс16 «Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За приписами ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Вказаний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова набував чинності 11.07.2017 року. Однак, 16.07.2018 року, тобто через рік, позивачем з порушенням встановленого строку (п.2.1.2 договору) було перераховано до бюджету м. Харкова грошові кошти в розмірі 6625,00 грн., що складаються з пайового внеску в розмірі 5300 грн., та суми штрафу в розмірі 1325 грн. Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Позивач в своєму уточненому позові просить стягнути 3% річних та інфляційні витрати, відповідно до якого 3% річних за період з 22.07.2017 року по 10.07.2018 року складає 154,00 грн., а інфляційні витрати за період з липня 2017 року по липень 2018 року складають 524,67 грн. Підстав не довіряти вказаному розрахунку у суду не має, та спростований відповідачем він не був, та визнається останнім в повному обсязі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтями 4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Таким чином, судом встановлено, що зобов'язання за договором про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова щодо сплати коштів в розмірі 5300 грн., та штрафу в розмірі 1325 грн. відповідачем виконано з порушенням встановленого строку, що є порушенням ст.ст. 526-530 ЦК України. А тому, враховуючи вищевикладене, та повне визнання відповідачем уточнених позовних вимог, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтвердженими доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн., оскільки відповідачем сплачені кошти після пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved