Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати порушеними права позивача як споживача та визнати недійсними кредитний договір та договір поруки, укладені між сторонами по справі 22.01.2008 року. В обгрунтування своїх вимог представник позивача посилалась на те, що умови кредитного догоовру не містять розділу «відповідальність банка», зобов»язання банку складаються лише з двох пунктів, також в кредтиному договорі зазначено право банку не надавати кредит позичальнику, що дає право відповідачу відмовитись від прийнятих на себе зобов»язань. Крім того, умови договору кредиту в інших пунктах також звужують права позичальника, а саме непропорційно велика сума компенсації у разі невиконання позивальником своїх зобов»язань, не надано було позивачу документів при підприсанні договору щодо визначення та документального підтвердження ставки FIDR. Таким чином, кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України і сторонами не досягнуто згоди щодо істотних умов даного договору, що є підставою для визнання його недійсним. Також, під час укладання даного договору Банк приховав від позивальника кінцеву сукупну вартість кредиту, чим ввів позичальника в оману. В судовому засіданні представник позивача позов доповнив вимогами щодо зняття заборону відчуження з іпотечної квартири [ADDRESS], зазначеної в договорі іпотекита виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна запис про заборону на нерухоме майно на об»єкт обтяження та виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження даної квартири. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що строк позовної давності по даним вимогам сплинув, іпотечний борг не пов»язанний з наявністю будь-якого основного зобов»язання та у разі скасування основного зобов»язання не тягне за собою автоматичне скасування договору іпотеки. Крім того, під час укладання договору кредиту Банк надав позивачу усю необхідну інформацію щодо умов кредитування умови договору є справедливими та не містять істотного дисбалансу, щодо розміру процентної ставки, то дані обставини зазначені у догворі кредитування і позичальник погодився з плаваючою процентною ставкою Банку, отже, будь-якого обману чи приховування інформації щодо умов кредитування з боку відповідача не має, що підтверджується також додатком № 1 до кредитного договору. Представник третьої особи в судове засідання не з»явивися, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, перевирівши та дослідивши матеріали справи, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторні та іших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Рішення суду не може грунтуватись на припущеннях. Як установлено судом, 22 січня 2008 року Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № ML-703/008/208, відповідно до якого позичальник отримав у кредит на споживці цілі 28500 доларов США з кінцевим терміном погашення до 23 січня 2023 року та сплатою фіксованого відсотка у розмірі 3,99% річних та плаваючої процентної ставки FIDR. Також, 22 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON]О надав в іпотеки Банку належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS]. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Також, дана стаття містить перелік несправедливих умов договору, який не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно до ст.203 ЦК України частин 1-3 зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вбачається з п.1.4 частини № 2 кредитного договору № ML-703/008/208 від 22.01.2008р. та додатку № 1 до нього «графік платежів», Банком було надано позивачу повну відповідну інформацію щодо розрахунку та плаваючої процентної ставки за отриманим [PERSON] кредитом, про що свідчить також особистий підпис позивача на зазначених документах. Що стосується інших доводів представника позивача щодо істотного звуження прав позичальника за даним кредитним договором та істотного дисбалансу договірних прав, то, в судовому засіданні дані доводи не знайшли свого підтврдження та не були доведені представником позивача. Наведені ним обставини не підтверджують даного порушення. Отже, за таких обставин позовні вимоги представник [PERSON] не підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до вимо ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність вставнолюється тривалістю протягом трьох років. Оскільки [PERSON] уклав кредитний договір та договір іпотеки з відповідачем по справі 22.01.2008 року, отже, відповідно був ознайомлений з умовами укладних ним договір, то звертаючись до суду з вищезазначеним позовом лише 28 серпня 2015 року, пропустив строк позовної давності. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed