Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Представник Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. В позові зазначив, що відповідачі є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] . Концерн «МТМ» по відношенню до відповідачів являється виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води). Концерн «МТМ» у період з 01.01.2009 року по 30.11.2018 року надав послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 41 191,20 гривень. У вказаний період відповідачі здійснили часткову оплату за надані послуги в сумі 17 838,76 грн., а також 2 104,78 грн., зараховано субсидії, тому станом на 01.12.2018р. сума заборгованості відповідачів складає 21 247,66 грн. Згідно довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: №142255605 від 23.10.2014 р. відповідачам належить по 1/5 частині квартири [ADDRESS] з 18.04.2007 року. Концерн «МТМ» звертався до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу 30.06.2015р. про стягнення з відповідачів боргу за період з січня 2009 по квітень 2015. 03.07.2015р. Ленінським районним судом було видано судовий наказ, який було скасовано ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2016 за заявою [PERSON] . Позивач зазначає, що до 18.10.2018 нарахування за надані послуги - централізованого опалення здійснювалися на єдиний особовий рахунок № [NUMBER] на загальну та опалювальну площу 64,20 кв.м. Нарахування суми оплати за послугу з централізованого гарячого водопостачання здійснювалися згідно показників індивідуального пристрою обліку від 01.03.2001 р. На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.05.2018 по справі № 331/8414/17 Комунальним підприємством «Наше місто» 18.10.2018 співвласникам квартири: [PERSON] .. [PERSON] створено окремий особовий рахунок № [NUMBER] на загальну опалювальну площу квартири 49,60 кв.м.. що раніше складала 64.20 кв.м. Позивач просить стягнути на свою користь солідарно з відповідачів, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , заборгованість за послугу з| централізованого опалення, централізованого гарячого водопостачання в сумі 21 247,66 грн. та судові витрати, суму судового збору у розмірі 1762,00 грн. 07.03.2019 року [PERSON] подала зустрічну позовну заяву з вимогами до Концерну «Міські теплові мережі», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В якій зазначила, що їй підставі свідоцтва про право власності на житло № 720 від 21.02.2007р. належить 1/5 частка в квартирі [ADDRESS] . Відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] також кожному належить по 1/5 частині спірної квартири. На підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.09.2017 року між співвласниками квартири був встановлений порядок користування квартирою. Та, на її ім`я відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , а на іншого співвласника [PERSON] інший особовий рахунок № [NUMBER] . У жовтні 2018 року на її адресу надійшов платіжний рахунок про сплату комунальних послуг за вересень 2018 рік, з яких вбачається що нараховано заборгованість за централізоване опалення у сумі 26 611,28грн. 18.10.2018р. між нею та відповідачем - Концерн «МТМ» в особі філії Концерну «МТМ» Дніпровського району підприємством було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. В даному договорі відсутні відомості щодо наявної заборгованості за нею. Вона звернулася на адресу Концерну «МТМ» з вимогою щодо визнання безпідставною нараховану заборгованість за централізоване опалення у сумі 26 611,28грн. та здійснити її списання з особового рахунку № [NUMBER] , а також здійснити перерахунок та перевести борг за централізоване опалення у сумі 26 611,28грн. на іншого співвласника [PERSON] , її особовий рахунок № [NUMBER] . Позивачка просить визнати безпідставною нараховану заборгованість за централізоване опалення у сумі 21 247,66грн. та здійснити її списання з особового рахунку № [NUMBER] [PERSON] . 07.03.2019 року [PERSON] також подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що з позовними вимогами не погоджується у повному обсязі з огляду на наступне. Відповідачі [PERSON] та її син [PERSON] не проживають за адресою [ADDRESS] та фактично не отримують послуги з 22.06.2011 року. Оскільки прописані та проживають за адресою: [ADDRESS] . За весь час вона здійснювала часткові платежі за комунальні послуги, що підтверджуються відповідними квитанціями, за свою частку. Натомість інші відповідачі не здійснювали оплату. Вона пенсіонерка, має маленьку пенсію, розмір якої не дозволяє здійснювати оплату за всіх осіб, що проживають в квартирі. Тому вона сплачую за комунальні послуги тільки за себе. Саме не сплата іншими співвласниками квартири (відповідачами) комунальних послуг було однією з причин здійснити перерозподіл особових рахунків. [PERSON] , просить відмовити в повному обсязі позивачу у задоволенні позову до неї, про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого гарячого водопостачання. Також просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності, та застосувати висновок Великої Палати Верховного Суду у пункті 38 постанови від 07 липня 2020 року (справа № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19). Так, Концерн «МТМ» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу 30.06.2015р. про стягнення тільки з відповідача [PERSON] боргу за період з січня 2009р. по квітень 2015р. (справа №334/5236/15), та 03.07.2015р. судом було видано судовий наказ, який було скасовано ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2016р. за заявою [PERSON] . Оскільки подання позивачем 30.06.2015р. заяви про видачу судового наказу не перервало загальної позовної давності, остання не спливла до тих щомісячних платежів, від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом не минуло 3 роки. На підставі свідоцтва про право власності на житло № 720 від 21.02.2007р. відповідачам належить кв. [ADDRESS] : [PERSON] - 1/5 частка, [PERSON] - 1/5частка, [PERSON] (син [PERSON] , якому 18 років настало з 14.10.2017р.) - 1/5частка, [PERSON] - 1/5частка, [PERSON] (син [PERSON] ) - 1/5частка. На всіх власників житла покладається обов`язок утримувати житло та сплачувати комунальні платежі не залежно від того чи проживають вони в квартирі, чи ні. Наявність у [PERSON] та її сина [PERSON] іншого житла, не звільняє їх від обов`язку сплачувати за комунальні послуги. [PERSON] несе відповідальність за свого сина [PERSON] до 14.10.2017р., та повинна була сплачувати за нього комунальні послуги. З 14.10.2017р. - [PERSON] повинен самостійно сплачувати за себе. На протязі всього часу, [PERSON] , яка є пенсіонеркою постійно здійснює оплату за комунальні послуги за свою 1/5 частину. Так, [PERSON] за весь спірний період було сплачено 17 838,76грн. та отримано субсидію на суму 2104,78грн., тобто всього 19 943,54грн., що підтверджується відповідними платіжними квитанціями і вказані суми зазначені також самим позивачем в розрахунку до позовних вимог. Отже, враховуючи вищевикладене, [PERSON] вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, за період з 01.12.2015р. по 30.11.2018р.. Фактично за період з 01.12.2015р. по 30.11.2018р. було нараховано за опалення 22 936,98грн., дана сума підлягає розподілу для оплати між співвласниками: 22 936,98грн. :5осіб = 4587,40грн. з кожного. Тобто за період з 01.12.2015р. по 30.11.2018р. кожний співвласник повинен був оплати по 4587,40грн. за опалення Враховуючи те, що [PERSON] постійно платила з пенсії кожного місяця - вона оплатила 4 591,28грн. та їй було нараховано субсидію у сумі 2104,80грн., і тому [PERSON] не має заборгованості перед позивачем. Сума боргу за опалення в розмірі 16 240,90грн. підлягає стягненню солідарно з інших співвласників житла: з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 4060,23грн. з кожного. Представник Концерну МТМ в судовому засіданні, позов підтримав, та не заперечував щодо стягнення з кожного відповідача заборгованості відповідно до його частки в праві власності, та просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. [PERSON] та її представник адвокат Жовніренко І.В. в судовому засіданні позов не визнали, просила врахувати її квитанції щодо сплати за надані послуги, та стягнути заборгованість з інших відповідачів, та застосувати строк позовної давності. Також підтримали свій зустрічний позов у повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторін, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст.81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що позивач Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка в т.ч. надається населенню м. Запоріжжя для побутових потреб. Відповідно до п. 2.1 Статуту концерну «Міські теплові мережі», затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови №99р від 08.04.2013 року, основною метою діяльності концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] з 18.04.2007 року, яка належить їм в рівних частинах по 1/5 частині кожному, що підтверджується Довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: №142255605 від 23.10.2014 р. Відповідач [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані у зазначеній квартирі. [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за іншою адресою. Відповідно дост.322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Згідно з ч.1, 2 ст.358, ст.360 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ст.67,68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно п. 4 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Квартира [ADDRESS] знаходиться в багатоквартирному житловому будинку та підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. Концерн «Міські теплові мережі» у період з 01.01.2009 року по 30.11.2018 року надав відповідачам послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву води) у квартиру [ADDRESS] на загальну суму 41 191,20 грн. У вказаний період [PERSON] здійснила оплату за надані послуги у розмірі 17 838,76 грн., та їй була перерахована субсидії на суму 2104,78 грн. Згідно з п. 1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями (надалі Правила), ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг. Пунктом 18 Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Відповідно до ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 24 ЗУ «Про теплопостачання» передбачено обов`язок відповідача, як споживача послуг позивача, своєчасно укласти з ним договір на постачання теплової енергії, а за ст..25 вказаного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку. Згідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч. ч. 1, 4ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Отже, враховуючи зазначені положення закону, суд дійшов висновку, що кожен з співвласників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,відповідно до своєї частки, повинен окремо нести відповідальність і заборгованість підлягає стягненню з кожного в частках. Відповідачі скориставшись своїм правом передбаченим вимогами ст. 267 ЦК України подали до суду заяву, в якій просили суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253, 255 цього Кодексу. Частинами 1, 2ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. За ч. 4ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Концерн «МТМ» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу 30.06.2015р. про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] боргу за період з січня 2009р. по квітень 2015р. (справа №334/5236/15)/ 03.07.2015р. судом було видано судовий наказ, стягнено зі [PERSON] та [PERSON] заборгованість у сумі 4548,45 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2016р. судовий наказ за заявою [PERSON] було скасовано. Подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 38 постанови від 07 липня 2020 року (справа № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19). При цьому Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності. Період заборгованості визначено позивачем з 01.01.2009 року по 30.11.2018 року, однак з позовом щодо стягнення цієї заборгованості Концерн «Міські теплові мережі» звернувся тільки 27.12.2018 року. Враховуючи заяву відповідачів про застосування строку позовної давності, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає заборгованість, яка утворилася у період з 01.12.2015 року по 01.12.2018року. В решті позову щодо заборгованості за період з 01.01.2009 року по 01.12.2015 року слід відмовити з підстав пропуску строку позовної давності. [PERSON] здійснювала часткову оплату платежів, а саме оплату за свою частку. Інші співвласники квартири (відповідачі) не сплачували за комунальні послуги. У зв`язку з чим [PERSON] звернулася до суду здійснити перерозподіл особових рахунків. На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.05.2018 по справі №331/8414/17 Комунальним підприємством «Наше місто» 18.10.2018 співвласникам квартири: [PERSON] .. [PERSON] створено окремий особовий рахунок № [NUMBER] на загальну опалювальну площу квартири 49.60 кв.м.. що раніш, складала 64,20 кв.м. Відповідно до законодавства, на всіх власників житла покладається обов`язок утримувати житло та сплачувати комунальні платежі не залежно від того чи проживають вони в квартирі, чи ні. Наявність у [PERSON] та її сина [PERSON] іншого житла, не звільняє їх від обов`язку сплачувати за комунальні послуги. На протязі всього часу, [PERSON] , постійно здійснювала оплату за комунальні послуги за свою 1/5 частину. Так, [PERSON] за весь спірний період було сплачено 17 838,76 грн. та отримано субсидію на суму 2104,78грн., що підтверджується відповідними платіжними квитанціями і вказані суми зазначені також самим позивачем в розрахунку до позовних вимог. Відповідно до розрахунку, наданого Концерном «Міські теплові мережі» за надані послуги за період з 01.12.2015р. по 30.11.2018р. було нараховано за опалення 22 937,98грн., дана сума підлягає розподілу для оплати між співвласниками: 22 937,98грн. : 5осіб = 4587,60грн. з кожного. Тобто за період з 01.12.2015р. по 30.11.2018р. кожний із співвласників мав оплатити по 4587,60грн. за опалення. Суд враховує, що [PERSON] постійно платила за свою частку та вона за даний період сплатила позивачу 4 956,85 грн. Крім того було нарахована субсидію у сумі 2104,78 грн., тому [PERSON] не має заборгованості перед позивачем. Враховуючи, що за період з 01.12.2015р. по 30.11.2018р. було нараховано за опалення 22 937,98 грн., [PERSON] особисто сплатила - 4 956,85 грн., та було нарахована субсидію у сумі 2104,78 грн.,тому борг інших 4 відповідачів перед позивачем складає -15 876,35 грн. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість в межах строку позовної давності в сумі 15 876,35 грн., тобто підлягає стягненню з кожного з відповідачів по 3969,09 грн. окремо, що відповідає рівню відповідальності відповідно до їх частки власності. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] про скасування заборгованості за житлові комунальні послуги та зобов`язання вчинити певні дії не підлягають задоволенню, оскільки є необгрунтованими та безпідставними. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial