Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими забудовами та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , за набувальною давністю. Мотивуючи свої вимоги, представник позивача вказує, що в 2008 році позивач разом із сім`єю вселилася в житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] , де проживає до цього часу. В 2018 році, маючи намір оформити право власності на вказаний будинок, дізналася, що його власником є [PERSON] , яка в 2006 році виїхала до Російської Федерації, де в 2016 році померла. Та обставина, що позивач з 2008 року по цей час проживає у вказаному будинку підтверджується довідкою Мирненської селищної ради Каланчацького району Херсонської області. За таких обставин, позивач як добросовісний набувач зазначеного житлового будинку, змушена звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 05 березня 2019 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 03 червня 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача Мирненської селищної ради Каланчацького району Херсонської області в судове засіданння не з`явився, надав суду заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до положень статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту є в т.ч. визнання права. Судом встановлено слідуючі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно довідки Мирненської селищної ради Каланчацького району Херсонської області від 11 січня 2018 року позивач [PERSON] з 2008 року зареєстрована та фактично проживає в [ADDRESS] . Відповідно до копії технічного пасторту позивач [PERSON] є користувачем житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] . Позивач обслуговує житловий будинок, добросовісно володіє нерухомим майном більше ніж 10 років, по мірі своїх сил та коштів здійснює поточний ремонт, задля недопущення занедбаності стану нерухомому майну, підтримує подвір`я у належному стані, користується житловим будинком відкрито, не приховуючи факту знаходження майна у володінні, безперервно, сплачує кошти за нараховані комунальні послуги. Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова) відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Враховуючи положення статей 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Згідно довідки Мирненської селищної ради Каланчацького району Херсонської області власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , є [PERSON] , яка в 2006 році виїхала до Російської Федерації, де в 2016 році померла. Згідно повідомлення Каланчацької державної нотарівальної контори № 01-16/208 від 21 березня 2019 року заяви про прийняття спадщини від спадкоємців [PERSON] , яка померла у 2016 році не надходили спадкова справа не заводилася. Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Каланчацького районного нотаріального округу з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався, спадкова справа не відкривалася. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , які знайшли своє підтвердження в наданих суду доказах, враховуючи визнання позову відповідачем та вважає його задоволення єдиним способом захисту прав позивача як добросовісного набувача, оскільки вона володіє вказаним нерухомим майном з 2008 року, продовжує відкрито, безперервно проживати у зазначеному житловому будинку, тому суд приходить до висновку, що її позовні вимоги про визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди, за набувальною давністю, підлягають задоволенню. Відповідно до п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно є підставою для державної реєстрації прав.

Outcome: approved