Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] 05.03.2018 р. звернувся в суд із вказаним позовом, відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 19.04.2018 р. просить: виселити відповідача [PERSON] з квартири [ADDRESS]; зобов'язати відповідачів [PERSON] і [PERSON] утриматися від проникнення до квартири [ADDRESS] без згоди позивача [PERSON], а також стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що співвласниками вказаної квартири є позивач [PERSON] - 1/2 частки та [PERSON] - 1/2 частки, також у квартирі мешкають двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, відповідно до рішення Сихівського районного суду м.Львова від 13.10.2016 р. шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] стала систематично запрошувати до квартири сторонніх осіб, зокрема відповідача [PERSON] та він час від часу без згоди позивача проникає у квартиру. Відповідач [PERSON] остаточно вселився у їх квартиру і повноцінно нею користується, між ними виникають сварки та бійки, у зв'язку з чим [PERSON] звертався у поліцію із відповідними заявами. Вважає, що відповідачі такими діями порушують недоторканість його житла, оскільки всупереч волі позивача, проникають у квартиру, користуються благами і вигодами квартири. Також зазначає, що відповідачі порушують право власності позивача, а саме право розпоряджатись своєю квартирою, брати участь у вирішенні питань, пов'язаних з проживанням у квартирі сторонніх осіб, чи тимчасовим користуванням квартирою. Систематичне проникнення до квартири сторонніх осіб та проживання у квартирі без згоди позивача дає йому підстави передбачати такі дії відповідачів і в майбутньому. Ухвалою від 23.03.2018 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення, що відповідають змісту позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог, просять позов задовольнити в повному обсязі. Додатково позивач [PERSON] зазначив, що на даний час він перебуває у зареєстрованих шлюбних відносинах із [PERSON], яка вагітна. У зв'язку із неможливістю їх проживання у квартирі через постійні конфлікти, змушений орендувати житло. 20.04.2018 р. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача [PERSON] - [PERSON] просить відмовити в задоволенні позовних вимог, з огляду на таке. Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та його колишній дружині - [PERSON] Зазначає, що твердження позивача про те, що він проникає у квартиру не відповідають дійсності, оскільки він із дружиною проживають та ведуть спільне господарство у квартирі, співвласницею якої є [PERSON] Окрім цього, у вказаній квартирі проживає їх спільна дитина - [PERSON], [INFO] Між позивачем та відповідачем [PERSON] дійсно виникають конфлікти, проте ініціює їх виключно сам [PERSON], з приводу нанесення [PERSON] відповідачу тілесних ушкоджень, було внесено відомості до ЄРДР у кримінальному провадженні №12017140070003501 від 22.10.2017 р. Таким чином, відповідачу доводиться захищатися від таких дій позивача, конфлікти виникають на підставі особистих неприязних стосунків та такі не пов'язані з порядком користування квартирою. Окрім цього, зазначає, що вказаний позов пред'явлений лише у зв'язку із неприязними відносинами між сторонами, оскільки його права не порушуються з врахуванням норм ст. 358 ЦК України та ст. ст. 150, 156 ЖК УРСР. Також у відзиві представник зазначає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов'язання відповідача [PERSON] утриматись від проникнення до спірної квартири, оскільки він є рідним братом [PERSON] та дядьком неповнолітніх дітей, а відтак інколи навідує свою сестру та племінників. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 9 000 грн., вважає такий розмір необґрунтованим, недоведеним, свідомо завищеним та таким, що не підлягає стягненню. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник надали пояснення, що відповідають змісту відзиву на позовну заяву, просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог та надав пояснення про те, що [PERSON] є його рідною сестрою. Окрім цього, її донька [PERSON] є його хрещеницею, тому на запрошення сестри він часто приходить в гості у їх квартиру. Вважає, що ним жодним чином не порушуються права позивача, як співвалсника даної квартири. Третя особа [PERSON] вважає, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки їй на праві спільної часткової власності належить частка у квартирі, де вона проживає із сім'єю, зокрема чоловіком [PERSON] Вказала, що вона, як власник майна, вправі самостійно вирішувати з ким проживати та кого запрошувати в гості, а відтак права позивача, як співвласника квартири, жодним чином не порушуються відповідачами [PERSON] та [PERSON] Представник третьої особи органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні 01.08.2018 р. просив задовольнити позовні вимоги, оскільки конфлікти та непорозуміння, що виникають у мешканців квартири [ADDRESS], негативно впливають на виховання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованих шлюбних відносинах та відповідно до рішення Сихівського районного суду м.Львова від 13.10.2016 року шлюб між ними розірвано (а.с.5). За час перебування у шлюбі, у подружжя народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Відповідно до рішення Сихівського районного суду м.Львова від 11.04.2018 р., задоволено позов [PERSON] та виключено відомості про нього, як батька [PERSON], [INFO], з актового запису про народження №241 від 24 травня 2014 року, вчиненого Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції (а.с.31-32). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № [NUMBER] від 12.02.2018 р., квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] - по 1/2 частці (а.с.6). Згідно із свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим 18.05.2018 р. Сихівським районним у м.Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON], прізвище після реєстрації шлюбу дружини - «[PERSON]», актовий запис №134 (а.с.93). У квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (співвласник), [PERSON] (син) та [PERSON] (дочка), що підтверджується довідкою ЛКП «Під Зуброю» №227 від 31.01.2018 р. Окрім цього, у квартирі без реєстрації проживає відповідач [PERSON], що підтверджується актом ЛКП «Під Зуброю» та сторонами не оспорюється. (а.с.7, 35). Допитані в судовому засіданні, зокрема, в якості свідків - [PERSON] та [PERSON] надали пояснення про те, що між позивачем та відповідачем [PERSON] систематично виникали сварки, конфлікти та бійки, у зв'язку з чим і [PERSON] і [PERSON] звертались у Сихівський відділ поліції із вказаного приводу (а.с. 8, 9, 53, 54, 55). Позивач [PERSON] обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що проживаючи у квартирі [ADDRESS] відповідач [PERSON] порушує його право власності на частку у квартирі, зокрема щодо користування та розпорядження такою. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтями 316, 328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно із ст. 64 Житлового Кодексу України до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Положеннями ст. 65 ЖК України передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку виклав у своїй Постанові Верховний Суд України у справі № 6-158цс14 від 05.11.2014 р., що відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов'язковим для суду при виборі і застосуванні норми права до відповідних спірних правовідносин, відповідно до якої, право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є. Відповідно до ст. ст. 356-358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Статтею першою Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини (Європейська конвенція з прав людини) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Рішенням Європейського суду по правам людини справа «[PERSON] (MARCKX) проти Бельгії» від 13.06.1979 р. в пункті 63 стосовно статті першої Протоколу першого Європейської конвенції з прав людини зазначено, що визнаючи право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном, така по своїй суті є гарантом права власності. Статтею 109 ЖК України встановлено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Статтею 116 та 117 ЖК України передбачений вичерпний перелік підстав для виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, а саме: якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. А також у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер. Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. В ході розгляду справи встановлено, що між сторонами склалися особисті неприязні відносини у зв'язку з тим, що [PERSON] проживає із своїм чоловіком - відповідачем [PERSON] у квартирі, яка належить на праві спільної часткової власності їй та позивачу [PERSON] Однак такі обставини не можуть слугувати підставою для виселення відповідача [PERSON], з огляду на те, що квартира [ADDRESS] є об'єктом спільної часткової власності, а правовий режим такої визначається з урахуванням інтересів всіх її учасників та співвласники мають рівні права у здійсненні права власності незалежно від розміру їх часток, а відтак [PERSON], будучи членом сім'ї власника частки у квартирі [PERSON], за її згодою, має право на проживання у такій, тому позовні вимоги щодо виселення відповідача [PERSON] та зобов'язання його утриматись від проникнення до квартири без згоди позивача [PERSON] є такими, що не підлягають задоволенню. Аналізуючи вищезазначені норми Конституції України, ЦК України та ЖК УРСР, суд приходить до висновку, що не підлягає задоволенню також позовна вимога щодо зобов'язання відповідача [PERSON] утриматися від проникнення до квартири [ADDRESS] без згоди [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач [PERSON] є рідним братом [PERSON] (а.с. 33, 34 - копії свідоцтв про народження), а відтак на запрошення сестри приходить до неї в гості. Судом не встановлено та позивачем не доведено, що тимчасове перебування [PERSON] у квартирі [ADDRESS], порушує права [PERSON], як співвласника вказаної квартири. З врахуванням наведеного, аналізуючи норми діючого цивільного законодавства у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між учасниками справи, а також отриманих доказів в ході розгляду справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed