Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Представник відповідача - СВК «Нива» позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на нерухоме майно - ферму, розташовану біля північної межі селищної забудови м. Рені Одеської області (без юридичної адреси); копія звіту ПП «Експерт-центр «Авант» про проведення незалежної оцінки вартості ферми від 14.02.2014р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що відповідачу СВК «Нива», який є правонаступником СВК «Україна», на праві власності належали ? частини нерухомого майна - комплексу нежитлових будівель та споруд, розташованого на земельній ділянці площею 6510 кв.м. біля північної межі селищної забудови м. Рені Одеської області (без юридичної адреси). Відомості щодо належності іншої ? частини спірної нерухомості - відсутні. У 1996 році СВК «Україна» передав у володіння та користування позивачу вищевказану нерухомість, на яку на той час жодної технічної або правовстановлюючої документації не було. З того часу позивач разом із членами своєї родини здійснив реконструкцію нежитлового комплексу будівель, облаштував приміщення під ферму та став користуватися ними за сільськогосподарським призначенням. На теперішній час нежитловий комплекс складається в цілому з приміщень: літ. А - основне; навісу - літ. а; хліву - літ. Б; навісу - літ. б; навісу - літ. В; свинарнику - літ. Г; споруди - № 1. Отже, з 1996 року по теперішній час позивач фактично, відкрито володіє нерухомим майном - фермою, розташованою біля північної межі селищної забудови м. Рені Одеської області (без юридичної адреси), стежить за її технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги, провів реконструкцію приміщень, виконав ремонт та ін. На момент фактичного укладення угоди про надання нежитлових приміщень у користування сторони не оформили її у письмовому вигляді та не засвідчили нотаріально. У зв'язку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на приміщення ферми, оскільки з 1996 р. володіє та безперервно користується ними, слідкує за їхнім технічним станом, несе витрати у зв'язку із їх утриманням, оформив технічну документацію та зберігає її у себе, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набув право власності на нерухомість. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивача, у 1996р. між ним та СВК «Україна» (правонаступником якого в даний час є СВК «Нива») фактично була досягнута домовленість про надання нерухомого майна - комплексу нежитлових будівель та споруд, розташованого на земельній ділянці площею 6510 кв.м. біля північної межі селищної забудови м. Рені Одеської області (без юридичної адреси) у користування. Письмово та в нотаріальному порядку сторони цю угоду не оформляли. Таким чином, з 1996 р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє нежитловими приміщеннями (облаштованими під ферму), сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається ними. За весь час володіння позивачем фермою, відповідач - СВК «Нива», як власник, не пред'являв до позивача жодних вимог про витребування нерухомості, документів на неї, не брав участі в утриманні ферми та не ніс витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді СВК «Нива» не заперечував щодо фактів, вказаних у позові, визнав позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем нежитловими приміщеннями є добросовісним (тобто позивач вважав, що він володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута домовленість про надання нерухомості у користування), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, сплачує комунальні платежі за утримання ферми, зробив реконструкцію та ремонт приміщень, розпоряджається нерухомістю та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що ферма цілком з законних підстав була передана у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого останній набув право власності на неї за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на нерухомість.

Outcome: approved