Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що з 06.02.1985 р. по 16.11.2017 р. позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював за професією обрубувача, зайнятого обробленням литва та зварних виробів абразивними кругами та пневматичним інструментом. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 30.11.2017 р. позивачу були встановлені такі професійні захворювання: ХОЗЛ ІІ стадії пилової етіології у фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень ІІ ст. Легенева недостатність ІІ ст. Захворювання професійне. Вібраційна хвороба від впливу локальної вібрації ІІ ст. у формі вегетативно-сенсорної полі невропатії верхніх кінцівок з вираженими вегетативно-трофічними порушеннями на кистях та ангіоспазмами пальців в поєднані з мі фіброзом м'язів передпліч і плечового поясу, двостороннім плече-лопатковим пери артрозом, двостороннім деформуючим остеоартрозом ліктьових, променево-запясткових суглобів, зі стійким больовим синдромом та обмеженням функції верхніх кінцівок. Захворювання професійне від тривалого впливу вібрації і фізичних навантажень на виробництві. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху 3 ст. Захворювання професійне від тривалого впливу виробничого шуму. Хронічний атрофічний ринофаринголарингіт в стадії нестійкої ремісії. Захворювання професійне, пилової етіології (Основний діагноз). ІХС, дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба І стадії. СН І ст. РОХП, деформуючий спондильоз, спондилоартроз шийного відділу, грижа МХД С5-С6, вертеброгенна цервикоалгія. Остеохондроз, деформуючий спондильоз, спондилоартроз, попереково-крижового відділу хребта, протрузії МХД L5-S1, вертоброгенна люмбоалгія з вираженим м'язово-тонічним та алогічним синдромами з обмеженням функції хребта та нижніх кінцівок. Гіперметропія середнього ступеню обох очей, пресбіопія, хронічний конюктивіт, гіпертонічна ангіопатія сітківки (Супутній діагноз). У п. 16 вищезазначеного Акту зазначено, що професійне захворювання виникло через недосконалість виробничих технологій, неефективність використання засобів індивідуального захисту, відсутність контролю з боку адміністрації за використанням робітниками засобів індивідуального захисту, тривалий стаж роботи в шкідливих умовах праці. У п. 17 Акту зазначено, що причиною професійного захворювання стали: перебування в зоні підвищеного рівня виробничого шуму, пилу, загальної вібрації, несприятливий мікроклімат та важкість праці, що свідчить про те, що роботодавець не забезпечив виконання вимог щодо здорових та безпечних умов праці, як того вимагала ст. 6, 7, 13 Закону України «Про охорону праці», що підтверджує наявність вини відповідача у настанні шкідливих наслідків для здоров'я позивача. Відповідно до довідки виданої Спеціалізованою МСЕК м. Суми від 27.12.2017 р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності позивача склала 65 % первинно та встановлено ІІІ групу інвалідності. Отримані позивачем професійні захворювання потягли за собою спричинення як фізичних так і моральних страждань. Просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача 65000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров'я. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги з наведених підстав підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача - Шепілова Л.І. позовні вимоги не визнала і в задоволенні позову просила відмовити. В обґрунтування заперечень зазначила, що позивач посилається на ст. 237-1 КЗпП України, як на норму матеріального права, яка ніби - то надає йому право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням. Норми вказаної статті не поширюються на правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем, оскільки ці правовідносини регулюються законами України з окремих видів загальнообов'язкового державного соціального страхування, іншими нормативно - правовими актами, які містять норми щодо загальнообов'язкового державного соціального страхування, тому застосування судом цієї норми є безпідставними. Позивачем не надано доказів спричинення відповідачем йому моральної шкоди. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач з 06.02.1985 р. по 16.11.2017 р. [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» /а.с.6-7/. Згідно розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30.11.2017 р. [PERSON] було встановлено діагноз: (J 68.4) ХОЗЛ ІІ стадії пилової етіології у фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень ІІ ст. Легенева недостатність ІІ ст. Захворювання професійне (встановлено в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ вперше ППЛЕК 19.10.2017 р.). (Т 75.2) Вібраційна хвороба ІІ ст. Вібраційна хвороба від впливу локальної вібрації ІІ ст. у формі вегетативно-сенсорної полі невропатії верхніх кінцівок з вираженими вегетативно-трофічними порушеннями на кистях та ангіоспазмами пальців в поєднані з мі фіброзом м'язів передпліч і плечового поясу, двостороннім плече-лопатковим пери артрозом, двостороннім деформуючим остеоартрозом ліктьових, променево-запясткових суглобів, зі стійким больовим синдромом та обмеженням функції верхніх кінцівок. Захворювання професійне (від тривалого впливу вібрації і фізичних навантажень на виробництві), встановлене в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ вперше ППЛЕК 19.10.2017 р. (Н 90.3) Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху 3 ст. Захворювання професійне від тривалого впливу виробничого шуму (встановлене вперше в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ, ППЛЕК 19.10.2017 р.). (J 68.2) Хронічний атрофічний ринофаринголарингіт в стадії нестійкої ремісії. Захворювання професійне, пилової етіології (встановлено в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ вперше ППЛЕК 19.10.2017 р.). При цьому встановлено, що професійне захворювання виникло через недосконалість виробничих технологій, неефективність використання засобів індивідуального захисту, відсутність контролю з боку адміністрації за використанням робітниками засобів індивідуального захисту, тривалий стаж роботи в шкідливих умовах праці (п. 16); причина професійного захворювання - перебування в зоні підвищеного рівня виробничого шуму, пилу, загальної вібрації, несприятливий мікроклімат та важкість праці /а.с. 8-9/. Згідно Акту № 14 огляду медико - соціальною експертною комісією від 27.12.2017 р. [PERSON], [INFO], пройшов первинний огляд у м. Суми - спеціалізованою фтізиатричною МСЕК та йому було встановлено 65 % втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання. Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 21, 153, 173, 237-1 КЗпП України, а тому обов'язок по відшкодуванню заподіяної працівнику моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров'я через неналежні умови праці покладено на роботодавця або уповноважений ним орган. Частиною 1 ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. За приписами ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання відносно позивача не встановлено порушень товариством нормативних актів про охорону праці, щодо незабезпечення безпечних та не шкідливих умов праці, а тому відсутні докази вини відповідача в спричиненні моральної шкоди позивачу. Зважаючи на те, що професійне захворювання [PERSON] отримав внаслідок незабезпечення ПАТ «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» безпечних і нешкідливих умов праці, отримане позивачем професійне захворювання негативно вплинуло на його стан здоров'я від чого він зазнав моральних страждань, завдана працівникові моральна шкода підлягає відшкодуванню саме роботодавцем. З огляду на викладене, відповідно до роз'яснень, наданих в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, враховуючи характер та обсяг страждань [PERSON], тривалість вимушених змін у його життєвих стосунках та їх негативні наслідки, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 23000 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial