Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Представник позивача АТ «ПУМБ» - Бойченко Д.О. звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 117466,00 грн. за кредитним договором № 26255018137985 від 29.06.2012 та судові витрати у розмірі 1921,00 грн. В обгрунтування позову вказав, що між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] 29.06.2012 укладено кредитний договір № 26255018137985 на суму 29378,65 грн. 19.07.2016 ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «ПУМБ» та останній є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». На баланс ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» внаслідок приєднання ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» передана заборгованість за вказаним вище кредитним договором. Позивачем направлено письмову вимогу (повідомлення) відповідачу щодо повернення кредиту, проте відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 22.04.2019 складає 117466 грн., з яких: 13621,89 грн. - заборгованість за кредитом; 15756,76 грн. - заборгованість процентами; 0 грн. - заборгованість за комісією; 88087,35 грн. - штрафні санкції. Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 03.06.2019 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 22-23). Відповідачем подано відзив на позов в якому вона просить відмовити позивачу у задоволенні позову повністю, так як вимоги є незаконними та необгрунтованими, такими, що суперечать нормам ЦК України, а також просила застосувати норми законодавства України про строк позовної давності до позовних вимог. Вказала, що позивачем не надано доказів отримання нею вимоги про негайне погашення заборгованості. Жодних вимог чи листів від позивача вона взагалі не отримувала. Відповідно до копії пропозиції укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) від 29.06.2012, їй встановлено ліміт овердрафту у сумі 5000 грн. та видано кредит на зазначену суму, а не суму 29378,65 грн., як зазначає позивач. Однак, банк намагається стягнути з неї по тілу кредиту 13621,89 грн. Враховуючи норми ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 1.2.1, п. 5.1 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Національного банку України від 18.06.2003 № 254, позивачем на підтвердження заборгованості не надано первинних документів, з яких можливо було б встановити з якого моменту виникла заборгованість, порядок та законність нарахування зазначеної заборгованості з неустойки, відсотків. Позивач не зазначає за який період утворилася зазначена заборгованість, тобто ним не доведено належними та допустимими доказами правомірність стягнення саме такої заборгованості, що є його процесуальним обов`язком. Нею за період з липня 2012 по лютий 2015 сплачувалися кошти на погашення кредитної заборгованості та інших платежів. Остання проплата на погашення кредиту відбулась 27.02.2015, свої зобов`язання перед банком вона виконала належним чином. Листів від ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та позивача щодо наявності заборгованості вона не отримувала, що є підтвердженням відсутності її заборгованості перед банком. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності за позовними вимогами, оскільки позивач просить стягнути заборгованість більш ніж за 4 роки (якщо рахувати з дня останнього платежу - 27.02.2015), тобто з порушенням строку позовної давності, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню (а.с. 32-34). Крім того, відповідачем подано клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 35). Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 02.07.2019 задоволено клопотання відповідача та вирішено розгляд справи здійснювати в загальному позовному провадженні (а.с. 46-47). Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 04.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 102-103). Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити (а.с. 96). Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, у задоволенні позовних вимог просили відмовити у повному обсязі (а.с. 107-108). Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, від 10.02.2010). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відтак, обов`язок доведення наявності заборгованості у боржника покладається на кредитора, який звертається до суду за захистом свого порушеного права - стягнення заборгованості, звернення стягнення тощо. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи вищезазначені норми, основними умовами надання кредиту є безумовне його повернення, строковість, платність, цільова спрямованість і забезпеченість. Водночас, кредитний договір не може змінюватися в односторонньому порядку і позичальник несе відповідальність за несвоєчасне повернення кредиту та сплату відсотків за його користування. Судом встановлено, що згідно анкети АТ «Банк Ренесанс Капітал» та ПрАТ УАСК АСКА-Життя [PERSON] 29.06.2012 звернулася до банку з метою отримання кредитної картки з бажаним розміром кредиту - 5000 грн. на строк 36 місяців (а.с.8 ). Згідно п. 1 Пропозиції укласти Договір рахунку та договір страхування (оферта) від 29.06.2012, [PERSON] просила АТ «Банк Ренесанс Капітал» встановити у момент укладення або протягом дії Договору Рахунку ліміт овердрафту та строк користування ним в межах максимально погодженої суми, яка не перевищує 50000 грн. Також, [PERSON] підтвердила своє розуміння і згоду з тим, що встановлення їй ліміту овердрафту та строку користування овердрафтом є безумовним правом банку та здійснюється у межах максимальної погодженої суми, наведеної у п. 1 цієї Пропозиції; до підписання нею цієї Пропозиції вона була ознайомлена в письмовій формі з інформацією про умови кредитування Рахунку (у формі овердрафту) та орієнтовну сукупну вартість кредиту, а саме (1) найменування та місцезнаходження банку та його структурного підрозділу, (2) умови кредитування (зокрема, щодо можливої суми кредиту, строку, на який кредит може бути одержаний, мети для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення, необхідності здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями позичальника, типу процентної ставки (фіксованої, плаваючої, тощо); переваг та недоліків пропонованих схем кредитування, (3) орієнтовну сукупну вартість кредиту (з урахуванням (а) процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань позичальника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів, тощо, (б) варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги, (в) можливості та умов дострокового повернення кредиту, (4) податковий режим сплати процентів та про державні субсидії, на які позичальник має право, або відомості про те, від кого позичальник може одержати докладнішу інформацію тощо, а також з Правилами страхування (а.с. 7). Відповідно до поданої вищевказаної Пропозиції [PERSON] за договором (оферти) № [NUMBER] надано кредит з лімітом овердрафту 5000 грн., на строк - 36 місяців, розмір комісії за обслуговування овердрафтом - 2%, процентна ставка за користування овердрафтом - 0,0001% річних при здійсненні розрахункових операцій в торгівельно-сервісній мережі за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту), 24% річних - при здійсненні інших дебетових операцій по рахунку за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту); процентна ставка за користування несанкціонованим овердрафтом - 24% річних. Інформаційною довідкою та Статутом АТ «Перший Український Міжнародний Банк» підтверджується, що АТ «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» (а.с. 12-15). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов?язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), правонаступництва. За приписами ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Статтею 78 ЦПК України встановлено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться. Доказів того, що позивач є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», крім інформаційної довідки та Статуту АТ «ПУМБ», суду позивачем не надано. Також, у матеріалах справи відсутні будь-які докази про передання та приймання на баланс АТ «ПУМБ» внаслідок приєднання ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» заборгованості відповідача за кредитним договором та взагалі відомості про наявність (відсутність) заборгованості відповідача перед ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». 08.11.2017 позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою (повідомленням) про наявність заборгованості за кредитним договором 26255018137985 від 29.06.2012, укладеним з АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є позивач, що станом на 08.11.2017 становить 24756,90 грн. та необхідність її негайного погашення до 15.11.2017 (а.с. 9-10). Для підтвердження розміру заборгованості позивачем надано Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків щодо надання банківських послуг ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», в яких визначені, в тому числі: умови надання кредиту, розмір процентів та комісії за користування кредитом та обслуговування, що визначені в Пропозиції, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та його розмір і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку, та інші умови (а.с. 59-61). Також, позивачем надано виписку з рахунку [PERSON] та розрахунок заборгованості, згідно якої заборгованість останньої перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 26255018137985 станом на 22.04.2019 (включно) складає 117466 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 13621,89 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 0 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 15488,05 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту - 0 грн.; строкова заборгованість за комісією - 0 грн.; строкова заборгованість за процентами - 268,71 грн.; неустойка за порушення зобов`язань по кредиту - 88087,35 грн. З наданого розрахунку встановлено, що фактичне погашення [PERSON] відсотків за користування кредитом здійснено востаннє у вересні 2016 в сумі 271,48 грн., фактичне погашення суми кредиту - у липні 2014 в сумі 111,76 грн., фактичне погашення суми неустойки - у листопаді 2015 в сумі 1213,47 (а.с. 11, 62-64). У постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 6-2320цс16 зазначено, що Умови та Правила надання банком кредиту є складовою укладеного між сторонами кредитного договору, якщо доведено, що вони укладені в один день, тобто у день підписання позичальником заяви позичальника і позичальник розумів, що саме ці Умови він мав на увазі, підписуючи заяву. Тобто у такому разі Умови та Правила надання банком кредиту є складовою кредитного договору. Саме такі правові висновки викладені Верховним Судом України і в постановах від 10.06.2015 № 6-698цс15, від 22.10.2014 № 6-127цс14, від 04.11.2015 № 6-1926цс15, в яких також зазначено, що кредитний договір складається з: заяви позичальника, Тарифів та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (складова частина договору) і судам слід лише встановити, чи такі Умови та Правила надання банком кредиту були під час підписання заяви позичальника, а не те, що вони були не підписані позичальником, незалежно від того, чи саме вони були на день підписання заяви позичальника, то вони не є складовою кредитного договору. У постанові від 11.02.2015 у справі № 6-240цс14, не відступаючи від раніше висловленої правової позиції, Верховний Суд України чітко зазначив, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (при будь-яких умовах) не є складовою кредитного договору. Надані позивачем Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків щодо надання банківських послуг ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» не містять підпису відповідача. Банк не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розуміла відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що у подальшому такі Умови не змінювалися, тобто саме вони діяли на момент підписання заяви відповідачем. За таких обставин, суд вважає, що у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає суду належних доказів, які б підтверджували, що сам ці Умови розуміла відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову у момент підписання заяви позичальника, або у подальшому не змінювалися, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальником. Тобто, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, банк повинен надати суду підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, зокрема, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Також, суд не може прийняти до уваги виписку з рахунку відповідача, як належний і допустимий доказ існуючої у відповідача заборгованості, оскільки, дана виписка не містить підтвердження руху коштів по картковому рахунку із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, і, до того ж, не є відповідним розрахунком заборгованості та фінансовим документом на підтвердження розрахунків між банками та відповідачем. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Суду не надано доказів того, яка заборгованість існувала перед ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» на час їх реорганізації. Отже, суду не надані будь-які докази, які б підтверджували розмір нарахованої банком заборгованості за кредитним договором. Долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості за кредитним договором не може бути визнаний судом за належний доказ, оскільки з його змісту неможливо встановити порядок нарахування заборгованості (зокрема, процентів і неустойки) та відповідності відповідних розрахунків, проведених банком, умовам договору. Крім того, вказаний розрахунок не може підтверджувати існування боргу оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не містить обов`язкових реквізитів, передбачених для первинних та зведених облікових документів, що передбачені положеннями ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» і пункту 61 Положення. Суд, відповідно до вимог ЦПК України, позбавлений права на збирання доказів за власною ініціативою, а тому при вирішенні спору, суд бере до уваги тільки ті докази, які надані сторонами по справі. За таких обставин, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження позовних вимог, а саме, що зобов`язання відповідача [PERSON] перед ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» перейшли до АТ «ПУМБ»; що перед ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» у відповідача [PERSON] існувала заборгованість і який саме розмір заборгованості; що Умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, які надані позивачем, діяли (існували) на момент підписання відповідачем пропозиції і що саме їх розуміла і з ними була ознайомлена відповідач, підписуючи пропозицію. Тому, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Відповідач просила застосувати строк позовної давності, проте, враховуючи, що у задоволенні позову необхідно відмовити через його необгрунтованість і за відсутності порушених прав позивача, суд не досліджує вимоги відповідача щодо застосування строків позовної давності. Згідно приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Outcome: dismissed