Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

Представник ОСББ «Мандриківська-134» звернувся до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська із зазначеним позовом і просить з урахуванням уточнень позовних вимог стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по внескам та платежам співвласників обєднання за період з 01 травня 2015 року по 01 липня 2018 року в сумі 12130,81 грн., а також судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору в розмірі 1762 грн., а також з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2700 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є колективним замовником усіх комунальних послуг (електропостачання, постачання холодної води, постачання газу для власної котельні, пожежної охорони і сигналізації), послуг з обслуговування сумісного майна співвласників (дахова котельня), які мають сплачуватись власниками приміщень зазначеного будинку. Проте Відповідач оплачує послуги не в повному обсязі, через що позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача адвокат [PERSON] надала суду заяву про розгляд цієї справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позові. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог як у безпідставних і необґрунтованих. Також представником відповідача адвокатом [PERSON] надано відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що розрахунки заборгованості складені позивачем на приміщення № 55 офіс № 4 «Жил-строй», а не приміщення № 54, тоді як в приміщенні № 54 взагалі відсутні комунікації і обладнання, у звязку з чим нарахування заборгованості за несплату відповідних послуг є безпідставним. Враховуючи дані обставини, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної цивільної справи без участі сторін, обмежившись дослідженням письмових доказів, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 277 ч. 2 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Кожному гарантується право звернутись із конституційною скаргою до Конституційного Суду України з підстав, установлених цією Конституцією, та у порядку, визначеному законом. Кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно з вимогами п. 1), п. 3). ч. 1 ст. 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є: 1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСББ «Мандриківська-134» внесене до Державного реєстру як юридична особа 08 листопада 2012 року № 1 224 102 0000 055787, засновниками якого є співвласники житлових та нежитлових приміщень в багатоквартирному будинку за адресою 49100, м.Дніпро, вулиця Мандриківська, будинок 134 (а.с. 10). Судом також встановлено, що [PERSON] на праві власності належить нежитлове приміщення № 54 за адресою: м.Дніпро, вул. Мандриківська, буд. 134 (а. с. 77-80). Згідно з наданими позивачем розрахунками у власника цієї нерухомості станом на 01 липня 2018 року наявна заборгованість зі сплати по внескам та платежам співвласників обєднання за період з 01 серпня 2015 року по 01 липня 2018 року в сумі 12130,81 грн. (а.с. 26-30, 194). Частиною 1 статті 385 ЦК України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку для забезпечення експлуатації такого будинку, користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку можуть створювати обєднання співвласників багатоквартирного будинку. Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об'єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов'язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Законом України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку». Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» об'єднання співвласників багатоквартирного будинку юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Частиною 4 ст. 4 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що основна діяльність об'єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об'єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об'єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов'язань, пов'язаних з діяльністю об'єднання. Статтею 10 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що вищим органом управління об'єднання є загальні збори його членів, до виключної компетенції яких, зокрема, належить затвердження кошторису, балансу об'єднання та річного звіту; визначення розмірів внесків та платежів членами об'єднання. За результатами розгляду питань, віднесених до компетенції загальних зборів, приймається рішення, яке може бути оскаржено в судовому порядку. Згідно з ч.6 ст.13 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об'єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» правління об'єднання самостійно здійснює функції управителя, воно за договором з постачальниками комунальних послуг може бути колективним замовником (абонентом) таких послуг. У цьому випадку об'єднання несе повну відповідальність за своєчасну сплату вартості фактично спожитих членами об'єднання комунальних послуг. У даному випадку ОСББ «Мандриківська-134» самостійно здійснює функції управителя і виступає колективним замовником комунальних послуг. Власники несуть відповідальність за своєчасність здійснення платежів на рахунок ОСББ незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду. Згідно зі статутом ОСББ «Мандриківська-134» метою створення ОСББ «Мандриківська-134» є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов'язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та Статутом ОСББ «Мандриківська-134». Вищим органом управління є загальні збори співвласників. Загальні збори вправі приймати рішення з усіх питань діяльності Об'єднання. До виключної компетенції Загальних зборів належить, зокрема, визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників; визначення переліку та розміру витрат на управління будинком. Співвласник зобов'язаний виконувати рішення статутних органів, прийнятих у межах їхніх повноважень, своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі (а.с. 11-18, 19-25). З матеріалів справи вбачається, що протоколами (рішеннями) загальних зборів ОСББ «Мандриківська-134» в 2015-2018 роках затверджувалася методика нарахувань на утримання і обслуговування житлового будинку. Ці протоколи не оскаржені у встановленому законом порядку і чинними (а. с. 40-76), а саме: - Протокол загальних зборів від 12 грудня 2014 року; - Протокол правління та ревізійної комісії від 2 липня 2015 року; - Протокол загальних зборів від 04 березня 2016 року; - Протокол загальних зборів від 16 грудня 2016 року; - Протокол загальних зборів від 08 грудня 2017 року. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов'язковим для всіх співвласників. Положеннями ч.ч. 1-3 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що витрати на управління багатоквартирним будинком включають: 1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; 2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; 2-1) витрати, повязані з виконанням зобовязань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобовязаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Виходячи з положень ч.1 ст.17, ст.20, ч. 6, 7, 8 ст.22, ч.4 ст. 23 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» власники квартир у багатоквартирному будинку, функції по утриманню якого і прибудинкової території здійснює об'єднання співвласників, зобов'язані нести витрати по утриманню спільного майна незалежно від членства в об'єднанні в розмірі затверджених в установленому порядку тарифів. Відповідно до ч. 8 ст. 22 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» відмова від оплати рахунків або несплата рахунків не допускається. Такі дії є порушенням прав інших членів об'єднання і підставою для звернення до суду про стягнення заборгованості із плати по відповідних рахунках у примусовому порядку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов'язані виконувати рішення зборів співвласників; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов'язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Відповідно до ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно зі ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог зазначеного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, відповідно до наведених вимог чинного законодавства особа, яка є власником приміщення і, в свою чергу, співвласником будинку, в якому створено ОСББ, зобов'язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження будинку, а Об'єднання наділено правом у разі нездійснення цією особою таких дій звернутися до суду з позовом про стягнення нарахованих платежів по цим витратам. З наданих позивачем розрахунку заборгованості, протоколів загальних зборів співвласників, методики нарахувань на утримання і обслуговування житлового будинку, квитанцій на оплату послуг, судом було встановлено, що відповідачем не в повному обсязі сплачена заборгованість за отримані послуги. Посилання сторони відповідача на те, що надані позивачем розрахунку стосуються приміщення № 55 по вул. Мандриківській, 134, а не приміщення № 54 за цією ж адресою, не знайшли підтвердження в ході розгляду цієї справи і спростовуються її матеріалами. Щодо посилань відповідача на неправомірність нарахованої позивачем заборгованості і фактичне не отримання відповідних комунальних послуг, з ними не можна погодитись з огляду на статтю 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно з якою у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Позивачем на протязі трьох років здійснюється нарахування заборгованості відповідачу, з якою з огляду на заперечення позовних вимог останній не згодний, проте жодних дій відповідно до вимог чинного законодавства для зясування обставин і причин нарахування, а також припинення, неправомірного на думку [PERSON], нарахування заборгованості, ним вжито не було. Таким чином, перевіривши надані розрахунки суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості за надані послуги і необхідність їх задоволення, тобто стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по внескам та платежам співвласників обєднання за період з 01 травня 2015 року по 01 липня 2018 року в розмірі 10887,38 грн. Крім того, статтею 625 ЦК України встановлена відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч.1 цієї статті визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 вказано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов'язання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобов'язання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав) не звільняє його від відповідальності. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. Ураховуючи викладене,

Outcome: approved