Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на ту обставину, що 13.12.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №Ф070980П. В забезпечення виконання зобов`язання 13.12.2007 року позивач та [PERSON] уклали договір поруки №02-23-Ф070980П-1885. Згідно договору у випадку порушення зобов`язання за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитними коштами. Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання не виконав, не здійснив погашення заборгованості за кредитом у встановленому в договорі порядку та строки. Станом на 01.03.2017 року заборгованість за кредитним договором становить 268080,14, за відсотками 347234,13 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом 9614,52 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками 45492,46 грн. Відповідно до умов договору поруки, банк направив на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за кредитним договором. Вимога, що була пред`явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов`язання, залишена ними без задоволення. З огляду на викладене, просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у сумі 670421,25 грн., а також судові витрати. Відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Від представника відповідача Спіян О.Г. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що отримав виконавчий напис, вчинений 04.05.2017 року приватним нотаріусом Київського МНО Чуловським В.А., за реєстровим №6351, відповідно до якого за ракунок коштів, отриманих від реалізації квартири відповідача планується задовольнити вимоги банку у розмірі заборгованості за кредитом у сумі 268080,14 та заборгованість по відсотках 347234,13 грн. попри вказане позивач звернувся до суду. Оскільки останній платіж відповідач здійснив 21.10.2008 року, а за визначенням п. 4.5. кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів після наступного простроченого платежу. Отже, з січня 2009 року й протягом трьох років від цієї дати банк мав право звернутися до суду, однак зробив це лише у 2017 році. Відтак, у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з пропуском строку давності. Дослідивши матеріали справи, надані докази суд, установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В силу статті 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець)зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагентів та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.ст. 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання(неналежне виконання) Судом установлено, що 13.12.2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Ф070980П, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 250000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18% річних, з кінцевим терміном погашення 12.12.2022 року 13.12.2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] і [PERSON] укладено договори поруки, предметом яких є надання поруки перед кредитором за виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором №Ф070980П. Свої зобов`язання за договором банк виконав в повному обсязі. Як встановлено, судом [PERSON] тривалий час свої зобов`язання за договором не виконувала та має заборгованість в загальній сумі 670421,25 грн., яка складається із: заборгованість за кредитним договором становить 268080,14, за відсотками 347234,13 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом 9614,52 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками 45492,46 грн. Разом із тим, перевіривши правильність розрахунку заборгованості відповідача, суд вважає, необхідним застосувати строки позовної давності відповідно до наданого представником відповідача відзиву. Відповідно до ст. 256 ЦК України,позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). [PERSON] у відзиві на позов просив застосувати позовну давність до вимог банку. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки(ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починаєтьсяз моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, топочаток позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що на підставі заяви про застосування позовної давності (за умови, що зміст спірних правовідносин не передбачає збільшення тривалості позовної давності порівняно із загальним строком) кредитна заборгованість зі тілом кредиту та процентами підлягає стягненню заостанні календарні три роки перед зверненням кредитора до суду, а стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою. При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-32цс14 від 10 вересня2014 року,№ 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року). Так, п.4.5 Договору кредиту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) відповідачем зобов`язань за кредитним договором протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно відповідач зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту з нарахованими штрафними санкціями (штраф, пеню). Із матеріалів справи вбачається, що з 2009 року [PERSON] не виконує взятих на себе зобов`язань щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом, тому суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до п.2ч.2ст.141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в задоволенні позову на позивача. На підставі викладеного, ст.ст.525-526,553,610,625, 1048,1050,1054ЦК України,

Outcome: dismissed