Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду 30.11.2016р. з позовом, в якому зазначено, що відповідач є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS], - і отримує послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання від позивача на підставі договору від 18.03.2015р.. Через несвоєчасне здійснення платежів з оплати комунальних послуг за період з вересня 2008 року по 01 листопада 2016р. утворилась заборгованість в розмірі 15503,09грн. Оскільки в добровільному порядку відповідач не погашає заборгованість позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму коштів в розмірі 15503,09грн. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 22.08.2016р., - в судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідачка суду пояснила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, вони є обґрунтованими та правомірними, наслідки визнання позову їй зрозумілі. При цьому пояснила, що заборгованість утворилась внаслідок скрутного матеріального стану. Заслухавши пояснення сторін, суд дійшов наступних висновків. Обставини, викладені в позовній заяві сторони визнають, а тому на підставі ч.1 ст.61 ЦПК суд вважає їх доведеними. Ухвалюючи рішення суд виходить з того, що між сторонами існують договірні правовідносини, за яким позивач надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання до житла відповідачки, а остання зобовязана їх сплачувати належним чином. За період з вересня 2008р. по 01.11.2016р. внаслідок неналежного виконання відповідачкою своїх зобовязань перед позивачем, утворилась заборгованість в розмірі 15503,09грн, які відповідач не може сплатити добровільно, оскільки не має відповідних вільних грошових коштів. У зв'язку з невиконанням відповідачем свого зобовязання з оплати послуг централізованого опалення позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Тож спір між сторонами виник з договірних правовідносин з надання житлово-комунальних послуг, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК), глави 2 Житлового кодексу України (далі - ЖК), Закону України від 24.06.2004р. №1875-IV\~«Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630 (далі Правила) та умовами укладеного між сторонами договору. Згідно ч.1 ст.16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Статтею 19 цього Закону передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст.4 ЦПК). Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК. Відповідно до положень ст.11 ЦПК цивільне судочинство ґрунтується на принципі диспозитивності, відповідно до якого сторони розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною четвертою статті 174 ЦПК передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінивши обставини справи, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб та не суперечить вимогам ст.ст.526, 612, 614, 617, 629 ЦК, ст.ст.150, 162 ЖК, ст.ст.16, 19, 32 Закону №1875-IV, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Стосовно розподілу судових витрат суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тож з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в сумі 1378грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved