Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Представник МТСБУ звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.11.2017 року о 23 годині 25 хвилин [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2101», державний реєстраційний номер [NUMBER] , скоїв зіткнення з автомобілем марки «Рено», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам нанесені механічні пошкодження, заподіяні матеріальні збитки, постраждалих немає. Відомості ЄЦБД МТСБУ не містять підтвердження, що на момент ДТП транспортний засіб «ВАЗ 2101», державний реєстраційний номер [NUMBER] , був забезпечений договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також відомостей, що відповідач підпадає під норму п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV). У свою чергу цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була забезпечена чинним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик - ПрАТ СК «ПЗУ Україна». З метою отримання відшкодування (регламентної виплати), [PERSON] , як власник автомобілем марки «Рено», державний реєстраційний номер [NUMBER] , звернувся до позивача з повідомленням про ДТП та з заявою про виплату страхового відшкодування від 21.12.2017 року. Відповідно до звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ № 58/11/17 від 14.12.2017 року ринкова вартість досліджуваного автомобіля на момент пошкодження - 345 026 грн. 12 коп., вартість відновлювального ремонту - 24 045 грн. 86 коп. з ПДВ, коефіцієнт фізичного зносу - 0,3299 грн., вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 18 495 грн. 46 коп. У зв`язку із чим, МТСБУ перерахувало потерпілому [PERSON] суму відшкодування у розмірі 17 280 грн. 37 коп. Крім того, МТСБУ сплатило експерту [PERSON] за послуги аваркома (експерта) суму у розмірі 734 грн. 80 коп. Таким чином, фактичні витрати МТСБУ на відшкодування витрат пов`язаних з регламентною виплатою по страховому випадку складають 17 280 грн. 37 коп., які відповідачем в добровільному порядку не відшкодовані позивачу, що порушує його законні права та інтереси. Враховуючи наведене, а також те, що на цей час, відповідно до тверджень позивача, відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань, позивач змушений звернутись до суду із цим позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 17 280 грн. 37 коп. та судові витрати по справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2020 року прийняти до свого провадження зазначену цивільну справу та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання, у якому просить розглядати справу у його відсутності, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать конверти, що повернулися до суду з відміткою - «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 54, 64), а також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (а. с. 52, 58), про причини неявки не повідомив, у встановлений законом строк до суду відзив не надав. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача, за наявних у справі матеріалів. 16 лютого 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи з можливістю ухвалення заочного рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги частково обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 03 листопада 2017 року приблизно о 23 годині 25 хвилин на пр. Дмитра Яворницького, 123 у м. Дніпрі, [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2101», державний реєстраційний номер [NUMBER] , при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності маневру та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Рено», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що призвело до матеріальних збитків. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху. Вина відповідача у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2017 року, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340 грн. (а. с. 4). Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постанова Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2017 року набрала законної сили 19 грудня 2017 року, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування позову в частині питань чи мали місце дії відповідача, а саме дії, що містять в собі склад порушення, наявність причинно-слідчого зв`язку між винними діями, пов`язаними з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, відповідача і завданням шкоди. Вказаними протиправними діями відповідача потерпілій особі було завдано матеріальної шкоди. Судом також встановлено, що відомості ЄЦБД МТСБУ не містять підтвердження, що на момент ДТП автомобіль марки «ВАЗ 2101», державний реєстраційний номер [NUMBER] , був забезпечений договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також відомостей, що [PERSON] підпадає під норму п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV). Так, цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була забезпечена чинним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик - ПрАТ СК «ПЗУ Україна», що підтверджується полісом № АК /6212163 (а. с. 11). З метою отримання відшкодування (регламентної виплати), [PERSON] , як власник автомобіля марки «Renault Fluence», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] (а. с. 10) звернувся до позивача з повідомленням про ДТП від 06.11.2017 року (а. с. 5) та заявою про виплату страхового відшкодування від 21.12.2017 року (а. с. 7). Відповідно до звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ № 58/11/17 від 14.12.2017 року ринкова вартість досліджуваного автомобіля на момент пошкодження - 345 026 грн. 12 коп., вартість відновлювального ремонту - 24 045 грн. 86 коп. з ПДВ, коефіцієнт фізичного зносу - 0,3299 грн., вартість відновленого ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 18 495 грн. 46 коп. (а. с. 13-15). 31 січня 2018 року МТСБУ, на підставі ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV та довідки про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих № 1 від 16.01.2018 року (а. с. 24), було прийнято Наказ № 1078 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих» про виплату суми у розмірі 16 560 грн. 37 коп. (а. с. 24), яку перераховано потерпілому [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням № 901510 від 01.02.2018 року (а. с. 25). Крім того, МТСБУ сплатило експерту [PERSON] за послуги аваркома (експерта) суму у розмірі 734 грн. 80 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 901865 від 09.02.2018 року (а. с. 26). Таким чином, загальні фактичні витрати МТСБУ на відшкодування витрат пов`язаних з регламентною виплатою по страховому випадку складають 17 295 грн. 17 коп. МТСБУ виконало покладений на нього обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не забезпечив цивільно-правову відповідальність. Позивач намагався вирішити цей спір з відповідачем в досудовому порядку, шляхом звернення до відповідача, а саме: з листом від 15.11.2017 року за № 3.1-05/29136, про необхідність надати письмову інформацію про наявність чинного на дату ДТП договору ОСЦПВ, а також надати завірену належним чином копію посвідчення учасника бойових дій, або інваліда війни чи інваліда I групи (а. с. 27), однак вимога залишилась відповідачем без реагування, в добровільному порядку витрати не компенсовані МТСБУ; листом з вимогою про сплату боргу від 31.01.2018 року за № 3.1-05/3062 про необхідність відшкодування витрат МТСБУ в сумі 17280 грн. 37 коп. (а. с. 27), однак попередження з вимогою залишилась також без реагування, в добровільному порядку витрати не компенсовані МТСБУ. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як було встановлено, постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2017 року винною особою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до настання дорожньо-транспортної пригоди є відповідач по справі [PERSON] . Відтак, в силу вказаних норм закону, на таку особу покладається обов`язок відшкодувати завдану внаслідок ДТП матеріальну шкоду. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом. Разом із цим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач на момент дорожньо-транспортної пригоди не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно із п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно із п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Оскільки відповідач є винною особою у вчиненні вказаного ДТП, і на момент вчинення якої не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь МТСБУ в порядку регресу відповідних документально підтверджених витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування у розмірі 16 560 грн. 37 коп. Разом з цим, суд не може погодитися із доводами сторони позивача в частині стягнення з відповідача витрат у сумі 734 грн. 80 коп., сплачених позивачем експерту [PERSON] за послуги аваркома (експерта). Суд зазначає, що за своєю природою такі витрати не відносяться до страхового відшкодування відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Адже згідно положень положення п. 40.3 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ надано право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Одночасно із цим законом не передбачено право на компенсацію вказаних витрат в порядку регресу, і закон такі витрати не розглядає як складову страхового відшкодування. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошової суми у розмірі 16 560 грн. 37 коп., як суму страхового відшкодування, а в стягненні суми у розмірі 734 грн. 80 коп. - витрат за послуги аваркома (експерта) необхідно відмовити, оскільки позовні вимоги в цій частині не ґрунтуються на вимогах закону. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2102 грн. 00 коп. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 2014 грн. 42 коп. (16560 грн. 37 коп. * 2102 грн. 00 коп./17280 грн. 37 коп.), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial