Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Представник позивача Вавелюк О.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованості у розмірі 815 760,61 грн. за договором фінансового лізингу АВ00А +00732469 від 29.01.2015 року. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що, заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу АВ00А +00732469 від 29.01.2015 року [PERSON] виявив своє бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на веб-сайті. Заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї , Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають Договір фінансового лізингу. Відповідач згідно умов договору отримав від ПАТ «Акцент-Банк» у платне користування автомобіль марки Hyundai, модель Accent RB 1.4 Classic AT 4 DR, рік випуску: 2014, тип ТЗ: седан/ліфт бек. № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , та зобов`язався сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконання договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених в додатку № 2 Графіку лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Вказаний автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить на праві власності ПАТ «Акцент-Банк». В порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 04 січня 2019 року заборгованість відповідача перед позивачем за фактичний строк користування предметом лізингу складає 815 760,61 грн, в яку входить: заборгованість по залишку вартості предмету лізингу у розмірі 238 181,81 грн; заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу у розмірі 143 445,69 грн; заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу у розмірі 27 223,07 грн; заборгованість з пені у розмірі 350 419,21 грн; заборгованість за страховою винагородою у розмірі 17 407,00 грн, а також штрафи у розмірі 250 грн (фіксована частина) та 38 833,83 грн (змінна частина), у зв`язку із чим просить стягнути з відповідача по справі вищевказану заборгованість та судові витрати. Ухвалою суду від 11 травня 2019 року позовну заяву залишено без руху, позивачеві надано строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 03 липня 2019 року, після усунення позивачем недоліків, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання по справі. Ухвалою суду від 26 липня 2019 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, заперечень не надав. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити на підставі наявних матеріалів справи заочне рішення, відповідно до вимог ст.ст. 280-284 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини. Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина 1 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 29.01.2015 року між ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» та [PERSON] укладено договір фінансового лізингу АВ00А +00732469 . Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с. 33). Відповідно до умов укладеного договору відповідач отримав від ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» у платне користування автомобіль марки Hyundai, модель Accent RB 1.4 Classic AT 4 DR, рік випуску: 2014, тип ТЗ: седан/ліфт бек. № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] та зобов`язалася сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених у додатку 2 графіку лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. АТ «АКЦЕНТ-БАНК» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», у зв`язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 25.04.2018 року змінено організаційно-правову форму та назву позивача з ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» на АТ «АКЦЕНТ-БАНК», що підтверджується копією Статуту АТ «АКЦЕНТ-БАНК» (а.с.19-21). Відповідно до ст. 806 ЦК України та ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Істотними умовами договору у відповідності до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» є: предмет лізингу; строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 16 цього закону встановлено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме передав у платне користування предмет лізингу, а саме автомобіль, вартість якого становить 322 600,00 грн, що підтверджується актом приймання-передачі транспортного засобу (а.с.5). У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. З позовної заяви вбачається, що відповідно до розрахунку банку відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором фінансового лізингу, в результаті чого станом на 04 січня 2019 року має заборгованість зі сплати за фактичний строк користування предметом лізингу у розмірі 815 760,61 грн, в яку входить: заборгованість по залишку вартості предмету лізингу у розмірі 238 181,81 грн; заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу у розмірі 143 445,69 грн; заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу у розмірі 27 223,07 грн; заборгованість з пені у розмірі 350 419,21 грн; заборгованість за страховою винагородою у розмірі 17 407,00 грн, а також штрафи у розмірі 250 грн (фіксована частина) та 38 833,83 грн (змінна частина), що підтверджується розрахунком заборгованості за договором лізингу АВ00А +00732469 від 29.01.2015 року (а.с.6-7). Сторона відповідача не скористалася своїм правом на подання відзиву та не надала доказів помилковості чи неправильності наданого позивачем розрахунку. Крім того, на час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за договором фінансового лізингу АВ00А +00732469 від 29.01.2015 року у добровільному порядку. Згідно ст. ст. 526-527,530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Окрім цього, щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованість з пені у розмірі 350 419,21 грн, а також штрафів у розмірі 250 грн (фіксована частина) та 38 833,83 грн (змінна частина), суд зазначає наступне. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, за таких обставин нарахування Банком одночасно пені і штрафу здійснено з недотриманням положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності за одне і те саме порушення. В той же час, оскільки представник позивача не довів необхідності стягнення з відповідача штрафу чи пені, та з метою недопущення подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення штрафів у розмірі 250 грн (фіксована частина) та 38 833,83 грн (змінна частина). Отже, суд знаходить позов обґрунтованим в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 29 січня 2015 року в загальній сумі 776 676,78 грн., яка складається з: 238 181,81 грн. - заборгованість по залишку вартості предмету лізингу у розмірі ; 143 445,69 грн. - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу у розмірі ; 27 223,07 грн. - заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу у розмірі ; 350 419,21 грн. - заборгованість з пені у розмірі; 17 407,00 грн. - заборгованість за страховою винагородою. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує на користь позивача сплачений судовий збір з відповідача, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 11650,29 грн. (95,21 % від 1921 грн.).

Outcome: partial