Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Представник позивача адвокат Коваленко М.Ю. звернувся до суду з позовом, в інтересах позивача [PERSON] , в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , зазначивши, що 10 грудня 2011 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. В шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Із часом шлюбні відносини між сторонами погіршились, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 26 грудня 2014 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом із позивачем, яка самостійно виховує та утримує дитину. Відповідач із сином не спілкується, матеріальної допомоги на його утримання не надає. З нарахованих аліментів за період з 15.08.2019 по 28.09.2020 року відповідач не сплатив жодної гривні. Заборгованість по аліментам за рішенням суду від 15.08.2019 року, станом на 01.10.2020 року, складає 26\~700,00 грн. Крім того, відповідач не сплатив заборгованості по аліментам, яка виникла у нього до серпня 2019 року, за рішенням суду від 12.02.2015 року. Відповідач ухиляється від виховання дитини та її утримання, не цікавиться життям сина, не піклується про його розумовий, духовний і фізичний розвиток. Після розірвання шлюбу, він зустрічався із сином лише один раз ще в 2015 році, та з того часу взагалі не бачився і не спілкувався із дитиною. Він не вітає сина із днем народження, новорічними святами, нічого йому не дарує. [PERSON] взагалі не знає свого батька, він його не пам`ятає, оскільки останній раз бачив батька більше п`яти років назад. Відповідач фактично є чужою людиною для хлопчика. Позивач намагалась переконати відповідача у необхідності його участі у вихованні сина, але той заявив, що син йому не потрібен і він не хоче його знати. Окрім того, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, не надає матеріальної допомоги на утримання сина, він будь якими засобами намагається ускладнити життя позивачу та дитині. Так, позивач тривалий час не могла домогтися згоди відповідача на реєстрацію місця проживання дитини разом із матір`ю. [PERSON] без будь яких пояснень, відмовився надати свою згоду на реєстрацію місця проживання дитини, а за відсутності згоди батька, реєстраційний орган відмовив позивачу в реєстрації місця проживання дитини за адресою реєстрації матері. Позивач була вимушена звертатись до суду із адміністративним позовом, але їй було відмовлено. Лише після довгих вмовлянь, відповідач все ж погодився прийти до сільської ради та надати свою згоду на реєстрацію місця проживання сина. Вказана ситуація свідчить, що в подальшому відповідач буде чинити перешкоди нормальному життю дитини. Зокрема, позивач позбавлена можливості вивезти дитину за кордон для її відпочинку та оздоровлення, оскільки для цього необхідна згода батька, яку той, враховуючи його попередню поведінку, навряд чи надасть добровільно. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, позивач вважає за доцільне звернутись до суду із позовними вимогами про позбавлення його батьківських прав. Позивач [PERSON] у судове засідання, призначене на 12.05.2021 року не з`явилася, від її представника адвоката Коваленка М.Ю. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. У судовому засіданні 04.02.2021 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що 10.12.2011 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. [INFO] у них народився син [PERSON] . 26.12.2014 року рішенням суду шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Відповідач [PERSON] через рік після розлучення, а саме з 2015 року, перестав спілкуватися з сином. Після розлучення сторони почали проживати окремо. 30.12.2015 року відповідач останній раз забирав дитину до себе, це було без її відома. В 2016 році відповідач повідомив, що не хоче спілкуватися із сином і саме з цього часу з дитиною не спілкується. Раніше відповідач 1 раз на рік приходив до дитини, бабуся приносила подарунок на день народження дитини. Чотири роки тому відповідачу потрібно було свідоцтво про народження їх дитини для кримінальної справи, його мати приходила за свідоцтвом, сам відповідач не приходив. В 2020 році відповідач знову просив свідоцтво про народження сина, однак у неї не було часу з ним зустрічатись. Одразу після розірвання шлюбу з відповідачем, вона звернулася до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Вона запитувала у відповідача, чи хоче він спілкуватися з дитиною, на що він відповів відмовою. Вона повідомляла відповідача про намір позбавити його батьківських прав, відповідач не заперечував. В травні 2019 року вона звернулася до відповідача з проханням надати згоду на реєстрацію сина за її місцем проживання, однак відповідач відмовився надавати таку згоду. Після спілкування з матір`ю відповідача та після звернення працівників сільської ради, з проханням надати згоду на реєстрацію дитини, відповідач погодився. Телефоном вона неодноразово зверталася до відповідача с проханням сплачувати аліменти на утримання дитини, допомагати дитині, коли той хворіє, на що відповідач відмовляється. Сину на даний час вісім з половиною років, він навчається у школі, батько до шкоди не приходить, не телефонує, дитиною не цікавиться, з сином не спілкується, аліменти не сплачує. Перешкод у спілкуванні відповідача з сином, вона не чинить. Також їй відомо, що відповідач вживає наркотичні засоби, на обліках у лікарів не перебуває та на даний час знаходиться під домашнім арештом у кримінальній справі. Наприкінці листопада 2020 року вона разом із сином йшла по вулиці, зустріла відповідача, а той навіть не зупинився щоб привітатися, поспілкуватися з дитиною. З 2019 року [PERSON] навіть не згадує про батька, однак знає що є тато та бабуся, яка приходила лише 1 раз на рік до онука. Також відповідач має заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина, яка складає понад 26000,00 гривень, які відповідач не сплачує. Відповідач в судові засідання, призначені на 04.02.2021 \~ \~ \~ \~ року на 10.00 годин та 17.03.2021 року на 11.00 годин не з`явився, конверти з судовими повістками та іншими документами, направлені за адресою його місця реєстрації, а саме: [ADDRESS] , повернулися до суду, причини повернення «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», про що зазначено в довідках поштового відділення. У судове засідання, призначене на 12.05.2021 року на 14.00 годину відповідач також не з`явився з невідомої суду причини, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, конверт з судовою повісткою та іншими документами, направлений за адресою його місця реєстрації, а саме: [ADDRESS] , повернувся до суду, причина повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою», про що зазначено в довідці поштового відділення. У відповідності до ч.10 ст. 130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказі за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки, відзив на позовну заяву не подав, позивач не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення, тому суд, з урахуванням вимог ст. 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області у судове засідання не з`явилась, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, просить прийняти рішення на підставі наявних у справі документів, враховуючи висновок органу опіки та піклування. Суд, вивчивши доводи позовної заяви, матеріали цивільної справи, вислухавши показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що заява підлягає повному задоволенню за наступних підстав. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з вимог ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~ Відповідно до\~ст.76 цього Кодексу\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.\~ За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 10 грудня 2011 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після розірвання шлюбу « [PERSON] » /а.с.11/ Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , його матір`ю є [PERSON] , а батьком - відповідач по справі [PERSON] /а.с.12/. 26 грудня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26.12.2014 року, яке 06.01.2015 року набрало законної сили /а.с.14/. Відповідно до копії довідки уповноваженої особи по будинку від 06.10.2020 року, [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] та має склад сім`ї: син [PERSON] , 2012 р.н. /а.с.15/. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , малолітній [PERSON] , [INFO] зареєстрований також за вказаною адресою, про що свідчить копія паспорта позивача та копія довідки про реєстрацію місця проживання особи /а.с. 7,13/. Відповідно до копії характеристики уповноваженої особи по будинку [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] разом із сином [PERSON] з 2014 року. За період проживання зарекомендувала себе з гарної сторони, негативних ситуації помічено не було, характеризується позитивно /а.с.16/. Згідно копії довідки Мелітопольської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 4 від 06.10.2020 року № 486, [PERSON] , [INFO] є учнем 2-г класу та навчається у Мелітопольській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 4. Батько не бере участі у навчанні та вихованні сина, матеріально не забезпечує, не відвідує батьківські збори, дитиною опікується мати [PERSON] /а.с.17/. Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15.08.2019 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку /доходу/, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили /а.с 18-19/. Відповідно до копії розрахунку заборгованості боржника по аліментам від 13.10.2020 року, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , станом на 01.10.2020 року складає 26\~700,00 гривень /а.с.20/. Відповідно до показань свідка [PERSON] , яка є сусідкою позивача [PERSON] та знає її біля 7 років, останній раз батька [PERSON] вона бачила шість років тому. Їй відомо, що [PERSON] переслідував [PERSON] , не давав їй життя, приходив в ночі, однак все це було шість років назад. Потім [PERSON] вона не бачила, з сином вона його також не бачила ніколи. [PERSON] завжди знаходиться з мамою, вона його водила у дитячий садок, а зараз водить у школу. [PERSON] про батька ніколи не згадує. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є співмешканцем позивача. Із [PERSON] він проживає вже біля трьох років разом за однією адресою. За весь час проживання з позивачем, батька [PERSON] він ніколи не бачив, відповідач телефонував один раз позивачу та просив дати йому свідоцтво про народження їх сина, [PERSON] йому відмовила, у зв`язку із чим він з нею посварився. [PERSON] чинив перешкоди позивачу, коли вона хотіла зареєструвати дитину за місцем своєї реєстрації. [PERSON] жодного разу він не бачив, сина з днем народження відповідач не вітає, здоров`ям дитини не цікавиться, аліменти на утримання дитини не сплачує, [PERSON] про батька не згадує взагалі та навпаки називає його татом. Він відвідує школу, де навчається [PERSON] , та саме його в школі вважають батьком дитини. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивача. [PERSON] близько 7 років мешкає поряд. Вона була свідком, коли позивач селилася у квартиру з нею по сусідству. Колись до позивача, рази 3-4, приходив колишній чоловік [PERSON] , приходив вночі, стукав у двері, вимагав його впустити, однак [PERSON] йому двері не відчиняла, так як [PERSON] вів себе неадекватно та нікого не чув, сусіди вибігали та просили його приходити вдень, а не посеред ночі. Потім [PERSON] вона не бачила, з сином вона його також не бачила ніколи. [PERSON] завжди знаходиться тільки з мамою. Зазначила, що їй не відомо, щоб [PERSON] забороняла батьку спілкуватися та зустрічатися з сином. У відповідності\~до ст.\~150\~СК України\~батьки зобов`язані\~виховувати дитину\~в дусі\~поваги до\~прав та\~свобод інших\~людей,\~любові до\~своєї сім`ї\~та родини,\~свого народу,\~своєї Батьківщини. Батьки\~зобов`язані\~піклуватися про\~здоров`я\~дитини,\~її фізичний,\~духовний та\~моральний розвиток. Батьки\~зобов`язані\~забезпечити здобуття\~дитиною повної\~загальної середньої\~освіти,\~готувати її\~до самостійного\~життя. Батьки\~зобов`язані\~поважати дитину. Передача\~дитини на\~виховання іншим\~особам не\~звільняє батьків\~від обов`язку\~батьківського піклування\~щодо неї. Забороняються\~будь-які\~види експлуатації\~батьками своєї\~дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку своєї особистості потребує любові і розуміння, вона повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 19 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати та батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Тлумачення п.2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд зазначає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і, лише при наявності вини у діях батьків. Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду\~від 06 травня 2020 року у справі № 61-1344св20. У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради 18.03.2021 року про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області на сьогодні вважає, що відсутні підстави, щоб не підтримати позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Таким чином,\~судом встановлено,\~що батько [PERSON] систематично і навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків протягом тривалого часу: не виявляє інтересу до існування своєї дитини, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує їй необхідного харчування, медичного догляду, лікування, матеріально дитину не забезпечує. За таких обставин суд приходить до висновку, що змінити поведінку батька [PERSON] по відношенню до свого сина у кращу сторону неможливо, з урахуванням досліджених в судовому засіданні доказів та встановлених обставин, наявна вина відповідача [PERSON] у систематичному і навмисному ухиленні від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина, а тому є достатні підстави для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved