Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Національний академічний театр російської драми ім.Лесі Українки», третя особа: Генеральний директор - художній керівник Державного підприємства «Національний академічний театр російської драми ім.Лесі Українки» Резнікович Михайло Юрійович про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В заявлених позовних вимогах просила скасувати наказ ДП «Національний академічний театр російської драми ім. Лесі Українки» від 13.01.2014 №06-к «Про звільнення [PERSON]», поновити її на посаді старшого майстра цеху з пошиття взуття до вистав ДП «Національний академічний театр російської драми ім.Лесі Українки» з 15 січня 2014 року, стягнути з Генерального директора - художнього керівника Державного підприємства «Національний академічний театр російської драми ім.Лесі Українки» Резніковича М.Ю. на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 21882,96 грн. (а.с.98) та відшкодувати з рахунок відповідача моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідним наказом №06-к від 13.01.2014 [PERSON] була звільнена з посади старшого майстра з пошиття взуття у зв»язку зі скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України у зв»язку зі зменшенням обсягу виробництва і потребою скорочення витрат на утримання штату цеху з пошиття взуття до вистав, відповідно до наказу від 12.11.2013 №176, скорочено посаду старшого майстра, яку обіймає позивач. В позовній заяві зазначено, що наказ про звільнення позивача №06-к від 13.01.2014 не містить правового обґрунтування зменшення обсягу виробництва і потребою скорочення витрат на утримання цеху з пошиття взуття до вистав. Крім того, відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.42 КЗпП України позивачу не було надано переваги на залишення на роботі як працівнику з тривалим безперервним стажем на даному підприємстві. Також, посилається на те, що при звільненні [PERSON] не були виплачені кошти при розрахунку при звільненні в порядку ст.116 КЗпП України. Незаконне звільнення призвело до моральних страждань позивача і спричинило моральну шкоду яку вона оцінює в 2000,00 грн. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та просили суд позов задовольнити повністю. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти вимог позивача посилаючись на його необгрунтованість та просив суд відмовити в задоволенні позову зазначивши, що при розірванні трудового договору з позивачем на підставі п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України відповідачем було додержано всіх основоположних принципів та гарантій трудових прав працівника, встановлених законодавством про працю, звільнення було здійснено у повній відповідності та послідовності, визначеній КЗпП України. Надав письмові заперечення. Третя особа Генеральний директор - художній керівник ДП «Національний академічний театр російської драми ім.Лесі Українки» Резнікович М.Ю. в судове засідання не з»явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, надав письмові заперечення проти позову (а.с.47-48). Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини і відповідні ним правовідносини. Постановою №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України в ч.1 «звернув увагу на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці». Відповідно до умов п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Наказом від 13.01.2014 за №06-к [PERSON] звільнена з посади старшого майстра цеху з пошиття взуття до вистав 14.01.2014 за п.1 ст.40 КЗпП України у зв»язку зі скороченням штату . При цьому, у вказаному наказі зазначено, що у зв»язку зі зменшенням обсягу виробництва і потребою скорочення витрат на утримання штату цеху з пошиття взуття до вистав, відповідно до наказу від 12.11.2013 №176, скорочено посаду старшого майстра, яку обіймає [PERSON] [PERSON] працює на цій посаді понад 5 років й виконує найнижчу кваліфікаційну роботу з-поміж інших працівників цеху, від переведення на запропоновані посади адміністратора та гардеробника відмовилась, а іншої роботи, яку б вона могла виконувати за своїм фахом і кваліфікацією, не підприємстві нема. Про наступне вивільнення [PERSON] персонально попередили 13.11.2013. профспілковий комітет підприємства дав згоду на звільнення [PERSON] з роботи за скороченням штату (а.с.11). Як роз'яснено в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 (з наступними змінами і доповненнями), розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.І ст.40 КЗпП суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався за два місяці про наступне вивільнення. В судовому засіданні встановлено, що позивачка працювала на посаді старшого майстра цеху з пошиття взуття до вистав ДП «Національний академічний театр російської драми ім.Лесі Українки» (а.с.9-10). Згідно із ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Згідно листа №125 від 27.02.2014 генерального директора-художнього керівника театру Резніковича М.І., Міністерству культури України направлено для затвердження про внесення до штатного розпису на 2014 рік ряд змін, і , зокрема, враховуючи обмеженість бюджетного фінансування на заробітну плату ліквідувати в цеху з пошиття взуття до вистав посаду старшого майстра з окладом 5091,00 грн. - 1 одиниця (а.с.54). Згідно витягу із штатного розпису станом на 1.01.2014, посада старшого майстра цеху з пошиття взуття до вистав відсутня, на противагу штатному розпису станом на 1 01.2013 року (а.с.55, 56, 57). Згідно наказу №176 від 12.11.2013 року у зв»язку зі зменшенням обсягу виробництва і потребою скорочення витрат на утримання штату цеху з пошиття вистав до взуття, з 15.01.2014 скорочено посаду старшого майстра цеху з пошиття взуття до вистав, яку обіймає [PERSON], та виведено її зі штатного розпису театру на наступний 2014 рік. Також, наказано відділу кадрів запропонувати [PERSON], яка підпадає під скорочення, переведення за її згодою на вакантні посади та професії. У разі відмови від переведення або браку вільних посад підготувати документи для скорочення та звільнення її за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.52). Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу: на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Позивачці двічі було запропоновано ознайомитися із відповідними наказами: №176 від 12.11.2013 про наступне звільнення та водночас запропоновано переведення на іншу роботу за вільними посадами: адміністратор та гардеробник. Однак, він переведення на запропоновані роботи [PERSON] відмовилась, посилаючись на те, що її не влаштовує графік роботи та розмір заробітної плати. З попередженням про настуне звільнення відмовилась, від підпису відмовилась, - про що складений відповідний акт №02 від 13.11.2013 (а.с.59). Також, аналогічні відомості містить акт №01 від 12.11.2013 (а.с.60). Відмову від підпису при ознайомленні із наказом та повідомленнями про попереднє звільнення підтвердили в судовому засіданні і допитані свідки: [PERSON], який також працює в театрі і являється художником-модельєром, а також чоловіком позивачки [PERSON], який зазначив, що позивачку викликали та повідомляли про наступне звільнення, а також він зазначив, що обсяг робіт в цеху не зменшився; начальник відділу кадрів [PERSON] та заступник начальника відділу кадрів [PERSON] засвідчили відмову [PERSON] від підпису про ознайомлення з наказом №176 і повідомленням про звільнення. Із вказаного суд прийшов до висновку, що офіційно позивачку було попереджено про майбутнє звільнення з роботи у зв»язку із скороченням штату та запропоновано вищевказані вакантні посади за два місяці, що передують перед звільненням, відмову від яких представники позивача не заперечували в судовому засіданні. Крім того, в даному випадку суд вважає помилковою правову позицію сторони позивача щодо відсутності правового обґрунтування скорочення посади в наказі, оскільки чинним законодавством не вимагається такого обґрунтування. Крім того, наказ №176 від 12.11.2013 про скорочення посади, яку займала позивач, і наступне її звільнення є чинним і ніким не оскаржувався. Також, в даному випадку відсутня необхідність застосування вимог п.3 ч.2 ст.42 КЗпП України щодо переважного права залишення на роботі при звільненні, оскільки тільки одна [PERSON] в цеху була звільнена, тобто відсутня особа, по відношенню до якого вона мала переважне право. Звільнення позивача відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України було узгоджено з профспілковим комітетом Первинної профспілкової організації, про що свідчить протокол від 23.06.2014 року. Таким чином, матеріалами справи доведено, що на підприємстві дійсно відбулися зміни в організації виробництва і праці, які потягли скорочення чисельності і штату працівників та звільнення [PERSON] з посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України у зв»язку зі скороченням штату відбулося з дотриманням чинного законодавства, а тому позовні вимоги скасувати наказ ДП «Національний академічний театр російської драми ім. Лесі Українки» від 13.01.2014 №06-к «Про звільнення [PERSON]», поновити її на посаді старшого майстра цеху з пошиття взуття до вистав ДП «Національний академічний театр російської драми ім.Лесі Українки» з 15 січня 2014 року, - задоволенню не підлягають у зв»язку із безпідставністю та недоведеністю зазначених позовних вимог. При цьому, згідно виписок по особовому рахунку позивача, копії платіжного доручення, з нею 14.01.2014 в день звільнення були проведені всі належні розрахунки (а.с.88-93). Що стосується позовних вимог про зобов'язання стягнути з Генерального директора - художнього керівника Державного підприємства «Національний академічний театр російської драми ім.Лесі Українки» Резніковича М.Ю. на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 21882,96 грн., то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається із позовної заяви Резнікович М.Ю. є третьою особою, який не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору по даній справі. Статус третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору визначений ст. 35 ЦПК України і залучаються чи вступають у справу зазначені треті особи, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обв'язки щодо однієї із сторін. Виходячи із вимог ст. 31 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору не є сторонами у справі та не наділені процесуальними правами позивача чи відповідача. Генеральний директор - художній керівник театру Резнікович М.Ю., не є відповідачем по справі, а тому пред'явлені до нього вимоги суперечать чинному процесуальному законодавству. Крім того, вказані позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при звільненні являються похідними від вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, в задоволенні яких відмовлено, вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди у зв»язку із незаконним звільненням, - також задоволенню не підлягають. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову у позові. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed