Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивачі [PERSON] , [PERSON] на задоволенні позову наполягали, просили про розгляд справи без їхньої участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія договору купівлі-продажу житлового будинку від 15.09.2017р. №1199; копія Витягу з ДРРП на нерухоме майно від 20.09.2017р. про реєстрацію права власності на житловий будинок; копія договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.09.2017р. №1200; копія Витягу з ДРРП на нерухоме майно від 20.09.2017р. про реєстрацію права власності на земельну ділянку; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку та земельної ділянки від 25.10.2019р.; копія договору купівлі-продажу від 28.12.2018р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачки [PERSON] , зазначивши, що 28.12.2018 р. між ними та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю належних їй: житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 0,0621 га, виділеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - за цією ж адресою - за 50000 грн. 28.12.2018р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивачі передали відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала документи на житловий будинок та земельну ділянку (які були у неї в наявності). У майбутньому відповідачка пообіцяла позивачам засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості та земельної ділянки в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивачі організували догляд за будинком, по теперішній час доглядають за придбаною житлоплощею, зробили поточний ремонт, обробляють земельну ділянку та сплачують всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачі неодноразово зверталися до відповідачки, однак [PERSON] від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивачів про зустріч не реагує, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на будинок та земельну ділянку на себе, позивачам було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивачі вимушені були звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. У відповідності до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупці передали продавцю обумовлену суму, продавець передала документи, нерухомість (будинок) та земельну ділянку в натурі. Позивачі фактично вступили у володіння і розпорядження нерухомістю, після укладання правочину користуються житловим будинком та земельною ділянкою за призначенням, сплачують всі комунальні платежі, - тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, ч. 3 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачки щодо будинку та землі та встановленні права на них у позивачів, тому є правові підстави визнати договір дійсним та право власності на нерухомість та землю за позивачами. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у своїй заяві позивачі просили залишити судові витрати за ними, питання про стягнення судових витрат з відповідачки судом не розглядається.

Outcome: approved