Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просить суд зобовязати Рівненське обласне виробниче комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал», публічне акціонерне товариство «Рівнеобленерго», товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут», комунальне автотранспортне підприємство 1728, житлово-будівельний кооператив «Мрія» укласти окремі договори про надання житлово-комунальних послуг по квартирі за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] та виділити їй окремі особові рахунки. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] з 2007 року перебували у шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей. Рішенням суду від 02 липня 2015 року шлюб між ними розірвано. За час шлюбу, а саме 04 червня 2008 року, ними була придбана квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], власником якої зареєстрований [PERSON] Рішенням суду від 30 січня 2015 року вказана квартира визнана спільною сумісною власністю подружжя та встановлено порядок користування квартирою між [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] зареєстрована та постійно проживає у квартирі, споживає та користується всіма комунальними послугами, тобто є споживачем комунальних послуг, однак комунальні послуги не оплачує. На неодноразові звернення позивача до [PERSON] щодо виділення частини заборгованості по оплаті за комунальні послуги, яка виникла, та щодо розподілу особових рахунків на рівні частини, остання не реагує. Самостійно сплатити всю суму заборгованості, яка становить 20458,69 грн, та в майбутньому сплачувати комунальні послуги за [PERSON] позивач не має змоги. Вважає, що розподіл особових рахунків по оплаті за комунальні послуги між [PERSON] та [PERSON] буде справедливим вирішенням проблеми щодо сплати наявної заборгованості та подальшою оплатою за комунальні послуги. Представник Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» (далі - РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал») [PERSON] в судовому засіданні не заперечив проти розподілу особових рахунків [PERSON] та [PERSON] за умови наявності відповідного судового рішення, подальшого звернення сторін до відповідача та наявності необхідних технічних умов. Представник публічного акціонерного товариства «Рівнеобленерго» (далі - ПАТ «Рівнеобленерго») [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив та просить суд у задоволенні позову відмовити. На заперечення позовних вимог посилається на те, що відповідач [PERSON] до ПАТ «Рівнеобленерго» із заявою про укладення окремого договору не зверталася, а тому, враховуючи принцип свободи договору, закріплений у статті 627 ЦК України, вимоги позивача про зобовязання ПАТ «Рівнеобленерго» укласти договір з [PERSON] є безпідставними. Крім того, для укладення окремих договорів необхідно провести розділення електричної мережі з установленням окремих приладів обліку (лічильників), чого у квартирі позивача немає. Також зазначив, що між ПАТ «Рівнеобленерго» та позивачем договір укладений. Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут» (далі - ТзОВ «Рівнегаз збут») [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і просить суд у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову. На заперечення позовних вимог посилається на те, що згідно пункту 10 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827, за однією поштовою адресою укладається один договір постачання природного газу. У разі коли об'єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні. Для укладення окремих договорів необхідне виділення часток спільної власності в натурі із забезпеченням частки кожного із співвласників окремим обліком спожитого природного газу, тобто забезпечення технічної можливості окремого споживання природного газу співвласниками в територіальних межах виділених в натурі часток обєкта нерухомості, а також присвоєння різних поштових адрес виділеним в натурі часткам співвласників. Також зазначила, що ні [PERSON], ні [PERSON] з ТзОВ «Рівнегаз збут» договору постачання природного газу не укладали. Представник комунального автотранспортного підприємства 1728 (далі - КАТП 1728) [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і просить суд у задоволенні позову відмовити. На заперечення позовних вимог суду пояснила, що ні [PERSON], ні [PERSON] до КАТП 1728 по питанню укладення договору не зверталися і договір з ними не укладався. Плата за вивіз сміття КАТП 1728 нараховується відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі. Представник житлово-будівельного кооперативу «Мрія» (далі - ЖБК «Мрія») [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що на підставі рішення Рівненського міського суду від 30 січня 2015 року та відповідно до поданих мешканцями квартири заяв, рішенням правління ЖБК «Мрія» від 16 червня 2015 року (протокол № 5) особові рахунки між [PERSON] та [PERSON] розділені. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є недоведеними та безпідставними, а тому позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 14 жовтня 2007 року перебували у шлюбі, який рішенням Рівненського міського суду від 02 липня 2015 року розірвано. Як слідує з договору купівлі-продажу квартири від 04 червня 2008 року, [PERSON] набув право власності на квартиру № 44 у будинку № 5 на вулиці Льонокомбінатівській в місті Рівне. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON], про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10 липня 2008 року, виданий комунальним підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації». Рішенням Рівненського міського суду від 30 січня 2015 року у справі № 569/16796/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою був встановлений порядок користування квартирою № 44 по вулиці Льонокомбінатівській,5 в місті Рівне, а саме, виділено [PERSON] у постійне користування житлову кімнату площею 11,7 кв.м., а [PERSON] виділено у постійне користування житлову кімнату площею 16,8 кв.м., а балкон, коридор, кладову, ванну, туалет, кухню залишено у їхньому спільному користуванні. Відповідно до положень статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~№ 1875IV від 24 червня 2004 року (далі Закон № 1875-IV) до житлово-комунальних послуг належать послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізованого опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Статті 20,21 Закону № 1875-IV визначають обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 частини третьої статті 20 Закону № 1875IV передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному пунктом 3 частини другої статті 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Главою VI Закону № 1875 IV регламентовано порядок укладання договорів у сфері житлово-комунальних послуг. Зокрема, частиною пятою статті 26 цього Закону встановлено процедуру погодження договору, яка відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. Частиною першою статті 29 Закону № 1875 IV передбачено, що договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Відповідно до статті 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 2 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (далі Правила), встановлено, що користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків здійснюється згідно з свідоцтвом на право власності або договором найму (оренди). Згідно пункту 10 Правил мешканці квартири, житлового приміщення у гуртожитку, в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. За умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири, житлового приміщення у гуртожитку щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім'ї, що проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку, та осіб, які проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку більше ніж місяць; за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар). Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Аналізуючи наведені норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що стороною договору про надання житлово-комунальних послуг, в контексті спірних правовідносин, може бути лише власник або співвласник квартири, право власності якого підтверджується відповідним правовстановлюючим документом. Разом з тим, як встановлено судом, одноособовим власником квартири № 44 у будинку № 5 на вулиці Льонокомбінатівській в місті Рівне, право власності якого підтверджується належним правовстановлюючим документом, є позивач [PERSON] Посилання позивача на рішення Рівненського міського суду від 30 січня 2015 року, як на підставу визнання вказаної квартири спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], суд визнає помилковим, оскільки вказаним рішенням спірна квартира не визнана ні спільною сумісною власністю подружжя, ні їх спільною частковою власністю з визначенням частки у праві спільної часткової власності, а лише встановлено порядок користування приміщеннями квартири, про що свідчить резолютивна частина судового рішення. Таким чином, вимоги позивача про зобовязання відповідачів укласти договори про надання житлово-комунальних послуг з [PERSON], як із співвласником квартири, є безпідставними та не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства. Крім того, суд визнає, що обраний позивачем спосіб захисту, а саме, його вимоги про зобовязання відповідачів укласти окремі договори про надання житлово-комунальних послуг, не відповідає вимогам закону. За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. [PERSON] способів захисту, передбачених статтею 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобовязання особи до укладення відповідних договорів). Разом з тим, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (статті 3,6,1215,20 ЦК України, статті 3-5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Відповідно до вимог частини другої статті 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2766цс15).

Outcome: dismissed