Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Кіріченко В.М. звернувся 10 вересня 2020 року до Решетилівського районного суду Полтавської області з позовом про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Як вказує позивач, відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 25.10.2014 р. відповідачка [PERSON] отримала кредит у розмірі 6372,39 грну вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з «01» по «25» число кожного місяця відповідачка надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до пункту 1.1.3.2.11 Умов та правил банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь - якій іншій заборгованості , яка виникла у клієнта. Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з цим станом на 04.08.2020 р. у відповідачки виникла заборгованість в сумі 14344,79 грн, яка складається з наступного: заборгованості за кредитом в розмірі 6087,18 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 3,27 грн та заборгованість за пенею в сумі 8254,34,35 грн. Ухвалою суду від 24 вересня 2020 року було відкрито спрощене провадження по справі та призначено судна на 26 листопада 2020 року. У судове засідання 26 листопада 2020 року представник позивача не з`явився, разом з позовною заявою подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.56). Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що справді укладала з банком Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та по мірі можливості гасила заборгованість. Так, в квітні 2019 року сплатила банку в сумі 3000 грн, однак в даний момент не має змоги погасити всю заборгованість за кредитним договором, оскільки отримує мінімальну заробітну плату. Просила стягнути з неї заборгованість по тілу кредиту без стягнення заборгованості за пенею. Суд, заслухавши пояснення відповідачки [PERSON] , вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованостіпідлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Cудом встановлено, що 06 серпня 2010 року між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та відповідачкою [PERSON] шляхом підписання Анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, укладено кредитний договір. Бажаний кредитний ліміт в заяві зазначено 3000 грн. У анкеті - заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку (а.с.8). В подальшому, 25 жовтня 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» і відповідачкою [PERSON] укладено Генеральну угоду б/н про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт, предметом якої стало надання строкового кредиту в сумі 6372,41 грн. на строк 6 місяців з 25 жовтня 2014 року по 30 квітня 2015 року у вигляді встановленої кредитної лінії на платіжну картку в обмін на зобов`язання позичальника повернення кредиту, сплати відсотків в розмірі 0,001% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказані в заяві, умовах і правилах строки. Погашенням заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку щомісячний платіж в сумі 1062,07 грн для погашення заборгованості по кредиту (а.с.9). У вищевказаній угоді зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця Генеральна угода разом із Умовами та Правилами і Тарифами складає між нею та банком кредитний договір. Згідно з наданим банком розрахунком, у відповідачки [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 04.08.2020 р. виникла заборгованість в сумі 14344,79 грн, яка складається з наступного: заборгованості за кредитом в розмірі 6087,18 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 3,27 грн та заборгованість за пенею в розмірі 8254,34,35 грн (а.с.4-5). Відповідно до виписки по картковому рахунку [PERSON] , остання здійснювала погашення заборгованості перед банком. Зокрема, 30 квітня 2019 року нею було частково погашено заборгованість в розмірі 2000,00 грн та 1000,00 грн. (а.с.52-53). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України (станом на час виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені). Пунктом 2.1 Генеральної угоди встановлено, що [PERSON] отримала кредит у розмірі 6372,41 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,001% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Дана угода була підписана відповідачкою [PERSON] . Таким чином, вона погодилася з умовами, запропонованими банком. А отже, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 6087,18 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 3,27 грн підлягають до задоволення, що в сумі становить 6090,45 грн. Також, згідно пункту 2.2. Генеральної угоди, при порушенні позичальником строків погашення заборгованості більше ніж на 31 день, він виплачує Банку штраф в розмірі 1368,86 грн. (а.с.9). В той же час позивачем такої позовної вимоги не заявлялося, відповідно, підстави для стягнення вказаної суми відсутні. Щодо стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за пенею в розмірі 8254,34, грн суд зазначає наступне. Аналізуючи зміст Генеральної Угоди від 25 жовтня 2014 року, суд доходить висновку, що нею не передбачено чіткого розміру нарахування пені на суму боргу, який підлягав реструктуризації. Пунктом 2.8 Генеральної угоди передбачено, що при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник виплачує Банку пеню, розмір якої вказано в Умовах та правилах за кожен день прострочення. Однак з огляду на те, що Умови та правила надання банківських послуг відповідачкою не підписувалися, вони не є частиною кредитного договору. А тому в задоволенні вимог в частині стягнення пені слід відмовити за їх безпідставністю. Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. До поданого позову позивачем додано платіжне доручення №PROM7ВТDBW від 27.08.2020 р. про сплату судового збору (а.с.1). Відповідно до виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір по даній справі в розмірі 2102,00 грн було зараховано до Державного бюджету України (а.с.61). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, в сумі 6090,45 грн, тобто 42,46 % від суми позову, то з відповідачки у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати в сумі 892,51 грн. На підставі ст.ст. 526, 610, 611, 612, 629, 1054, 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial