Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом і просить визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом після померлої 20 серпня 2007 року [PERSON], право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,6660 га, яка розташована на території Мазінської сільської ради Переяслав-Хмельницького району та належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 082519 від 19 лютого 2004 року. Посилається на те, що 20 серпня 2007 року померла його мати [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на вищезазначену земельну ділянку. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 19 березня 2003 року секретарем Мазінської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (реєстровий № 22/6), відповідно до якого вона заповідала все своє майно сину [PERSON] позивачу по справі. Інших спадкоємців немає. Позивач прийняв спадщину, подавши відповідну заяву нотаріусу. Нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначену земельну ділянку в звязку з тим, що ним не було надано витягу з Державного земельного кадастру. Зареєструвати дану земельну ділянку в даний час неможливо у звязку із смертю її власника. Факт володіння померлою [PERSON] вищезазначеною земельною ділянкою підтверджує копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 082519 від 19 лютого 2004 року; копією листа Відділу у Переяслав-Хмельницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 97-10-0.33-1330/174-18 від 26 листопада 2018 року; звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки. Право позивача на спадщину підтверджує копією свідоцтва про смерть [PERSON]; довідкою Мазінської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 590/1 від 10 жовтня 2017 року; копією заповіту, посвідченого 19 березня 2003 року секретарем Мазінської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (реєстровий № 22/6); копією свідоцтва про народження позивача серії ІІ-БЦ № 056869 від 14 листопада 1962 року; копією паспорта позивача; матеріалами спадкової справи відносно померлої [PERSON] В підготовче судове засідання позивач та його представник не зявилися. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Представник відповідача, Мазінської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області в підготовче судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, наслідки визнання позову йому розяснені та зрозумілі. Розгляд справи здійснюється відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами глав 84, 85, 87 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику в справах про спадкування, особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. В силу вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ч.ч.1, 4 ст. 374 ЦК України суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Права та обов'язки суб'єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. Право власності спадкодавця [PERSON] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,6660 га, що розташована на території Мазінської сільської Переяслав-Хмельницького району Київської області, підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії КВ № 082519 від 19 лютого 2004, який був виданий на імя [PERSON] і її право власності зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 297 (а.с.13). Відповідно до п.п.9, 10 Розділу VII „Прикінцевих і перехідних положень Закону України „Про Державний земельний кадастр №3613-VI від 07 липня 2011 року „ до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України та п.10 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про\~ судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України. Питання судових витрат вирішити відповідно до ч. 1 ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». підставі\~викладеного,\~відповідно\~до\~ст.ст.\~328,\~374,\~1216,\~1218,\~1225,\~1233,\~123,\~1268 ЦК України, ст. 125 ЗК України,

Outcome: approved