Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в якій просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) в сумі 54253,61 гривні. В обґрунтування позову зазначила, що відповідачі є споживачами послуг, які Концерн «Міські теплові мережі» надає у квартиру [ADDRESS] . Позивачем за вказаною адресою за період з 01.03.2018 по 30.11.2020 було надано послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на загальну суму 54253,61 гривні. Відповідачами за вказаний період нарахування не сплачувались взагалі, а тому станом на 01.12.2020 сума накопиченої непогашеної заборгованості за вказаний період становить 54253,61 гривні, яку позивач просить стягнути разом з понесеними ним судовими витратами у вигляді судового збору. 19.05.2021 відповідачем [PERSON] був наданий відзив, в якому він просив суд визнати [PERSON] неналежним відповідачем по справі; відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу по оплаті за централізоване опалення та постачання гарячої води в сумі 54253,61 гривень за період з 01.03.2018 по 07.04.2018, у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності. Відзив обґрунтовував тим, що усі відповідачі окрім [PERSON] зареєстровані та проживають за вищевказаною адресою. [PERSON] з 2002 року проживає разом зі своєю родиною (чоловіком та двома неповнолітніми синами) за адресою: [ADDRESS] та не має відношення до споживання послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] дійсно користувалися та користуються послугами, які надаються Концерном «МТМ» за вказаною адресою. Також, оскільки Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом 02.04.2021, а відкрито провадження по справі було ухвалою від 08.04.2021, то позовні вимоги Концерну за період з 01.03.2018 по 07.04.2018 не підлягають задоволенню, оскільки по ним спливла позовна давність, а це є підставою для відмови у позові взагалі. Крім того, у Розрахунку заборгованості за квартиронаймачем зазначена [PERSON] , на її ж ім`я відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , кількість зареєстрованих - 4, проте зареєстрована у квартирі [PERSON] взагалі не мешкає за вказаною адресою з 2002 року. 19.05.2021 відповідачкою [PERSON] був наданий відзив, в якому вона просила суд виключити її зі складу відповідачів та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини, аналогічні тим, що були зазначені у відзиві [PERSON] [PERSON] додатково у відзив зазначила, що відповідачі на теперішній час не є її родиною, вони не пов`язані сумісним проживанням та веденням господарства. Вона не обізнана про їх правовідносини з постачальниками житлово-комунальних послуг, умовами їх надання та сплати, оскільки не споживає будь-які з цих послуг за адресою: [ADDRESS] . Місцем її фактичного проживання та членів її родини (чоловіка [PERSON] , неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ) є [ADDRESS] , власником якої є її син - [PERSON] , законним представником та опікуном якого є сама [PERSON] , що говорить про те, що на протязі всього оскаржуваного позивачем періоду (03.2018-11.2020) вона здійснювала свої батьківські обов`язки по догляду та вихованню неповнолітніх дітей, безперервно проживала спільно з родиною та споживала послуги, що надаються [PERSON] «МТМ», за адресою її фактичного проживання, де і сплачувала комунальні послуги. Крім того, позивач повинен був звернутись з вимогою до [PERSON] до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, оскільки вона мешкає саме у Жовтневому районі м. Запоріжжя. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] відзиви на позов не надали. Ухвалою від 08.04.2021 відкрите провадження у справі та її призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до довідки позивача на ім`я [PERSON] Концерном «Міські теплові мережі» відкритий особовий рахунок № [NUMBER] як на особу, яка є споживачем послуг, які за адресою: [ADDRESS] надає Концерн «МТМ». Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за вищевказаною адресою, що підтверджується довідками Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 07.04.2021. Відповідачка [PERSON] з 16.02.2021 знялась з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 07.04.2021 та заявою відповідачки [PERSON] позивачу від 26.02.2021. Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин її місце проживання було зареєстроване за вищевказаною адресою. Відповідно до Довідки щодо заборгованості за надані послуги та розрахунку боргу за послуги з централізованого опалення та водовідведення по особовому рахунку № [NUMBER] позивач за період часу з 01.03.2018 до 30.11.2020 надавав відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на суму 354253,61 гривні. Відповідачами за вказаний період вартість отриманих послуг не сплачувалась взагалі, а тому станом на 01.12.2020 вони мають заборгованість за спожиті послуги у сумі 54253,61 гривні. Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до ст. 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У ст. 1 Закону № 1875-IV зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Аналогічні норми містить ст. 1 Закону № 2189-VIII. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-XII) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; Згідно зі ст. 13 Закону № 1875-IV, ст. 5 Закону № 2189-VIII позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Відповідно до Статуту Концерну «Міські теплові мережі» основним видом його діяльності є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Концерн «МТМ» по відношенню до споживачів є виконавцем послуг з виробництва та постачання теплової енергії, призначеної для централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (підігріву води), що постачається до житлового приміщення шляхом транспортування магістралі теплової мережі та внутрішньо домові розподільні системи. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-IV, п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами;. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Суд встановив, що на підставі вищевказаних норм права між сторонами встановились фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] , за яким проводились нарахування. Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховний Суд України по справі № 6-59цс13 від 30.10.2013, відповідно до якої відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно зі ст. 19, 25 Закону України від 02.06.2005 № 2633-IV «Про теплопостачання» (далі - Закон № 2633-IV) споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки в квартирі відповідачів не встановлений засіб обліку гарячої води, плата за послуги постачання гарячої води нараховувалась позивачем на підставі п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі Правила № 630) за нормативами (нормами) споживання. Норми споживання води для підігріву у багатоквартирних будинках з централізованим гарячим водопостачанням, затверджені рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 01.12.2017 № 768 « Про затвердження питомих норм споживання питної води у м. Запоріжжі», і становлять 4,258/4,27 куб.м. на одну особу в місяць. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 20 Закону № 1875-IV, п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону № 2189-VIII, п. 29 Правил № 630 споживач має право на зменшення розміру оплати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї за умови документального підтвердження. Крім цього, згідно з п. 11 ч. 2 ст. 7 № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором або законом. Докази того, що відповідачі звертались до позивача з заявою та підтверджуючими документами про не проживання відповідачки [PERSON] за адресою реєстрації в період виникнення спірних правовідносин, суду не надані. У зв`язку з відсутністю звернень відповідачів з відповідними заявами, нарахування Концерном «МТМ» вартості наданих послуг за адресою: [ADDRESS] , проводилось згідно з чинним законодавством, виходячи з розміру затверджених тарифів за нормами, затвердженими в установленому порядку, відповідно до кількості зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, у тому числі з врахуванням відповідачки [PERSON] . У зв`язку з зазначеним суд відхиляє аргументи відповідачів [PERSON] та [PERSON] щодо безпідставного нарахування позивачем заборгованості відповідачці [PERSON] . Суд встановив, що свої зобов`язання щодо надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) позивач виконав в повному обсязі, що не спростовується відповідачами. Відповідачі, у свою чергу, порушили свої зобов`язання та своєчасно не вносили оплату за спожиті комунальні послуги, у зв`язку з чим за період з 01.03.2018 до 30.11.2020 мають заборгованість у сумі 54253,61 гривні. Відповідачем [PERSON] заявлено про застосування позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, що передбачено ст. 256 ЦК України. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд встановив, що з даним позовом позивач звернувся до суду 02.04.2021, у зв`язку з чим позовна давність спливла за вимогами за період з 01.03.2018 до 01.04.2018. Проте, відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Закон України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 12, набрав чинності 02.04.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин. Вказаний карантин продовжений постановами Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», продовжений до 30 червня 2021 року. Станом на 02.04.2020 позовна давність за вимогами позивача (період з 01.03.2018 до 30.11.2020) не спливла, а отже її строк продовжується на строк дії карантину. Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону № 2189-VIII дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому позов необхідно задовольнити повністю та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у сумі 54253,61 гривні. Суд відхиляє аргументи відповідачки [PERSON] щодо порушення позивачем правил підсудності, оскільки цей позов заявлений з приводу нерухомого майна, а отже має місце виключна підсудність. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2270 гривень в рівних частках.

Outcome: approved