Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Представник ПАТ «Приватбанк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного між сторонами Договору від 26.12.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 2 700,00 грн., однак порушував зобов»язання по погашенню кредиту, у нього виникла перед банком заборгованість. Оскільки у відповідача виникла заборгованість, яку він в добровільному порядку не сплачує, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у сумі 835,58 грн., по процентам у сумі 6 959,30 грн., заборгованість за пенею та комісією у сумі 2 799, 96 грн. та штраф у сумі 500,00 грн., штраф у сумі 529,74 грн. (процентна складова). В судове засідання представник позивача не з»явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позовній заяві просив слухати справу у свою відсутність. Відповідач, його представник проти задоволення позову заперечував, посилаючись, серед іншого, на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, оскільки заборгованість погашена у 2012 році та просили застосувати наслідки сплину строків позовної давності, про що зазначили у судовому засіданні. Вислухавши пояснення [PERSON], її представника, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 23.00.2011 року між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір б/н згідно умов якого банк надав позичальнику суму у розмірі 2 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, зо відповідає строку дії картки. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як зазначає представник ПАТ «Приватбанк» у позові у зв»язку із неналежним виконанням [PERSON] взятих на себе зобов»язань за кредитним договором станом на 30.11.2015 виникла заборгованість у сумі 11624,58 грн. яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 835,58 грн., по процентам у сумі 6 959,30 грн., заборгованості за пенею та комісією у сумі 2 799, 96 грн., штрафу у сумі 500,00 грн. (фіксована частина), штрафу у сумі 529,74 грн. (процентна складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 525 ЦПК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З іншого боку положеннями ст. 60 ЦПК України встановлено обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження своїх вимог представник ПАТ «Приватбанк» надав розрахунок заборгованості, який в розумінні положень ст.. 57,59 ЦПК України не є належним та допустимим доказом як наявності заборгованості так і його розміру, зважаючи на те, що не дає суду змогу оцінити як наявність порушень відповідачем умов договору так і термін з якого таке порушення почалось. Приписами ст.. 11 ЦПК України встановлено обов»язок суду розглядати цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В свою чергу вимогами ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Зважаючи на вищевикладене суд приходить до висновку, що представником позивача не надано доказів, які свідчать про наявність заборгованості [PERSON] за кредитним договором та у розмірі зазначеному у позові, а тому вважає за можливе відмовити у задоволенні вимог ПАТ «Приватбанк». Відмовляючи в задоволенні позову суд виходить саме з того, що представником позивача не доведено порушення прав ПАТ «Приватбанк», а тому не вважає за необхідне застосовувати передбачені ст. 267 ЦК України наслідки пропуску строку позовної давності встановленої для звернення до суду за захистом своїх прав. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed