Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Представник позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» - Вуйка В.А. звернувся до суду з позовною заявою в якій просить: 1) в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором № 014/07-01-0012-08 від 08.01.2008 року та за Кредитним договором № 014/07/1- 352-07 від 27.03.2007 року, які діють в рамках Генеральної кредитної угоди № 221 від 01.09.2005 року у сумі: 200 152 доларів США 53 центи, звернути стягнення на Предмет іпотеки-1, а саме на: двокімнатну квартиру, загальною площею: 44,8 кв. м., житловою: 25,7 кв. м., яка знаходиться за адресою; [ADDRESS] - шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; 2) в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором № 014/07-01 -0012-08 від 08.01.2008 року та за Кредитним договором № 014/07/1 - 352-07 від 27.03.2007 року, які діють в рамках Генеральної кредитної угоди № 221 від 01.09.2005 року у сумі: 200 152 доларів США 53 центи, звернути стягнення на Предмет іпотеки-2, а саме на: двокімнатну квартиру, загальною площею: 50,9 кв. м., житловою: 29,9 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] - шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; 3) в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором № 014/07-01-0012-08 від 08.01.2008 року та за Кредитним договором № 014/07/1- 352-07 від 27.03.2007 року, які діють в рамках Генеральної кредитної угоди № 221 від 01.09.2005 року у сумі: 200 152 доларів США 53 центи, звернути стягнення на Предмет іпотеки-3, а саме на: двокімнатну квартиру, загальною площею: 49,4 кв. м., житловою: 28,7 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] - шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Ціна позову визначена позивачем в розмірі 200 152,53 доларів США. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що 01.09.2005 року між Акціонерним поштово - пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Генеральну кредиту угоду № 221, відповідно до умов якої Банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в порядку та на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках Кредитної угоди і, які є невід`ємними частинами п. 1.1. цієї Угоди. Загальний розмір позичкової заборгованості позичальника за наданими в рамках даної угоди кредитами не повинен перевищувати суми еквівалентної 40 000,00 доларів США. (п. 1.2. Генеральної угоди). Додатковою угодою № 1 від 07.02.2006 року до Генеральної кредитної угоди сторони погодили змінити загальний розмір позичкової заборгованості Позичальника до 63 000,00 доларів США. Додатковою угодою № 2 від 27.03.2007 року до Генеральної кредитної угоди сторони погодили змінити п. 1.3. Розділу 1 «Предмет договору», виклавши його у наступній редакції, а саме: «п. 1.3. Термін надання кредитних коштів у відповідності до цієї Угоди не може бути більшим, ніж по 01.09.2012 року». Додатковою угодою № 3 від 08.01.2008 року до Генеральної кредитної угоди сторони погодили змінити п. 1.2. ст. 1 «Предмет договору», виклавши його у наступній редакції, а саме: «Загальний розмір позичкової заборгованості Позичальника за наданими в рамках даної Угоди не повинен перевищувати суми: 40 000,00 доларів США строком з 01.09.2005 року по 06.02.2006 року; 63 000,00 доларів США строком з 07.02.2006 року по 07.01.2008 року; 95 200,00 доларів США строком з 08.01.2008 року по 29.12.2012 року». Додатковою угодою № 4 від 24.09.2008 року до Генеральної кредитної угоди сторони погодили змінити п. 1.2. ст. 1 «Предмет договору», виклавши його у наступній редакції, а саме: «Загальний розмір позичкової заборгованості Позичальника за наданими в рамках даної Угоди не повинен перевищувати суми: 40 000,00 доларів США строком з 01.09.2005 року по 06.02.2006 року; 63 000,00 доларів США строком з 07.02.2006 року по 07.01.2008 року; 95 200,00 доларів США строком з 08.01.2008 року по 29.12.2012 року; 82 928,00 доларів США строком з 24.09.2008 року по 29.12.2012 року». Також, згідно п. 2 цієї Додаткової угоди сторони погодили змінити п. 2.8. Розділу 2 «Умови надання та забезпечення повернення кредитних коштів», виклавши його в наступній редакції, а саме: «п. 2.8. У відповідності з діючим законодавством України забезпеченням цієї Угоди є: застава належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Renault Manager G340,1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Renault Premium, 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Wismut Roc, 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Renault Magnum АЕ390, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного майновому поручителю, [PERSON] , нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири [ADDRESS] . Додатковою угодою № 5 від 13.03.2009 року до Генеральної кредитної угоди сторони погодили п. 2.8. Розділу 2 «Умови надання та забезпечення повернення кредитних коштів», виклавши його в наступній редакції, а саме: «п. 2.8. У відповідності з чиним законодавством України забезпеченням цієї Угоди є; застава належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Renault Manager G340, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Renault Premium, 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Wismut Roc, 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Renault Magnum АЕ390, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного майновому поручителю, [PERSON] , нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири [ADDRESS] ; іпотека належного майновому поручителю - громадянину України [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири, житловою площею: 25,7 кв. м., загальною площею: 44,8 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Додатковою угодою № 5 від 26 березня 2009 року до Генеральної кредитної угоди сторони погодили п. 2.8. Розділу 2 «Умови надання та забезпечення повернення кредитних коштів», виклавши його в наступній редакції, а саме: «п. 2.8. У відповідності з чиним законодавством України забезпеченням цієї Угоди є: застава належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Renault Manager G340, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Renault Premium, 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Wismut Roc, 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Renault Magnum АЕ390, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного майновому поручителю, [PERSON] , нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири [ADDRESS] ; іпотека належного майновому поручителю - громадянину України [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири, житловою площею: 28,7 кв. м., загальною площею: 49,4 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Додатковою угодою № 6 від 26 березня 2009 року до Генеральної кредитної угоди сторони погодили п. 2.8. Розділу 2 «Умови надання та забезпечення повернення кредитних коштів», виклавши його в наступній редакції, а саме: «п. 2.8. У відповідності з чиним законодавством України забезпеченням цієї Угоди є: застава належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Renault Manager G340, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Renault Premium, 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Wismut Roc, 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Renault Magnum АЕ390, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; іпотека належного майновому поручителю, [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ), нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири [ADDRESS] ; іпотека належного майновому поручителю - громадянину України [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири, житловою площею: 25,7 кв. м., загальною площею: 44,8 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; іпотека належного майновому поручителю - громадянину України [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири, житловою площею: 28,7 кв. м., загальною площею: 49,4 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 27 березня 2007 року між AT «Райффайзен Банк Аваль» та Позичальником, в рамках вищезазначеної Генеральної кредитної угоди було укладено Кредитний договір № 014/07/1-352-07, відповідно до умов якого Кредитор надав Позичальнику кредит в сумі - 25 715,71 доларів США (ліміт кредитування) строком до 27.03.2010 року зі сплатою 14,5 % річних. 17 лютого 2009 року між Банком та Позичальником було укладено Додатковий договір № 1, відповідно до умов якого сторони дійшли згоди змінити Графік погашення кредиту та відсотків до Кредитного договору № 014/07/1-352-07 від 27.03.2007 року (Додаток № 1 до зазначеного кредитного договору), який викласти у новій редакції Додаткового договору № 1 від 17.02.2009 року до Кредитного договору № 014/07/1-352-07 від 27.03.2007 року. 13 березня 2009 року між Банком та Позичальником було укладено Додатковий договір № 2, відповідно до умов якого Сторони дійшли згоди змінити п. 3.4. Розділу 3 (Умови надання та забезпечення кредиту) Кредитного договору № 014/07/1-352-07 від 27.03.2007 року, виклавши його в наступній редакції, а саме: «п. 3.4. У відповідності з чинним законодавством України забезпеченням цього Договору є: марки Wismut Roc, 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Renault Magnum АЕ390, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; іпотека належного майновому поручителю, [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ), нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири [ADDRESS] ; іпотека належного майновому поручителю - громадянину України [PERSON] (Ідентифікаційний номер [NUMBER] ) нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири, житловою площею: 25,7 кв. м., загальною площею: 44,8 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 26 березня 2009 року між Банком та Позичальником було укладено Додатковий договір № 2, відповідно до умов якого Сторони дійшли згоди змінити п. 3.4 Розділу 3 (Умови надання та забезпечення кредиту) Кредитного договору № 014/07/1-352-07 від 27.03.2007 року, виклавши його в наступній редакції, а саме: «п. 3.4. У відповідності з чинним законодавством України забезпеченням цього Договору є: застава належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Renault Manager G340, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Renault Premium, 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Wismut Roc, 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Renault Magnum АЕ390, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного майновому поручителю, [PERSON] , нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири [ADDRESS] ; іпотека належного майновому поручителю - громадянину України [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири, житловою площею: 25,7 кв. м., загальною площею: 44,8 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 26 березня 2009 року між Банком та Позичальником було укладено Додатковий договір № 3, відповідно до умов якого Сторони дійшли згоди змінити п. 3.4. Розділу 3 (Умови надання та забезпечення кредиту) Кредитного договору № 014/07/1-352-07 від 27.03.2007 року, виклавши його в наступній редакції, а саме: «п. 3.4. У відповідності з чинним законодавством України забезпеченням цього Договору є: застава належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Renault Manager G340, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного Позичальнику транспортного засобу, а саме : марки Renault Premium, 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Wismut Roc, 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Renault Magnum АЕ390, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного майновому поручителю, [PERSON] , нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири [ADDRESS] ; іпотека належного майновому поручителю - громадянину України [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири, житловою площею: 28,7 кв. м., загальною площею: 49,4 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 24 липня 2009 року між Банком та Позичальником було укладено Додатковий договір № 4, відповідно до умов якого Сторони дійшли згоди внести зміни до п. 1.1. Кредитного договору № 014/07/1-352-07 від 27.03.2007 року, виклавши його в наступній редакції, а саме: «п. 1.1. Кредитор, у відповідності до Генеральної кредитної угоди № 221 від 01.09.2005 року, на положеннях та на умовах цього Договору, надає Позичальнику кредит у сумі - 25 715,71 доларів США зі сплатою 14,5 % річних терміном до 27.03.2011 року та з погашенням відповідно до Графіку погашення кредиту та відсотків, наведеного в Додатку № 1, що є невід`ємною частиною цього Договору. 08 січня 2008 року між Банком та Позичальником в рамках вищезазначеної Генеральної кредитної угоди також було укладено Кредитний договір № 014/07-01-0012-08 , відповідно до умов якого сторони погодили відкрити Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію з лімітом - 75 000,00 доларів США, строком до 29.12.2012 року, зі сплатою 13,25 % річних. 08 січня 2008 року між Банком та Позичальником було укладено Додатковий договір, відповідно до умов якого Сторони дійшли згоди доповнити Кредитний договір № 014/07-01-0012-08 від 08.01.2008 року детальним розписом сукупної вартості кредит, який було викладено в Додатку № 1 до Кредитного договору № 014/07-01-0012-08 від 08.01.2008 року. 13 лютого 2009 року між Банком та Позичальником було укладено Додатковий договір № 1, відповідно до умов якого Сторони дійшли згоди змінити Графік погашення кредиту та відсотків до Кредитного договору № 014/07-01-0012-08 від 08.01.2008 року (Додаток № 1 до зазначеного кредитного договору), який викласти у новій редакції. 13 березня 2009 року між Банком та Позичальником було укладено Додатковий договір № 2, відповідно до умов якого Сторони дійшли згоди змінити п. 3.4. Розділу 3 (Умови надання та забезпечення кредиту) Кредитного договору № 014/07-01-0012-08 від 08.01.2008 року, виклавши його в наступній редакції, а саме: «п. 3.4. У відповідності з чинним законодавством України забезпеченням цього Договору є: марки Wismut Roc, 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Renault Magnum АЕ390, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; іпотека належного майновому поручителю, [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ), нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири [ADDRESS] ; іпотека належного майновому поручителю - громадянину України [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири, житловою площею: 25,7 кв. м., загальною площею: 44,8 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 26 березня 2009 року між Банком та Позичальником було укладено Додатковий договір № 2, відповідно до умов якого Сторони дійшли згоди змінити п. 3.4. Розділу 3 (Умови надання та забезпечення кредиту) Кредитного договору № 014/07-01-0012-08 від 08.01.2008 року, виклавши його в наступній редакції, а саме: «п. 3.4. У відповідності з чинним законодавством України забезпеченням цього Договору є: застава належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Renault Manager G340, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Renault Premium, 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Wismut Roc, 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Renault Magnum АЕ390, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного майновому поручителю, [PERSON] , нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири [ADDRESS] ; іпотека належного майновому поручителю - громадянину України [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири, житловою площею: 25,7 кв. м., загальною площею: 44,8 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 26 березня 2009 року між Банком та Позичальником було укладено Додатковий договір № З, відповідно до умов якого Сторони дійшли згоди змінити п. 3.4. Розділу 3 (Умови надання та забезпечення кредиту) Кредитного договору № 014/07-01-0012-08 від 08.01.2008 року, виклавши його в наступній редакції, а саме: «п. 3.4. У відповідності з чинним законодавством України забезпеченням цього Договору є: застава належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Renault Manager G340, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Renault Premium, 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Wismut Roc, 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного Позичальнику транспортного засобу, а саме: марки Renault Magnum АЕ390, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; застави належного майновому поручителю, [PERSON] , нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири [ADDRESS] ; іпотека належного майновому поручителю - громадянину України [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири, житловою площею: 28,7 кв. м., загальною площею: 49,4 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 24 липня 2009 року між Банком та Позичальником було укладено Додатковий договір № 4, відповідно до умов якого Сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість строк сплати якої настав, у зв`язку з чим Графік погашення кредиту та відсотків, що є додатком № 1 до Договору було викладено у новій редакції. Отже, з укладенням Генеральної кредитної угоди та кредитних договорів до неї у Позичальника виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за Генеральною кредитною угодою у строки та в розмірах чітко встановлених Графіками погашення кредитної заборгованості за Кредитним договором № 014/07/1-352-07 від 27.03.2007 року та Кредитним договором № 014/07-01-0012-08 від 08.01.2008 року. Проте, всупереч вимогам Кредитного договору № 014/07/1-352-07 від 27.03.2007 року та Кредитним договором № 014/07-01-0012-08 від 08.01.2008 року Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, у зв`язку з чим Банк був змушений звернутися до суду з позов, про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.01.2011 року по цивільній справі № 2029/2-182/11 позовні вимоги Банку було задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за № 014/07/1-352-07 від 27.03.2007 року та за кредитним договором №014/07-01-0012-08 від 08.01.2008 року грошові кошти у розмірі 636 826 грн. 29 копійок. Рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн. Представник позивача зазначає, що рішенням суду від 19.01.2011 року встановлено юридичні факти дійсності правочину та наявність зобов`язань за Кредитним договором. Рішення суду від 19.01.2011 року не оскаржувалось та набрало законної сили. Крім того, з дати ухвалення вищезазначена рішення по сьогоднішній час заборгованість за Кредитним договором погашено в повному обсязі так і не було, тому Банк продовжував нараховувати Позичальнику відсотки та пеню за порушення виконання умов Кредитного договору. Таким чином, представник позивача вказує, що з урахуванням вищевикладених обставин, станом на дату розрахунку заборгованості (20.12.2018 року та 19.12.2018 року) заборгованість Позичальника перед Банком за Кредитним договором № 014/07/1-352-07 від 27.03.2007 року та Кредитним договором № 014/07-01-0012-08 від 08.01.2008 року в сумі складає: 200 152 доларів США 53 центи, що підтверджується розрахунками сум, які стягуються по кредиту станом на 19.12.2018 року та 20.12.2018 року за Кредитним договором № 014/07/1-352-07 від 27.03.2007 року та за Кредитним договором № 014/07-01-0012-08 від 08.01.2008 року. Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Генеральною кредитною угодою та кредитними договорами, 13 березня 2009 року між Банком (Іпотекодержатель) та громадянином України [PERSON] (Майновий поручитель-1) було укладено Договір іпотеки № 12/07-01/0112, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Г. О. Чуприною, зареєстрований в реєстрі за номером 1000, відповідно до умов якого виконання зобов`язань за Генеральною кредитною угодою № 221 від 01.09.2005 року та укладеними до неї кредитними договорами було забезпечено нерухомим майном, а саме: двокімнатною квартирою, загальною площею: 44,8 кв. м., житловою: 25,7 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також, з метою забезпечення виконання зобов`язань за Генеральною кредитною угодою та кредитними договорами, 08 січня 2008 року між Банком (Іпотекодержатель) та громадянином України [PERSON] (Майновий поручитель-2) було укладено Договір іпотеки № 221/1-08, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Г. О. Чуприною, зареєстрований в реєстрі за номером 23, відповідно до умов якого виконання зобов`язань за Генеральною кредитною угодою № 221 від 01.09.2005 року та укладених до неї кредитних договорів було забезпечено нерухомим майном, а саме: двокімнатною квартирою, загальною площею: 50,9 кв. м., житловою: 29,9 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань за Генеральною кредитною угодою № 221 від 01.09.2005 року та укладених до нього кредитних договорів, 08 січня 2008 року між Банком (Іпотекодержатель) та громадянином України [PERSON] (Майновий поручитель-3) було укладено Договір іпотеки № 221/2-09, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Г. О. Чуприною, зареєстрований в реєстрі за номером 1205, відповідно до умов якого виконання зобов`язань за Генеральною кредитною угодою № 221 від 01.09.2005 року та укладених до неї кредитних договорів було забезпечено нерухомим майном, а саме: двокімнатною квартирою, загальною площею: 49,4 кв. м., житловою: 28,7 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, відповідно до умов договорів іпотеки Предмет іпотеки-1, Предмет іпотеки-2 та Предмет іпотеки-3, забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з умов Генеральної кредитної угоди № 221 від 01.09.2005 року та укладених до неї кредитних договорів. За таких умов, Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення в рахунок майна, заставленого на умовах Договору іпотеки. Предметом спірних правовідносин є майнові права та обов`язки, щодо нерухомого майна, яке знаходиться за адресами: [ADDRESS] (Предмет іпотеки-1); [ADDRESS] (Предмет іпотеки-2); [ADDRESS] (Предмет іпотеки-3). У зв`язку з невиконанням Позичальником умов Генеральної кредитної угоди № 221 від 01.09.2005 року та укладених до неї кредитних договорів, а саме: несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, на адресу Позичальника та Іпотекодавців були направлені вимоги про усунення порушення основного зобов`язання з повідомленням їх про те, що у разі невиконання Позичальником кредитних зобов`язань за Кредитним договором Банк буде змушений звернути стягнення на Предмет іпотеки-1, а саме: нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; Предмет іпотеки-2, а саме: нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; та на Предмет іпотеки - 3, а саме: нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Дані вимоги були отримані Позичальником та іпотекодавцями, однак, у визначені Кредитором строки не виконані. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» від 05.05.2003 року № 898-ІV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. На підставі Розділу 6 договорів іпотеки - Договір іпотеки № 12/07-01/0112 від 13.03.2009 року, Договір іпотеки № 221/1-08 від 08.01.2008 року, Договір іпотеки № 221/2- 09 від 26.03.2009 року, у відповідності до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» від 05.05.2003 року № 898-ІV, є договорами про задоволення вимог Іпотекодержателя (Позивача). Право вибору способу задоволення вимог, встановлених умовами укладених договорів іпотеки належить Іпотекодержателю (Банку). Звернення стягнення на предмети іпотеки здійснюються будь-яким способом, передбаченим чинним законодавством України, у т. ч. і за рішенням суду (пункти 6.4. договорів іпотеки). Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» від 05.05.2003 року № 898-ІV, передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою суду від 11.04.2019 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження у зв`язку з чим призначено підготовче судове засідання. У визначений судом строк до закінчення підготовчого судового засідання, представником відповідача [PERSON] адвокатом Турутя З.О. подано відзив на позовну заяву. В своєму відзиві представник відповідача просить застосувати строки позовної давності у зв`язку з чим, в задоволенні позовної вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] , у рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором № 014/07/1-352-07 від 27.03.2007 року та Кредитним договором № 014/07-01-0012-08 від 08.01.2008 року, які діють в рамках Генеральної кредитної угоди № 221 від 21.09.2005 року у сумі 200 152 доларів США 53 центи, відмовити в повному обсязі. В своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] - адвокат Турутя З.О. щодо нарахованої Банком суми заборгованості за Кредитним договором № 014/07/1-352-07 від 27.03.2007 року та Кредитним договором № 014/07-01-0012-08 від 08.01.2008 року в розмірі 200 152 доларів США 53 центи, зазначає наступне. 01.09.2005 року між Банком та [PERSON] було укладено Генеральну кредитну угоду № 221, відповідно до умов якої Банк зобов`язаний надати [PERSON] кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках Генеральної угоди і, які є невід`ємним частинами п. 1.1. Генеральної угоди. 27.03.2007 року між Банком та [PERSON] в рамках Генеральної угоди було укладено Кредитний договір № 014/07/1-352-07 строком до 27.03.2010 року зі сплатою 14.5 % річних. 08.01.2008 року між Банком та [PERSON] в рамках Генеральної угоди також було укладено Кредитний договір № 014/07-01-0012-08, відповідно до умов якого сторони погодили відкрити [PERSON] невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 75000,00 доларів США, строком до 29.12.2012 року, зі сплатою 13,25% річних. З метою дострокового стягнення заборгованості за вказаними кредитними договорами Банк звернувся до суду. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.01.2011 по справі № 2029/2-182/11 позовні вимоги позивача було задоволено в повному обсязі, а саме стягнуто з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 014/07/1-352-07 від 27.03.2007 року та Кредитним договором № 014/07-01-0012-08 від 08.01.2008 року в сумі 636826 грн. 29 коп. З дати ухвалення зазначеного рішення суду по момент звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмети іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, Банк продовжував нараховувати [PERSON] відсотки та пеню за порушення виконання умов Кредитних договорів, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 200152 доларів США 53 центи. Однак, таке нарахування є незаконним, оскільки звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на зазначене, Банк мав право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитних договорів або до звернення до суду з вимогою про дострокове стягнення з [PERSON] заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного суду від 19 вересня 2018 року справа № 643/16336/16-ц, провадження № 61-12848св18, від 12 вересня 2018 року справа № 473/825/16-ц, провадження № 61-3240св18, 12 вересня 2018 року справа № 186/1974/14-ц, провадження № 61-24172св18 та інші. Отже, нарахування Банком суми заборгованості в розмірі 200152 доларів США 53 центи є безпідставним, а додані до позовної заяви розрахунки заборгованості за Кредитним договором № 014/07/1-352-07 від 27.03.2007 року та Кредитним договором № 014/07-01-0012-08 від 08.01.2008 року є недійсними. Крім того, Верховний Суд у своїй Постанові від 14.02.2018 р. № 564/2199/15-ц зазначив, що згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Щодо позовної вимоги про звернення стягнення на належну [PERSON] квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , представник відповідача [PERSON] - адвокат Турутя З.О. зазначає наступне. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Генеральною угодою та кредитними договорами, 08.01.2008 між Банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки № 221/1-08, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Г.О. Чуприною, зареєстрований в реєстрі за номером 23. Пунктом 1.1. Договору іпотеки встановлено, що Іпотечний договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя (Банку), що виникають з Генеральної кредитної угоди № 221 від 01.09.2005 року та будь - яких кредитних договорів, укладених у відповідності до Угоди, надалі - «Кредитні договори» (а також усіх додаткових договорів до них, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Угоди та/або Кредитних договорів), укладених між Іпотекодержателем (Банком) а Боржником ( [PERSON] ), за умовами яких Боржник ( [PERSON] ) зобов`язується перед Іпотекодержателем (Банком) повернути кредитні кошти (загальний розмір позичкової заборгованості Боржника ( [PERSON] ) у відповідності до Угоди не може перевищувати суму 95200,00 доларів США (Дев`яносто п`ять тисяч двісті доларів США 00 центів), з кінцевим терміном повернення встановленим по 29 грудня 2012 року, сплатити проценти за користування ними, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи) в розмірі, строки та у порядку, передбачених Угодою, кожним з Кредитних договорів, а також виконати інші умови Угоди та кожного з Кредитних договорів та відшкодувати Іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов Угоди та/або Кредитних договорів та/або одного з Кредитних договорів. Зміст, розмір, строки та порядок виконання зобов`язань, що забезпечені цим Договором, повністю відповідають змісту, розміру, строкам та порядку виконання зобов`язань, передбачених Угодою та кожним з Кредитних договорів. У відповідності до даного Договору Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Боржником своїх зобов`язань за Угодою та/або Кредитними договорами та/або одним з Кредитним договорів отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на нижче вказаних умовах. Відповідно до п. 3.1.4. Договору іпотеки у випадку невиконання Іпотекодавцем ( [PERSON] ) зобов`язань за цим Договором та/або у випадку невиконання боржником ( [PERSON] ) зобов`язань за Угодою та/або Кредитними договорами та/або одним з Кредитних договорів, у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, звернути стягнення на предмет іпотеки (Квартиру), реалізувати його відповідно до розділу 6 цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки (Квартири) суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушеннями зобов`язання, необхідних витратна утримання заставленого майна також витрат, пов`язаних з реалізацією предмета іпотеки (Квартири). Згідно з п. 3.1.5. Договору іпотеки іпотекодержатель (Банк) має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки (квартири) та реалізувати його у випадку смерті іпотекодавця та/або боржника ( [PERSON] ). У відповідності до п. 6.2. Договору іпотеки Іпотекодержатель (Банк) набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки (Квартиру) та задовольнити всю суму зобов`язання на момент звернення стягнення, у тому числі всю суму заборгованості за кредитом та відсотками, штрафними санкціями, комісійною винагородою, незалежно від настання строку виконання Боргових зобов`язань, який зазначено в Угоді та/або Кредитних договорах та/або одному з Кредитних договорів у наступних випадках: - якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за Угодою та/або Кредитними договорами та/або одним з Кредитних договорів вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений строк суми кредиту, або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Угодою та/або Кредитними договорами та/або одним з Кредитних договорів строки суми процентів, комісійної винагороди, сум неустойки (пені, штрафних санкцій); - у випадку смерті Боржника та/або Іпотекодавця; Отже, з аналізу наведених положень Договору іпотеки вбачається, що з 29.12.2012 Банк мав набути право звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: належну [PERSON] квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Однак, з огляду на те, що 11.03.2010 року Банк звернувся до [PERSON] із вимогою про дострокове повернення кредиту та відсотків за його користування в порядку ч. 2 ст.1050 ЦК України, а у подальшому, 12.04.2010 року Банк звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.01.2011 по справі № 2029/2-182/11 було задоволено в повному обсязі, Банком було установлено новий строк виконання основного зобов`язання, що співпадає із датою пред`явлення дострокової вимоги за Кредитним договором № 014/07/1-352-07 від 27.03.2007 року та Кредитним договором № 014/07-01-0012-08 від 08.01.2008 року, отже, строк позовної давності за вказаними кредитними договорами почав спливати з початку 2010 року. На час звернення з позовом про дострокове стягнення кредитної заборгованості вважається, що настав строк виконання зобов`язання у повному обсязі. Такими є висновки Верховного суду, які викладені у Постанові від 04.07.2018 року по справі № 761/4494/13-ц. Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у справі №6-990 цс15. У відповідності до положень Договору іпотеки, Банк та [PERSON] не передбачили умов про збільшення строку позовної давності, таким чином підлягає до застосування загальний строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до п. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Виходячи з аналізу зазначених правових норм позовна давність може бути збільшена лише щодо конкретної вимоги, яка випливає із договору, між сторонами такого договору шляхом викладення у тексті договору згоди сторін на збільшення строку позовної давності. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України у 2010 році Банк змінив строк виконання основного зобов`язання та був зобов`язаний пред`явити позов до майнового поручителя (іпотекодавця) [PERSON] протягом трьох років від дати порушення [PERSON] встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Отже, з огляду на вищезазначене право на звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме належну [PERSON] квартиру, у Банку виникло з моменту невиконання основного зобов`язання за зміненим строком виконанням основного зобов`язання на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, а саме, з початку 2010 року. Приписами статті 589 ЦК України, встановлено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Якщо предметом застави є нерухоме майно, то спірні правовідносини регулюються Законом України « Про іпотеку», де у ст. 33 містяться аналогічні приписи та зокрема зазначено, що: «У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.» Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Зважаючи на те, що відповідно до вимог до Договору іпотеки підлягає застосуванню загальний строк позовної давності у 3 роки, то строк позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки збіг на початку 2013 року. Враховуючи зазначені обставини даної та приписи чинного законодавства, є підстави стверджувати про сплив строку позовної давності до вимоги Банку про звернення стягнення на належну [PERSON] квартиру. Також зазначено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 18.06.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Відповідно до ст. 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником. Частиною 3 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Поручитель приймає на себе зобов`язання відповідати за виконання кредитного договору за боржника (статті 553-554 ЦК), а також за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника, якщо таке зазначено у договорі поруки. Відповідно до статті 523 ЦК порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником, а згідно зі статтею 607 ЦК зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає. Матеріали справи не містять доказів прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Умовами Іпотечного договору, на підставі якого Банк просить звернути стягнення на належну [PERSON] квартиру, не передбачено умови про згоду іпотекодавця ( [PERSON] ) відповідати за нового боржника. Зазначене узгоджується з Постановою пленуму ВСС від 30.03.2012 N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Окрім відзиву на позовну заяву, представником відповідача [PERSON] адвокатом Турутя З.О. подано заяву про застосування строків позовної давності. Підстави застосування позовної давності аналогічні тим, які зазначені у відзиві на позовну заяву. Представником позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» - Вуйка В.А. подано заперечення проти заяви представника відповідача [PERSON] - адвоката Турутя З.О. про застосування строків позовної давності. В своїх запереченнях представник позивача просить відмовити в задоволенні заяви про застосування строків позовної давності. В установлений строк представником відповідача [PERSON] адвокатом Турутя З.О. подано відповідь на заперечення представника позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» - Вуйка В.А. щодо застосування строків позовної давності. Відповідь на відзив у встановленому законом порядку від представника позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» до суду не надходила. Відповідачами [PERSON] та [PERSON] у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подавався. Ухвалою суду від 24.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Після призначення справи до судового розгляду, відповідачем [PERSON] подано письмові пояснення щодо позовних вимог. В своїх поясненнях відповідач [PERSON] просить відмовити в задоволенні позову у відношенні нього з наступних підстав. В своїх поясненнях відповідач [PERSON] зазначає, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, [PERSON] припинив виконувати взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту з 28.03.2012 року, у зв`язку з чим, право кредитора порушено з 28.03.2012 року. Стаття 559 ЦК України передбачає підстави та наслідки припинення поруки. Позивачем до позову не надано жодного доказу того, що кредитором пред`являлись будь-які вимоги до поручителя у строки, визначені ст. 559 ЦК України. Додане до позовної заяви рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.01.2011 року по справі № 2029/2-182/11 свідчить про те, що кредитор самостійно змінив строк виконання договору. Вказане рішення суду постановлено відносно боржника [PERSON] , однак рішення щодо майнового поручителя не приймалось. Таким чином, відповідач [PERSON] зазначає, що відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором, повинна бути пред`явлена в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або від дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або від дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем). На підставі викладеного відповідач [PERSON] зазначає, що строки пред`явлення будь-яких вимог до нього як поручителя пропущені. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи. Від представників позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» - адвокатів: Бєлінського О.В., Гапона О.Я. суду неодноразово надавались заяви, в яких вони просять проводити розгляд справи без участі представника позивача та задовольнити позовні вимоги повністю (а.с. 101, 118, 170-171). Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Турутя З.О. в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином,в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи. Відповідачі: [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином,в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи. Про причини не явки суду не повідомили. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що між Акціонерним поштово - пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , було укладено кредитний договір № 014/07/1-352-07 від 27.03.2007 року та кредитний договір № 014/07-01-0012-08 від 08.01.2008 року, які діють в рамках Генеральної кредитної угоди № 221 від 01.09.2005 року, укладеної між кредитором та позичальником. З укладенням Генеральної кредитної угоди та кредитних договорів до неї у Позичальника виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за Генеральною кредитною угодою у строки та в розмірах чітко встановлених Графіками погашення кредитної заборгованості за Кредитним договором № 014/07/1-352-07 від 27.03.2007 року та Кредитним договором № 014/07-01-0012-08 від 08.01.2008 року. Всупереч вимогам Кредитного договору № 014/07/1-352-07 від 27.03.2007 року та Кредитного договору № 014/07-01-0012-08 від 08.01.2008 року позичальник[PERSON] не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, у зв`язку з чим Банк звернувся до суду з позовом, про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.01.2011 року по цивільній справі № 2029/2-182/11 позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Рішенням суду стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за № 014/07/1-352-07 від 27.03.2007 року та за кредитним договором №014/07-01-0012-08 від 08.01.2008 року грошові кошти у розмірі 636 826 грн. 29 копійок. Рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн. Після ухвалення рішення суду від 19.01.2011 року та на час подання позовної заяви заборгованість за Кредитним договором погашено в повному обсязі так і не було, а тому Банк продовжував нараховувати Позичальнику відсотки та пеню за порушення виконання умов Кредитного договору. Таким чином, в обґрунтування позову зазначено, що станом на дату розрахунку заборгованості (20.12.2018 року та 19.12.2018 року) заборгованість Позичальника перед Банком за Кредитним договором № 014/07/1-352-07 від 27.03.2007 року та Кредитним договором № 014/07-01-0012-08 від 08.01.2008 року в сумі складає: 200 152 доларів США 53 центи, що підтверджується розрахунками сум, які стягуються по кредиту станом на 19.12.2018 року та 20.12.2018 року за Кредитним договором № 014/07/1-352-07 від 27.03.2007 року та за Кредитним договором № 014/07-01-0012-08 від 08.01.2008 року. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. З матеріалів справи вбачається, що 27.03.2007 року між Банком та [PERSON] в рамках Генеральної угоди було укладено Кредитний договір № 014/07/1-352-07 строком до 27.03.2010 року зі сплатою 14.5 % річних. 08.01.2008 року між Банком та [PERSON] в рамках Генеральної угоди також було укладено Кредитний договір № 014/07-01-0012-08, відповідно до умов якого сторони погодили відкрити [PERSON] невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 75000,00 доларів США, строком до 29.12.2012 року, зі сплатою 13,25% річних. З метою дострокового стягнення заборгованості за вказаними кредитними договорами Банк звернувся до суду. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.01.2011 року по цивільній справі № 2029/2-182/11 з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за № 014/07/1-352-07 від 27.03.2007 року та за кредитним договором №014/07-01-0012-08 від 08.01.2008 року стягнуто грошові кошти у розмірі 636 826 грн. 29 копійок. Рішенням суду з [PERSON] на користь позивача стягнуто витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн В позовній заяві зазначено, що з дати ухвалення зазначеного рішення суду по момент звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмети іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, Банк продовжував нараховувати [PERSON] відсотки та пеню за порушення виконання умов Кредитних договорів, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 200152 доларів США 53 центи. Разом з цим, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на зазначене, Банк мав право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитних договорів або до звернення до суду з вимогою про дострокове стягнення з [PERSON] заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного суду від 19 вересня 2018 року справа № 643/16336/16-ц, провадження № 61-12848св18, від 12 вересня 2018 року справа № 473/825/16-ц, провадження № 61-3240св18, 12 вересня 2018 року справа № 186/1974/14-ц, провадження № 61-24172св18 та інші. Крім того, Верховний Суд у своїй Постанові від 14.02.2018 р. № 564/2199/15-ц зазначив, що згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Таким чином, заборгованість за тими самими кредитними договорами вже стягнута, а тому повторне стягнення кредиту всупереч положень статті 61 Конституції України призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те ж саме зобов`язання Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказані правові висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18. З правового висновку, викладеного в Постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 14-10цс18, вбачається, що згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом також встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за Генеральною угодою та кредитними договорами, 08.01.2008 між Банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки № 221/1-08, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Г.О. Чуприною, зареєстрований в реєстрі за номером 23. Пунктом 1.1. Договору іпотеки встановлено, що Іпотечний договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя (Банку), що виникають з Генеральної кредитної угоди № 221 від 01.09.2005 року та будь - яких кредитних договорів, укладених у відповідності до Угоди, надалі - «Кредитні договори» (а також усіх додаткових договорів до них, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Угоди та/або Кредитних договорів), укладених між Іпотекодержателем (Банком) а Боржником ( [PERSON] ), за умовами яких Боржник ( [PERSON] ) зобов`язується перед Іпотекодержателем (Банком) повернути кредитні кошти (загальний розмір позичкової заборгованості Боржника ( [PERSON] ) у відповідності до Угоди не може перевищувати суму 95200,00 доларів США (Дев`яносто п`ять тисяч двісті доларів США 00 центів), з кінцевим терміном повернення встановленим по 29 грудня 2012 року, сплатити проценти за користування ними, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи) в розмірі, строки та у порядку, передбачених Угодою, кожним з Кредитних договорів, а також виконати інші умови Угоди та кожного з Кредитних договорів та відшкодувати Іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов Угоди та/або Кредитних договорів та/або одного з Кредитних договорів. Зміст, розмір, строки та порядок виконання зобов`язань, що забезпечені цим Договором, повністю відповідають змісту, розміру, строкам та порядку виконання зобов`язань, передбачених Угодою та кожним з Кредитних договорів. У відповідності до даного Договору Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Боржником своїх зобов`язань за Угодою та/або Кредитними договорами та/або одним з Кредитним договорів отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на нижче вказаних умовах. Відповідно до п. 3.1.4. Договору іпотеки у випадку невиконання Іпотекодавцем ( [PERSON] ) зобов`язань за цим Договором та/або у випадку невиконання боржником ( [PERSON] ) зобов`язань за Угодою та/або Кредитними договорами та/або одним з Кредитних договорів, у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, звернути стягнення на предмет іпотеки (Квартиру), реалізувати його відповідно до розділу 6 цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки (Квартири) суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушеннями зобов`язання, необхідних витратна утримання заставленого майна також витрат, пов`язаних з реалізацією предмета іпотеки (Квартири). Згідно з п. 3.1.5. Договору іпотеки іпотекодержатель (Банк) має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки (квартири) та реалізувати його у випадку смерті іпотекодавця та/або боржника ( [PERSON] ). У відповідності до п. 6.2. Договору іпотеки Іпотекодержатель (Банк) набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки (Квартиру) та задовольнити всю суму зобов`язання на момент звернення стягнення, у тому числі всю суму заборгованості за кредитом та відсотками, штрафними санкціями, комісійною винагородою, незалежно від настання строку виконання Боргових зобов`язань, який зазначено в Угоді та/або Кредитних договорах та/або одному з Кредитних договорів у наступних випадках: - якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за Угодою та/або Кредитними договорами та/або одним з Кредитних договорів вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений строк суми кредиту, або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Угодою та/або Кредитними договорами та/або одним з Кредитних договорів строки суми процентів, комісійної винагороди, сум неустойки (пені, штрафних санкцій); - у випадку смерті Боржника та/або Іпотекодавця; З аналізу наведених положень Договору іпотеки вбачається, що з 29.12.2012 року Банк мав набути право звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: належну [PERSON] квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Однак, з огляду на те, що 11.03.2010 року Банк звернувся до [PERSON] із вимогою про дострокове повернення кредиту та відсотків за його користування в порядку ч. 2 ст.1050 ЦК України, а у подальшому, 12.04.2010 року Банк звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.01.2011 по справі № 2029/2-182/11 було задоволено в повному обсязі, Банком було установлено новий строк виконання основного зобов`язання, що співпадає із датою пред`явлення дострокової вимоги за Кредитним договором № 014/07/1-352-07 від 27.03.2007 року та Кредитним договором № 014/07-01-0012-08 від 08.01.2008 року, отже, строк позовної давності за вказаними кредитними договорами почав спливати з початку 2010 року. На час звернення з позовом про дострокове стягнення кредитної заборгованості вважається, що настав строк виконання зобов`язання у повному обсязі. Такими є висновки Верховного суду, які викладені у Постанові від 04.07.2018 року по справі № 761/4494/13-ц. Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у справі №6-990 цс15. У відповідності до положень Договору іпотеки, Банк та [PERSON] не передбачили умов про збільшення строку позовної давності, таким чином підлягає до застосування загальний строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до п. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Виходячи з аналізу зазначених правових норм позовна давність може бути збільшена лише щодо конкретної вимоги, яка випливає із договору, між сторонами такого договору шляхом викладення у тексті договору згоди сторін на збільшення строку позовної давності. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України у 2010 році Банк змінив строк виконання основного зобов`язання та був зобов`язаний пред`явити позов до майнового поручителя (іпотекодавця) [PERSON] протягом трьох років від дати порушення [PERSON] встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Отже, з огляду на вищезазначене право на звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме належну [PERSON] квартиру, у Банку виникло з моменту невиконання основного зобов`язання за зміненим строком виконанням основного зобов`язання на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, а саме, з початку 2010 року. Приписами статті 589 ЦК України, встановлено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Якщо предметом застави є нерухоме майно, то спірні правовідносини регулюються Законом України « Про іпотеку», де у ст. 33 містяться аналогічні приписи та зокрема зазначено, що: «У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.» Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Зважаючи на те, що відповідно до вимог до Договору іпотеки підлягає застосуванню загальний строк позовної давності у 3 роки, то строк позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки збіг на початку 2013 року. Враховуючи зазначені обставини даної та приписи чинного законодавства, є підстави стверджувати про сплив строку позовної давності до вимоги Банку про звернення стягнення на належну [PERSON] квартиру. Також з матеріалів справи вбачається, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 18.06.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Відповідно до ст. 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником. Частиною 3 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Поручитель приймає на себе зобов`язання відповідати за виконання кредитного договору за боржника (статті 553-554 ЦК), а також за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника, якщо таке зазначено у договорі поруки. Відповідно до статті 523 ЦК порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником, а згідно зі статтею 607 ЦК зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає. Окрім відзиву на позовну заяву, представником відповідача [PERSON] адвокатом Турутя З.О. подано заяву про застосування строків позовної давності. Підстави застосування позовної давності аналогічні тим, які зазначені у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] також в своїх поясненнях зазначив, що строки пред`явлення будь -яких вимог до нього, як поручителя пропущені. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представником позивача не наведено доказів поважності пропуску строку звернення до суду, а тому підстав для задоволення позовних вимог немає. Підстав для визнання поважності причин пропуску позовної давності судом не вбачається. Оскільки та відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку про відмову у позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Розподіл судових витрат, суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed