Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

Представник ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» звернувся в суд із позовом про стягнення із [PERSON] боргу за послуги з теплопостачання в розмірі 27 696 грн. 50 коп., посилаючись на те, що позивач надає послуги теплопостачання до квартири в якій проживає відповідач. 16 січня 2018 року між ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» та [PERSON] укладено договір № 11/18 про розстрочку погашення заборгованості за поставлену теплову енергію. Термін дії вказаного договору закінчився 16 січня 2019 року, але взяті на себе згідно цього договору боржник не виконала. Заочним рішенням від 23 вересня 2020 року позов задоволено. Ухвалою від 28 грудня 2020 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 23 вересня 2020 року скасовано та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ухвали від 20 квітня 2021 року до участі в справі у якості співвідповідачів залучено [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 23 квітня 2021 року представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог (фактично заяву про зміну предмета позову), відповідно до якої він просив суд стягнути в солідарному порядку із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 27 696 грн. 50 коп. заборгованості за послуги теплопостачання у квартирі [ADDRESS] . Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з мотивів наведених у ньому. Вказав що відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] , тому мають солідарний обов`язок по оплаті комунальних послуг. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні не заперечили проти солідарного стягнення заборгованості за послуги теплопостачання з відповідачів - співвласників квартири. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання споживачами-відповідачами зобов`язання по оплаті наданих послуг теплопостачання. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11 березня 1999 року власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . За даними виписки № 0695 з будинкової книжки про реєстрацію та склад сім`ї від 18 квітня 2019 року у даній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Повнолітніми серед них є відповідачі [PERSON] та [PERSON] . 16 січня 2018 року між Державним міським підприємством «Івано-Франківськтеплокомуненерго» та [PERSON] укладено договір № 11/18 про розстрочку погашення заборгованості за поставлену теплову енергію, пунктом 4 якого відповідач зобов`язалась погасити борг до 16 січня 2019 року. В силу дії п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору або закону. Згідно п. 8 Правил надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, послуги надаються споживачеві згідно із договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до п. 20 Правил надання послуг із централізованого опалення плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції, тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Внаслідок неналежного виконання споживачами - відповідачами зобов`язання по оплаті наданих послуг, станом на 01 червня 2020 року, виникла заборгованість перед позивачем в загальній сумі 27 696 грн. 50 коп. За змістом ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Таким чином обов`язок по оплаті послуг теплопостачання несуть зареєстровані та фактично проживаючі у квартирі дієздатні особи, а саме [PERSON] та [PERSON] . Даний обов`язок в силу закону є солідарним. Посилання представників сторін на ст. 360 ЦК України, як на підставу стягнення заборгованості з усіх співвласників, суд вважає помилковим. За змістом ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору. Послуга теплопостачання прямо не пов`язана із управлінням, утриманням та збереженням нерухомого майна. Вона споживається виключно особами, які проживають у будинку/квартирі, в яку подається теплова енергія. Тому застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми спеціального законодавства, яке регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, зокрема положення ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», щодо солідарного обов`язку проживаючих та/або зареєстрованих у житлі осіб оплачувати комунальні послуги. Відповідачем [PERSON] у заяві про перегляд заочного рішення заявлено про застосування строків позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно розрахунку боргу за теплоенергію, заявлений позивачем розмір заборгованості нарахований за період з 01 червня 2017 року по 01 червня 2020 року. Із позовом позивач звернувся 18 червня 2020 року, здавши в цей день позовну заяву з додатками на відділення поштового зв`язку. За змістом ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З розрахунку боргу за теплоенергію також вбачається, що борг за теплопостачання погашався у 2018 році, 16 січня 2018 року між [PERSON] та позивачем укладався договір про реструктуризацію заборгованості. Таким чином позовна давність переривалась шляхом вчинення відповідачами дій, що свідчать про визнання боргу, а тому суд вважає що позовна давність позивачем не пропущена. Відповідно до вимог ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідачів слід стягнути по 1 051 гривень судового збору з кожного на користь позивача. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 526 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial