Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Представник відповідача Ренійської міської ради Одеської області в судове засідання не явився, відзиву на позов не надав, просив розглянути справу у його відсутності. Представник позивачки [PERSON] [PERSON] , діючий від імені та в інтересах позивачки, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження позивачки; копія свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] із [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] ; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія довідки КП «Ренійське БТІ» від 18.09.2018р. №295 про право власності [PERSON] та [PERSON] на нерухомість; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості від 20.09.2019р.; копії актів депутата Ренійської міськради від 04.12.2019р. щодо факту мешкання позивачки із батьками; копії постанов нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.11.2019р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі є донькою [PERSON] та [PERSON] . За життя [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 15.06.1990р. №1848 належало наступне майно: житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] , по Ѕ його частині кожному з них. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, [INFO] померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно (1/2 частину нерухомості). Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] були : чоловік [PERSON] та донька позивачки у справі. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] жодний із спадкоємців за прийняттям спадщини до нотаріуса із заявою не звертався. Не зважаючи на це, вдовець померлої [PERSON] прийняв спадщину на частину житлового будинку в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. [INFO] . [PERSON] помер. За життя він належним йому майном не розпорядився, заповіту не склав. Також за життя [PERSON] не оформив своє право на спадщину після смерті дружини, свідоцтво про прийняття спадщини не отримав. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. Спадкоємцями після його смерті була його донька позивачка у справі. Останні роки перед смертю [PERSON] позивачка мешкала разом із ним, доглядала за батьком, як донька. Відповідач\~ у справі на спадщину не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформила позивачка. У нинішній час, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок, про що 14.11.2019р. нотаріусом було\~ винесено відповідні постанови. Необхідні нотаріусу документи позивачка надати не може у зв`язку із тим, що на час смерті її батьків житловий будинок не був зареєстрований у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, після їхньої смерті отримати свідоцтво про право власності на належний їй спадковий будинок неможливо. Згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючих документів у т.ч. і при видачі свідоцтва про право на спадщину. На копіях (фотокопіях) зазначених документів проставляється відповідна відмітка про перехід права власності до набувача чи спадкоємця. Отже, після смерті батьків це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на нерухомість, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Згідно даних актів депутата Ренійської міської ради від 04.12.2019р. та свідчень сусідів-свідків позивачка [PERSON] , хоча і була зареєстрована за іншою адресою, але фактично мешкала і вела спільне господарство із батьками по [ADDRESS] . Таким чином,\~ батько позивачки прийняв спадщину за законом після смерті своєї дружини, а позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON] , і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою\~ не визнана, відповідач на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємицею за законом. У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка не звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначила позивачка, після смерті батька (який також прийняв спадщину за законом після смерті своєї дружини) у неї були відсутні правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка також не має можливості. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій правовстановлюючих та технічних документів на нерухомість, розпорядження щодо її цільового використовування тощо). Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом\~ із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб`єктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 3 ст.1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved