Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири №85, що розташована в пятиповерховому будинку по вул.Ювілейній, 4-б в м.Ватутіне, Черкаської області, укладений між [PERSON], який помер 12.07.2014, актовий запис про смерть №109, складений Христинівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Черкаській області, [PERSON] та [PERSON], посвідчений Українською товарною біржею 10.10.2001 року, реєстраційний номер 197446 та визнати за [PERSON], [INFO], уродженцем [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що 10.10.2001 Звенигородською філією Української товарної біржі між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був посвідчений договір купівлі-продажу нерухомості, а саме: квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] житловою площею 40,4 кв.м, загальною площею 58,4 кв.м., реєстраційний номер №197446. Відповідно до закону, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до положення про державну реєстрацію обєктів нерухомого майна встановлено, що державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємтсва бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. Договір купівлі-продажу нерухомості №197446 від 10.10.2001 був зареєстрований позивачем у Звенигородському районному бюро технічної інвентаризації під №1, реєстр №1693. На час укладання договору в жовтні місяці 2001 ні позивач, ні відповідачі не знали, що правочин підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинний Закон України «Про товарну біржу», в якому вказано, що правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. На даний час державна реєстрація прав є обовязковою, а інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. У звязку з цим позивач звернувся до реєстраційної служби Ватутінського міського управління юстиції, однак йому було розяснено, що відповідно до ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому визнати в якості правовстановлюючого документа на квартиру договір посвідчений Українською товарною біржею не можливо. Укладення договору купівлі-продажу на біржі замість нотаріальної контори, мало місце внаслідок правової необізнаності позивача щодо наслідків такого договору. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Договір купівлі-продажу квартири обома сторонами виконаний повністю, відповідачі звільнили квартиру, передали ключі позивачу та знялися з реєстрації за вказаною адресою. Позивач передав відповідачам кошти в сумі 12030 грн. 00 коп., а від них отримав документи на квартиру та почав нею користуватися на свій розсуд. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін правочину не заявляв. Позивач використовує квартиру для постійного проживання, регулярно сплачує комунальні платежі та утримує її в належному санітарно-технічному стані. Повторне нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу на даний час не можливе, а тому позивач і змушений звернутися до суду з даним позовом, оскільки вирішити дане питання в позасудовому порядку неможливо. Відповідач [PERSON] та третя особа представник Української товарної біржі в судове засідання не зявилися. Ухвалою суду від 18.10.2018 вирішено провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] та третьої особи представника Української товарної біржі. Суд, заслухавши представника позивача та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є законними, обгрунтованими та стверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до\~ст.81\~ЦПК України\~кожна сторона\~зобовязана довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених статтею\~82\~цього Кодексу. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що дійсно 10.10.2001 Українською товарною біржею між [PERSON], який помер 12.07.2014, актовий запис про смерть №109, складений Христинівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Черкаській області, що стверджується копією актового запису про смерть (а.с.38), [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири №85, що розташована в пятиповерховому будинку по вул.Ювілейній, 4-б в м.Ватутіне, Черкаської області, що стверджується копією договору (а.с.13). Договір купівлі-продажу нерухомості №197446 від 10.10.2001 був зареєстрований позивачем у Звенигородському районному бюро технічної інвентаризації під №1, реєстр №1693. На час укладання договору в жовтні місяці 2001 ні позивач, ні відповідачі не знали, що правочин підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинний Закон України «Про товарну біржу», в якому вказано, що правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. На даний час державна реєстрація прав є обовязковою, а інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. У звязку з цим позивач звернувся до реєстраційної служби Ватутінського міського управління юстиції, однак йому було розяснено, що відповідно до ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому визнати в якості правовстановлюючого документа на квартиру договір посвідчений Українською товарною біржею не можливо. Укладення договору купівлі-продажу на біржі замість нотаріальної контори, мало місце внаслідок правової необізнаності позивача щодо наслідків такого договору. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як було встановлено в судовому засіданні договір купівлі-продажу квартири обома сторонами виконаний повністю, відповідачі звільнили квартиру, передали ключі позивачу та знялися з реєстрації за вказаною адресою. Позивач передав відповідачам кошти в сумі 12030 грн. 00 коп., а від них отримав документи на квартиру та почав нею користуватися на свій розсуд. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін правочину не заявляв. Позивач використовує квартиру для постійного проживання, регулярно сплачує комунальні платежі та утримує її в належному санітарно-технічному стані. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.204 ЦК України (2003) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.220 ЦК України (2003) якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказми, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.392 ЦК України (2003) власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч.2. ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. З дня укладання договору по даний час позивач та його сімя без перешкод здійснювала та здійснює своє право власності та користування приміщенням квартири для власних цілей. Умови договору сторонами виконані в повному обсязі. Належна оцінка зібраних у справі доказів вказує на наявність підстав для визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання за позивачем права власності на квартиру. Враховуючи всі обставини справи, суд вважає за необхідне визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири №85, що розташована в пятиповерховому будинку по вул.Ювілейній, 4-б в м.Ватутіне, Черкаської області, укладений між [PERSON], який помер 12.07.2014, актовий запис про смерть №109, складений Христинівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Черкаській області, [PERSON] та [PERSON], посвідчений Українською товарною біржею 10.10.2001 року, реєстраційний номер 197446 та визнати за [PERSON], [INFO], уродженцем [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Від сплати судового збору позивач звільнений, як інвалід 2 групи. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~А тому, суд вважає \~за \~необхідне \~\~\~\~стягнути \~з \~\~відповідача [PERSON] в дохід держави\~\~704 грн. 80 коп. судового збору за вимогу немайнового характеру та 2103 грн. 55 коп. судового збору за вимогу майнового характеру. На \~підставі викладеного,\~ст.41,\~47\~ч.2,\~224,\~227\~ЦК України\~1963\~року,\~ст.203,\~204,\~220,\~321,\~392\~ЦК України\~2003\~року,\~ст.15,\~16, 220,\~328,\~655,\~657\~ ЦК України\~та

Outcome: approved