Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ODXRRX10760013 від 02.02.2007 року у розмірі 18608,09 грн. та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 02.02.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № ODXRRX10760013, за умовами якого остання одержала кредит у розмірі 1078,77 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому, [PERSON] у заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Памяткою клієнта», «Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт)», а також «Тарифами банку» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Проте, відповідачка протягом тривалого часу ухиляється від виконання умов вищезазначеного кредитного договору, зокрема не сплачує банку кредитні кошти та інші передбачені кредитним договором платежі, у звязку з чим перед банком виникла заборгованість в розмірі 18608,09 грн., яка до теперішнього часу не погашена, що і стало підставою для звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» з даним позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, але направив до суду заяву, якою позов підтримує в повному обсязі і просить справу розглянути у його відсутність. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та просила зменшити розмір пені та штрафів, оскільки вона перебуває у тяжкому матеріальному становищі. Виходячи з положень ст. 174 ЦПК України відповідачці судом розяснені правові наслідки визнання позову, але вона наполягає на тому, що позов про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором визнає в повному обсязі. Відповідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Разом з тим, як вбачається з п. 5.3 «Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт)» при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. У\~відповідності до ч. 2. ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Нормами діючого законодавства не передбачено нарахування штрафу, як неустойки, в твердій грошовій сумі. Таким чином, з огляду на вищенаведені положення діючого законодавства, враховуючи умови договору, яким передбачено нарахування штрафу, за невиконання позичальником умов строку сплати відсотків за кредитом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідачки штрафу в розмірі 500 грн. не відповідають положенням ч. 2 ст. 549 ЦК України, тому не можуть бути задоволені. До того ж, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються з ч. 2 ст. 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. В судовому засіданні було встановлено, що відповідачка знаходиться у тяжкому матеріальному становищі, у звязку з чим просить суд зменшити розмір пені та штрафів, а тому виходячи з положень вищевказаної статті, суд вважає можливим пеню за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, яка значно більша від розміру боргового зобовязання, у розмірі 9561,19 грн., а також штраф в розмірі 862,29 грн., як відсоткову складову, не стягувати, що відповідатиме засадам добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial