Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Фурманов Є.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача завдану шкоду в сумі 88 736 грн 60 коп., що складається з матеріальної шкоди в сумі 8\~736 грн 60 коп., моральної шкоди в сумі 80\~000 грн 00 коп. В обґрунтування позову посилався на те, що 23 червня 2020 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова постановив ухвалу по справі № 644/9559/16-к про звільнення [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2\~ ст.125 КК України, від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених\~ст. 49 КК України, та закриття провадження у справі. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27.10.2020 року залишено без змін вищевказану ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова. Відповідно до\~ст.129 КПК України\~цивільний позов не розглядався та був залишений без розгляду. Однак, закриття провадження не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду, у зв`язку з чим позивач в особі представника звернувся в порядку цивільного судочинства з позовом про стягнення матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, що складає 8 736, 60 грн. Також в позові зазначено , що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого [PERSON] , позивачу завдана моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях та душевних переживаннях внаслідок тривалого відчуття психологічної напруги, страху та втрати біологічного сну , та сам факт скоєння злочину проти позивача спричинив значну психологічну травму та моральну шкоду, яку він оцінює у 80 000,00 грн. Крім того позивач в особі представника просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 21 000 грн 00 коп. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження. Позивач та його представник- адвокат Фурманов Є.В. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Матеріали справи містять заяву представника відповідача про розгляд справи за відсутності сторони позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцією на адресу місця реєстрації, яка підтверджена інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 14.12.2020. Зі змісту п.2 ч.7\~ст.128\~ЦПК України вбачається, що повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідач з запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, чи з відзивом на позов до суду не звертався. Заяв, клопотань та заперечень суду не надходило. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. За таких обставин, з письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення позивача, суд встановив наступне. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.06.2020 року по справі № 644/9559/16-к [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2\~ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених\~ст. 49 КК України, а кримінальне провадження №12015220530002264 закрито. Зі змісту вищевказаної ухвали вбачається, що 16.08.2015 року, близько 20 год. 10 хв., [PERSON] , знаходячись в тамбурі квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , діючи з раптово виниклим умислом, спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень, під час сварки, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, умисно наніс [PERSON] шість ударів дерев`яною палицею, чотири з яких припали на ділянку голови, а два удари - в ліве та праве передпліччя. В результаті вчинення [PERSON] протиправних дій [PERSON] були завданні наступні тілесні ушкодження: гостра черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку на фоні дисциркулярної енцефалопатії другого ступеню тяжкості з внутрішньочерепною дистензією, яка за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а саме тривалістю понад 6 (шість) днів, але не більше ніж 3 (три) тижні, а також поверхневу збійну рану в лобній ділянці два синці на обличчі в правій навколооковій ділянці з переходом на праву величну ділянку та в лобній ділянці зліва, садно в лівій лобно - тім`яній ділянці , садно в правому передпліччі в середині третини по променевому краю, садно по розгинальній поверхні ліктьового суглоба, садно на лівому підопліччі в середній третині по розгинальній поверхні, яка за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень. Відповідно до частини 7\~статті 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Частиною 1\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаних норм зобов`язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов`язання, в яких потерпіла сторона (кредитор) має право вимагати від боржника (заподіювача шкоди) повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків. Крім того, з огляду на положення статті 509 та з урахуванням приписів статей\~11,\~22,\~599,\~1166-1168 ЦК України\~факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України №6-954цс16 від 26 жовтня 2016 року. Судом встановлено, що в межах розгляду кримінального провадження позивач звертався із відповідним цивільним позовом, проте у зв`язку із закриттям кримінального провадження цивільний позов не розглядався та був залишений без розгляду. Проте закриття кримінального провадження, згідно з п. 1 ч. 2\~ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду, у зв`язку з чим позивач звернувся в порядку цивільного судочинства з відповідним позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки йому була заподіяна така шкода, внаслідок злочинних дій відповідача. Відповідно до частини 6\~статті 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На підтвердження понесених позивачем витрат на лікування матеріали справи містять : -епікриз (ИБ № 4079) комунального закладу охорони здоров`я «Обласний клінічний епеціалізований диспансер радіаційного захисту населення», стосовно того, що [PERSON] у період з 21.10.2015 по 03.11.2015, у зв`язку з заподіянням йому 16.08.2015 за місцем проживання вищевказаних ушкоджень повторно перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні вказаного медичного закладу; \~ \~ \~ \~ -епікриз № 3711 комунального закладу охорони здоров`я «Обласний клінічний спеціалізований диспансер радіаційного захисту населення» стосовно того, що [PERSON] 03.10.2016 по 17.10.2016 лікувався в кардіологічному відділенні вказаного медичного закладу; \~ \~ \~ \~- епікриз № 3964 комунального закладу охорони здоров`я «Обласний клінічний спеціалізований диспансер радіаційного захисту населення» стосовно того, що [PERSON] у період з 11.10.2017 по 25.10.2017 лікувався в терапевтичному відділенні вказаного медичного закладу; - епікриз (ИБ № 391) комунального закладу охорони здоров`я «Обласний клінічний спеціалізований диспансер радіаційного захисту населення» стосовно того, що [PERSON] у період з 25.01.2018 по 09.02.2018 лікувався в неврологічному відділенні вказаного медичного закладу; - епікриз (ИБ № 877) комунального закладу охорони здоров`я «Обласний клінічний спеціалізований диспансер радіаційного захисту населення» стосовно того, що [PERSON] у період з 04.03.2019 по 18.03.2019 лікувався в неврологічному відділенні вказаного медичного закладу. За час перебування на стаціонарному та амбулаторному лікуванні [PERSON] , у зв`язку з заподіянням йому 16.08.2015 за місцем проживання вищевказаних тілесних ушкоджень, за власні кошти купував лікарські препарати, на що витратив 8487, 70 грн, що підтверджується відповідними чеками, (а.с.28-36). За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача завданої позивачеві майнової шкоди в розмірі 8487,70 грн. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами\~статті 1167 ЦК України: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (ч. 2\~ст. 1167\~ЦК України). На підставі\~ст.23ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.ч. 1,2\~ст. 23\~ЦК України). За правилами ч.3\~ст.23 ЦК України\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 5\~постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктом 18 Постанови Пленуму передбачено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з`ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, враховуючи, що кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2\~ст.125 КК України, закрито з нереабілітуючих підстав, та зважаючи, що позивачеві не відшкодовано завданої його злочинними діями матеріальної шкоди, існує причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідача і моральною шкодою, яку він завдав позивачу, що виразилась у душевних стражданнях позивача, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, суд, враховуючи обставини кримінального правопорушення, глибину моральних страждань позивача , час та зусилля, які йому довелось докладати для відновлення стану свого здоров`я , дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 27 000,00 грн \~в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої злочином. Визначений розмір моральної шкоди, на думку суду, відповідає принципам розумності та справедливості, є адекватним обсягу\~та характеру\~немайнових втрат,\~яких зазнав\~позивач . Що стосується решти заявленої суми моральної шкоди, на переконання суду вона не є доведеною позивачем у розумінні\~статті 81 ЦПК України, а цивільний позов не містить посилань [PERSON] на те, з яких міркувань він виходив, визначаючи саме такий розмір заподіяної йому моральної шкоди. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Пунктом першим частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої четвертої\~статті 137 ЦК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У \~ відповідності\~ до\~ вимог\~ст.ст.\~12,\~81\~ЦПК України\~ представник\~позивача \~ надав\~суду детальний\~опис \~виконаних ним\~ робіт\~(наданих\~послуг),\~\~вартість кожної\~з наданих\~послуг,\~ \~рахунок за\~наданні послуги\~з описом\~наданих послуг\~та вартості\~кожної з\~них окремо.Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 21000 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, та оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1343,18 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: partial