Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 28.03.2018 року (а.с. 20), звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частку нерухомого майна, що до дня смерті належало [PERSON], який помер 01.07.2013 року, та про визнання права власності на 1/2 частку нерухомого майна, що належить їй на праві приватної власності, що складається з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 44,7 кв.м., у тому числі житлової площі 17,7 кв.м., та господарських будівель і споруд: літньої кухні літ. Б,б, сараю - літ. б1, сараю - літ. В, навісу - літ. в, погреба вхідного - літ. Г, гаражу - літ. Д, сараю - літ. Е, огорожі №1,2, колодязя №3, й розташоване за адресою: с. Сидоряче Котелевського району Полтавської області, вул. Миру, 1. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що після смерті чоловіка вона є спадкоємцем за законом спадкового майна, а саме 1/2 частки нерухомого майна, що складається з житлового будинку й господарських будівель і споруд. Для належного оформлення своїх спадкових прав позивачка звернулася до державного нотаріуса Першої полтавської державної нотаріальної контори, виконуючої обовязки завідувача Котелевської державної нотаріальної контори [PERSON], яка відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку, оскільки не подано нотаріусу документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії. Спірне домоволодіння станом на 01.07.1990 року відносилося до суспільної групи господарств колгоспний двір, голова двору є [PERSON], членами двору: [PERSON] За життя спадкодавець [PERSON] не оформив своє право власності на 1/2 частку спірного житлового будинку. На даний час позивачка не має можливості прийняти спадщину за законом. Крім того, [PERSON] звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно щодо оформлення права власності на 1/2 частку житлового будинку, що належить їй як члену колгоспного двору, проте їй відмовили у державній реєстрації права власності. Учасники справи у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 26-30). Представник позивач подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач Сидоряченська сільська рада Котелевського району Полтавської області 11.06.2018 року подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 3, ч. 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі (а.с. 31, 32). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 01.07.2013 року помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії ІКЕ №245000, видане 01.07.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Котелевського районного управління юстиції у Полтавській області (а.с. 9). Після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі на 1/2 частку житлового будинку і господарських будівель, що розташоване за адресою: с. Сидоряче Котелевського району Полтавської області, вул. Миру, 1. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Сидоряченської сільської ради Котелевського району Полтавської області від 03.04.2018 року №154, [PERSON], на час відкриття спадщини 01.07.2013 року був зареєстрований за адресою: [INFO]. При цьому на час відкриття спадщини за вищевказаною адресою постійно проживала та була зареєстрована: [PERSON], [INFO] (а.с. 12). Спадкоємцем за законом спадкового майна є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ №123888, виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Котелевського районного управління юстиції у Полтавській області 30.10.2014 року (а.с. 10). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Сидоряченської сільської ради Котелевського району Полтавської області від 03.04.2018 року №153, домоволодіння в с. Сидоряче Котелевського району Полтавської області, вул. Миру, 1, згідно погосподарської книги №1, особовий рахунок №289, на 01.07.1990 року відноситься до колгоспного двору. Членами колгоспного двору станом на 01.07.1990 року є голова двору [PERSON], член колгоспного двору [PERSON] (а.с. 13). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №124124980 від 16.05.2018 року, земельна ділянка площею 0,2 га за адресою: с. Сидоряче Котелевського району Полтавської області, вул. Миру, 1, на якій знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями, належить на праві приватної власності [PERSON], підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину від 16.05.2018 року за №169 (а.с. 16). Відповідно до довідки приватного підприємства «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 16.12.2015 року №11580, відомості про належність нерухомого майна на праві власності за [PERSON] у с. Сидоряче Котелевського району Полтавської області, вул. Миру, 1 станом на 31.12.2012 року в Полтавському бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» відсутні (а.с. 14). Позивач не має можливості прийняти спадщину у вигляді спірного нерухомого майна, оскільки державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори, виконуючою обовязки завідувача Котелевської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок на 1/2 частку, у звязку з тим, що не надано документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії та неможливо встановити склад спадкового майна (а.с. 11). Крім того, [PERSON] звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] щодо оформлення права власності на 1/2 частку житлового будинку, що належить їй як члену колгоспного двору, проте їй відмовили у державній реєстрації права власності, оскільки державний реєстратор не наділений правом реєстрації права власності на такий обєкт нерухомого майна як колгоспний двір повноваженнями щодо визначення (встановлення) розміру часток заявникам (а.с. 15). Згідно з ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно з ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сімї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням належності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом ЦК УРСР 1963 року, Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, виникнення права власності на житлові будинки у сільському населеному пункті не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», обовязковою умовою створення обєкта містобудування як обєкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого обєкта в експлуатацію. Пунктом 9 Розділу V «Прикінцеві положення» Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачається певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію обєктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження. Зокрема, до таких обєктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05.08.1992 року до 12.03.2011 року. Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05.08.1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 3, ч. 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved