Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Представник позивача звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що КБ «Приватбанк» уклав із відповідачем кредитний договір 29 серпня 2011 року, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на прийняття Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, відповідно до яких договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та автоматично лонгується на той же термін, якщо жодна зі сторін не запропонує припинення договору. Відповідно до вказаних Умов кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який може у будь-який момент змінити його, на що погоджується клієнт банку. Порядок нарахування та умови погашення кредиту, відсотків, комісії та відповідальність за порушення кредитного договору передбачена положеннями такого договору, за якими банк може змінити відсоткову ставку шляхом надання виписки позичальнику по картковому рахунку. Однак відповідач не виконав своїх зобовязань, на підставі чого заборгував банку суми з повернення кредиту, відсотків, комісії, пені та штрафів на загальний розмір 34304,79 грн. Враховуючи, що добровільно сплатити суму боргу відповідач не бажає, представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість у вказаному розмірі разом із судовими витратами на користь банку. Представник позивача, який діє на підставі довіреності, [PERSON], у судове засідання не зявився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за його відсутності, наполягаючи при цьому на задоволені позову та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленим про час та місце слухання справи належним чином, не надавши суду заяву з проханням вирішити спір у його відсутність. На підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановляючи заочне рішення. Тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. На підставі ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Факт укладення договору споживчого кредитування 29 серпня 2011 року між сторонами по справі підтверджується копією заяви позичальника від 29 серпня 2011 року про надання [PERSON] у КБ «Приватбанк» кредитного ліміту зі сплатою відсотків за використання грошових коштів в передбаченому Тарифами банку розмірі. При цьому своїм підписом відповідач підтвердив своє ознайомлення та згоду на Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифами банку, що є разом із заявою позичальника договором кредитування (а. с. 7). За довідкою про умови кредитування за договором, укладеним банком із відповідачкою 29 серпня 2011 року, вбачається, що відсоткова ставка на залишок боргу становить 1,7% в місяць (20,4% на рік) та передбачена пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, яка дорівнює 1% від боргу, однак не менше 30 грн. на місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 та більше днів та на суму 50 грн. та більше (а. с. 8). Згідно із п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг підписання кредитного договору позичальником підтверджує його згоду на визначення банком кредитного ліміту, який може бути в будь-який момент змінений банком (а. с. 25). Суд також зазначає, що факт встановлення кредитного ліміту банком відповідачу підтверджується наданим представниками ПАТ «КБ «Приватбанк» розрахунком. За п. 1.1.7.12 вказаних Умов договір діє протягом 12 місяців з часу його підписання, та якщо протягом вказаного строку не було договір припинено за заявою сторони такого договору, то він автоматично вважається пролонгованим на такий самий термін (а. с. 20). При цьому відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушені позичальником строків платежу за кредитним договором більш ніж на 30 днів він повинен сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми боргу (а. с. 28). Суд зауважує, що за п. 1.1.3.1.9 та п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг банк зобовязаний не менше ніж 1 раз на місяць надавати позичальнику виписку про стан картрахунку та про проведені протягом місяця операції, або через «Інтернет-банкінг» або «Мобайл-банкінг». При цьому банк має право на зміну Тарифів банку та інших умов обслуговування рахунків через виписку про стан картрахунку (а. с. 14). Зміна назви юридичної особи КБ «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи ПАТ «КБ «Приватбанк» та статутом позивача (а. с. 36, 37). За ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тому, враховуючи умови договору від 29 серпня 2011 року суд дійшов висновку, що угода між сторонами про надання кредиту є чинною, тому повинна виконуватись згідно діючого законодавства та умов укладеного між сторонами договору. За довідкою-розрахунком позивача вбачається, що у відповідача станом на 31 липня 2016 року мається заборгованості перед КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 29 серпня 2011 року у загальному розмірі 34304,79 грн., з яких заборгованість по кредиту 7932,35 грн., заборгованість по відсотках 22012,69 грн., борг з комісії 2250 грн., а також штраф фіксований 500 грн. та штраф відсотковий 1609,75 грн. (а. с. 4-6). Натомість суд зазначає, що банком не було доведено факту повідомлення позичальника про зміну відсоткової ставки за укладеним із ним кредитним договором з розміру 20,4% річних до розміру 34,8% річних та 43,2% річних відповідно ані шляхом надання відповідачу виписки про стан його картрахунку, ані надання відомостей про підключення позичальника до «Інтернет-банкінг» або «Мобайл-банкінг». Внаслідок цього суд вважає, що представники відповідача не довели законність підвищення відсоткової ставки за договором кредитування від 29 серпня 2011 року до розміру 34,8% річних та 43,2% річних відповідно та узгодження такого підвищення із позичальником. Таким чином суд дійшов висновку про недоведеність законності підвищення відсотків з розміру 20,4% та відповідно нарахування представниками банку таких підвищених відсотків позичальнику в розмірі 34,8% річних, починаючи з 1 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року, та в розмірі 43,2% річних, починаючи з 1 квітня 2015 року по 31 липня 2016 року(а. с. 4-6). Враховуючи наведене, суд вважає, що за вказаний період сума нарахованих відсотків підлягає перерахунку, тому, зважаючи, що представниками банку було нараховано позичальнику за відсотковою ставкою 34,8% за період з 1 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року 2855,14 грн., то при відсотковій ставці 20,4% така сума повинна зменшитись до 1673,70 грн. (2855,14 / 34,8% х 20,4% = 1673,70), тобто на 1181,44 грн. При цьому також зважаючи, що представниками банку було нараховано позичальнику за відсотковою ставкою 43,2% за період з 1 квітня 2015 року по 31 липня 2016 року 18626,06 грн., то при відсотковій ставці 20,4% така сума повинна зменшитись до 8795,64 грн. (18626,06 / 43,2% х 20,4% = 8795,64), тобто на 9830,42 грн. Відповідно до наведеного розрахунку сума заборгованості з відсотків у позичальника перед банком повинна зменшитись з 22012,69 грн. до 11000,83 грн. (22012,69 1181,44 9830,42 = 11000,83). Таким чином факт наявності заборгованості у позичальника у встановленому судом розмірі з відсотків, а також у наведеному представниками банку розмірі з кредиту підтверджується умовами договору кредитування від 29 серпня 2011 року. Однак суд зауважує, що представниками позивача не було доведено існування у відповідача перед банком заборгованості з комісії, бо нарахована за розрахунками банку комісія (колонки розрахунку «Сума комісії та пені») фактично є пенею, що передбачено умовами договору кредитування від 29 серпня 2011 року та підтверджується довідкою банку про умови кредитування. Суд також звертає увагу на те, що до правовідносин, які склались між сторонами, необхідно застосувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», за ст. 2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» було видано Розпорядження № 1275-р від 2 грудня 2015 року Кабінету Міністрів України, відповідно до п. 20 ч. 1 «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» місто Маріуполь Донецької області було віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно із паспортними даними відповідача та відомостями з Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради вбачається, що [PERSON] з 23 листопада 2006 року зареєстрована в [INFO] (Більшовицькому) 5 (а. с. 33, 41). Таким чином судом було встановлено, що на відповідача розповсюджуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним відмовити позивачу у його вимогах до відповідача щодо стягнення суми неустойки в вигляді штрафів та пені за порушення виконання зобовязання за кредитним договором, що були наховані представниками банку після 14 квітня 2014 року та при поданні до суду вказаного позову, оскільки зазначені вимоги банку суперечать ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», та така сума нарахованої неустойки після 14 квітня 2014 року не була банком скасована. Тому, виходячи з наведеного, вимоги банку про стягнення з позичальника штрафів та пені за невиконання умов кредитного договору в сумі 2109,75 грн. та в сумі 2250 грн. відповідно не підлягають задоволенню. Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк», заявлені до відповідача, підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення на користь банку з позичальника боргу за кредитним договором від 29 серпня 2011 року в загальному розмірі 18933,18 грн. (7932,35 + 11000,83 = 18933,18). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі п. 36 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (навіть, якщо його було сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір»). Згідно копії платіжного доручення представниками банку було сплачено судовий збір у сумі 1378 грн. за подання до суду вказаного позову, на підставі чого на користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати банку по сплаті судового збору відповідно до частки задоволених позовних вимог в розмірі 760,53 грн. (18933,18 / 34304,79 х 1378 = 760,53).

Outcome: partial