Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , звернувся до суду 23.10.2018 з позовом, уточнивши який 26.12.2018, просив суд: -визнати незаконними дії ПАТ «Криворіжгаз» щодо припинення розподілу природного газу 28.03.2011 споживачу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -визнати незаконними дії ПАТ «Криворіжгаз» щодо нарахування по особовому рахунку споживача [PERSON] № [NUMBER] заборгованості в розмірі 29297,87 грн; -зобов`язати ПАТ «Криворіжгаз» здійснити перерахунок заборгованості по особовому рахунку споживача [PERSON] № [NUMBER] , шляхом списання заборгованості в розмірі 29297,87 грн; -зобов`язати ПАТ «Криворіжгаз» за власний рахунок відновити розподіл природнього газу споживачу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що [PERSON] є побутовим споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] . Зазначений будинок належить [PERSON] на праві приватної власності. До 01.07.2015 постачання та розподіл природного газу споживачу [PERSON] здійснювало ПАТ «Криворіжгаз». Відповідно до постанови НКРЕКП № 1587 від 21.05.2015, з 01.07.2015 ПАТ «Криворіжгаз» здійснює лише функції розподілу природного газу. Представниками ПАТ «Криворіжгаз» 28.03.2011 відключено будинок споживача [PERSON] від газопостачання шляхом вирізання газопроводу та встановлення заглушки. Відповідно до акту про відключення від газопостачання, підставою для відключення слугувала заборгованість за спожитий природній газ, але розмір заборгованості в акті не зазначено. У своєму листі від 27.06.2018 ПАТ «Криворіжгаз» зазначило, що заборгованість за користування природнім газом станом на 01.07.2015 по особовому рахунку № [NUMBER] склала 32016,98 грн. Сплата, яка надходила в період з 01.08.2015 по 31.07.2016 на рахунок ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» на суму 2719,11 грн зарахована на погашення боргу ПАТ «Криворіжгаз» за договором доручення. Тому, заборгованість за особовим рахунком станом на 01.06.2018 складає 29297,87 грн. Позивач неодноразово зверталася до відповідача щодо відновлення газопостачання та незгоди із нарахованою заборгованістю, що не принесло ніяких результатів. Представник позивача вважає дії відповідача незаконними, оскільки відключення споживача [PERSON] від газопостачання відбувалося з порушенням п. 19 Правил надання населенню послуг з газопостачанням, відповідно до яких споживачеві надсилається письмове попередження про припинення газопостачання. Якщо споживач на протязі 10 днів після отримання попередження не сплатить заборгованість, відповідач має право відключити його від газопостачання. Оскільки позивача не було попереджено про припинення газопостачання, яке відбулося 28.03.2011, про що в своєму листі підтверджує і відповідач, то відключення [PERSON] 28.03.2011 було неправомірним. У відповіді від 27.06.2018 на запит представника позивача про надання інформації про об`єми спожитого газу та суми заборгованості [PERSON] , відповідач зазначив, що надати розрахунок фактично спожитого об`єму природного газу та розрахунок заборгованості за період з 01.01.2009 не має можливості, оскільки у липні 2017 року сталося втручання в роботу комп`ютерних систем ПАТ «Криворіжгаз» невідомою особою шляхом надсилання шкідливого програмного забезпечення (вірусу). У зв`язку з цими подіями ПАТ «Криворіжгаз» отримало негативні наслідки у вигляді втрати великої кількості інформації, у тому числі інформації по нарахуванням та оплаті за спожитий природній газ, пільгам та субсидіям за період до липня 2015 року. Таким чином, у відповідача відсутнє підтвердження наявності у [PERSON] по її особовому рахунку заборгованості в розмірі 29297,87 грн. У своєму листі від 29.04.2015 відділ НКРЕКП у Дніпропетровській області зазначив, що на час припинення газопостачання за адресою [PERSON] заборгованість по особовому рахунку складала 44474,77 грн, яка, з урахуванням стягнень, станом на 01.04.2015 склала 32646,38 грн. [PERSON] має право звернутися до суду щодо визначення заборгованості на час припинення газопостачання з врахуванням терміну позовної давності. Однак, станом на 01.10.2018 ПАТ «Криворіжгаз» до суду з позовом про стягнення заборгованості за період до 28.03.2011, тобто до відключення газопостачання, не зверталося, чим позбавило позивача довести відсутність заборгованості. Тому позивач вважає\~дії відповідача незаконними, такими, що порушують її права, через що змушена звертатися до суду з указаним позовом. Представник відповідача ПАТ «Криворіжгаз» 19.11.2018 подав відзив на позовну заяву, а 10.01.2019 відзив на уточнену позовну заяву, у яких виклав свої заперечення на позовні вимоги позивача. Зокрема, зазначив, що на момент припинення споживачу [PERSON] газопостачання, 28.03.2011, відносини між сторонами регулювалися Правилами надання населенню послуг з газопостачання, що затверджені Постановою КМУ від 09.12.1999 №2246 та договором. Відповідно до абз.4 п.6 зазначених Правил, газопостачання припиняється у разі несвоєчасної або в неповному обсязі оплати послуг з газопостачання з урахуванням вимог пункту 19 Правил. Як зазначено у п.7 Правил, про припинення газопостачання складається акт у двох примірниках, один з яких залишається у споживача. Згідно інформації, яка міститься у внутрішній електронній базі даних ПАТ «Криворіжгаз» «Gasolina», позивача неодноразово повідомляли про наявність боргу, необхідність його сплати та можливе відключення у разі несплати, а саме: 26.06.2007, 21.11.2007, 02.04.2008, 11.05.2008, 19.05.2008, 12.05.2009, 26.08.2009. Однак зазначені повідомлення були споживачем проігноровані. Строк зберігання попереджень, вручених у 2006-2010 роках, який визначено Номенклатурою, складеною у відповідності до переліку типових документів, що створюються під час діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 №578/5, скінчився. Відповідно до акту від 26.06.2014 №11, зазначені документи списано, як такі, що не підлягають тривалому зберіганню, у зв`язку з чим, надати їх неможливо. Крім того, оскільки у липні 2017 року сталося втручання в роботу комп`ютерних систем відповідача, інформація по нарахуванням, сплатам за спожитий газ за період до липня 2015 року не збереглася, відтак надати розрахунок заборгованості на момент відключення позивача не надається можливим. У той же час, згідно з довідки ПАТ «Криворіжгаз» від 16.11.2018, заборгованість позивача станом на 01.07.2015 склала 32016,98 грн. Сплата, яка надходила до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» за період з серпня 2015 по липень 2016 років на суму 2719,11 грн зарахована на погашення боргу перед ПАТ «Криворіжгаз». Таким чином, станом на 01.11.2018, заборгованість [PERSON] складає 29297,87 грн. Також, наявність заборгованості позивача перед ПАТ «Криворіжгаз» на момент припинення газопостачання підтверджується тим, що Криворізьким районним судом Дніпропетровської області 29.01.2009 по справі №2-40/2009 ухвалено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Криворіжгаз» суму заборгованості, яке станом на 28.03.2011 виконано не було. Дійсно, 28.03.2011 відповідачем проведено відключення будинку позивача від газопостачання, про що складено відповідний акт, який [PERSON] підписала особисто без зауважень. Таким чином, враховуючи існування у позивача боргу перед відповідачем, дії підприємства по припиненню газопостачання споживачу відповідали вимогам законодавства. За зверненням [PERSON] у 2015 році проведено перевірку НКРЕКП, якою встановлено, що на момент припинення газопостачання за споживачем обліковувалася заборгованість по особовому рахунку 44474,77 грн. Оскільки на сьогодні заборгованість перед ПАТ «Криворіжгаз» не погашена, у підприємства відсутні правові підстави для поновлення газопостачання за адресою позивача. З приводу вимоги позивача щодо списання заборгованості в сумі 29297,87 грн, представник відповідача зазначає, що відсутність розрахунку заборгованості не є підставою для списання боргу. Крім того, Цивільний Кодекс України передбачає звернення до суду у строк, в межах якого особа може звернутися з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність), перебіг якого починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Оскільки позивач вважала дії відповідача незаконними, вона звернулася до суду, але з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Користуючись своїм правом, позивачем 07.03.2019 подано відповідь на відзив, в якому вона вказала, що відповідач у відзиві як на підтвердження існування у [PERSON] боргу посилається на попередження, які не збереглися та на лист НКРЕКП, де зазначена сума боргу станом на 28.03.2011 у розмірі 44474,77 грн, розмір якої на теперішній час перевірити неможливо через втручання в роботу комп`ютерних систем відповідача. Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області №2-40/2009 від 29.01.2009 з [PERSON] на користь ПАТ «Криворіжгаз» стягнута сума боргу у розмірі 13177,33 грн, яка погашена повністю. Щодо строку позовної давності, позивач зазначила, що після сплати боргу відповідачеві, вона не бажала поновлювати постачання побутового газу у своєму домоволодінні. Оскільки у 2018 році у неї в житті сталися значні зміни, а саме з нею разом стали проживати донька з онуками, один з яких є інвалідом І групи, позивач звернулася до відповідача щодо поновлення газопостачання, а потім до суду. Отримавши відповідь на відзив, представником відповідача 11.03.2019 надано заперечення на відповідь на відзив позивача, де вказав, що позивач подала відповідь з пропущенням строку, встановленим судом, який сплинув 25.02.2019. Оскільки позивач не просить продовжити їй цей строк, просить не приймати відповідь на відзив до розгляду та не враховувати при винесенні рішення у справі. Позивач [PERSON] та її представник у судових засіданнях позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив, просили задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, свої заперечення виклав у відзивах та запереченні на відповідь на відзив. Просив застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позову. Сторони правом на участь у судовому засіданні 26.10.2020 не скористалися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань чи заяв з процесуальних питань до суду не надали (том 2, а.с.27, 28, 29). З огляду на положення ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе здійснювати розгляд вказаної справи за відсутності її учасників Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з постановою НКРЕКП №1274 від 16.04.2015, ПАТ «Криворіжгаз», яке перейменовано на АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» (т.1 а.с.141-148), наділене правом провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривий Ріг та Криворізького району Дніпропетровської області (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в м. Кривий Ріг) в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні підприємства. Таким чином, ПАТ «Криворіжгаз» є оператором ГРМ, тоді як ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» є гарантованим постачальником природного газу, тобто Оператором ГТС. Судом встановлено, що ПАТ «Криворіжгаз» надавало послуги з газопостачання споживачам Криворізького району Дніпропетровської області, в тому числі за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] (т. 1 а.с.10, 162, 166), що визнано сторонами, а тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Тобто [PERSON] є споживачем послуг природного газу, що надаються АТ «Криворіжгаз» за вищевказаною адресою. На момент виникнення правовідносин, відносини між газопостачальними підприємствами, газорозподільними підприємствами та фізичними особами споживачами газу регулювалися «Правилами надання населенню послуг з газопостачання», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 №2246 (надалі Правила). Відповідно до п. 4 Правил надання населенню послуг з газопостачання, послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається ним відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку. Позивач 11.05.2008 заключила з ВАТ «Криворіжгаз» договір про надання послуг з газопостачання за адресою: [ADDRESS] на опалювальну площу 65,7 кв.м. Домоволодіння обладнане газовою плитою, газовим водонагрівачем, котлом, лічильник газу не встановлено, зареєстровано шість осіб. У договорі про надання послуг ВАТ «Криворіжгаз» зобов`язується безперервно надавати споживачеві послуги з постачання природного газу, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки, передбачені цим договором. У п. 25 зазначеного договору зазначено, що у разі наявності на час укладання договору заборгованості з оплати наданих послуг, споживач може укласти договір про її реструктуризацію на строк до 60 місяців та вказана величина заборгованості споживача станом на 01.05.2008, яка складає 16998,29 грн. (т.1 а.с.169-172). Відповідно до абз. 4 п. 6 Правил, газопостачання на об`єкт та/або газові прилади і пристрої споживача припиняється у разі несвоєчасної та/або не в повному обсязі оплати послуг з газопостачання з урахуванням вимог п. 19 цих Правил. Через нерегулярну сплату отриманих послуг з газопостачання у [PERSON] утворилась заборгованість. Як на доказ наявності у позивача заборгованості, представник відповідача посилається на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29.01.2009, яке на дату відключення позивача від газопостачання не було виконано, та на довідку ПАТ «Криворіжгаз» від 16.11.2018, оскільки у липні 2017 року сталося втручання в роботу комп`ютерних систем відповідача і інформація по нарахуванням, сплатам за спожитий газ за період до липня 2015 року не зберіглася, тому представник відповідача вказує, що надати розрахунок заборгованості на момент відключення позивача, не представляється можливим (т.1 а.с.11). Криворізьким районним судом Дніпропетровської області у справі №2-40/2009 за позовом ВАТ «Криворіжгаз» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з газопостачання, 29.01.2009 ухвалено рішення, яким з відповідача [PERSON] стягнуто заборгованість за спожитий газ за період з 01.12.2005 по 01.12.2008 у розмірі 13177,33 грн (т.1 а.с.168). Відповідно до довідки ПАТ «Криворіжгаз» від 16.11.2018, у [PERSON] заборгованість перед відповідачем станом на 01.07.2015 по особовому рахунку № [NUMBER] склала 32016,98 грн. Сплата, яка надходила до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» у період з серпня 2015 року по липень 2016 рік на загальну суму 2719,11 грн, зарахована на погашення боргу перед ПАТ «Криворіжгаз» за договором доручення, тому станом на 01.11.2018 заборгованість споживача складає 29297,87 грн. (т.1 а.с.22). У повідомленні №1159 від 01.03.2010 УПФ України в Криворізькому районі зазначено, що залишок боргу за виконавчим листом №2-40/2009 від 29.01.2009 станом на 01.04.2010 складає 12810,75 грн. (т.1 в.с.174). Відповідно до довідки відділу з питань виплати пенсій №12 Управління з питань виплати пенсій ГУПФ України в Дніпропетровській області від 06.03.2019, з пенсії [PERSON] за період з 01.10.2009 по 31.07.2016 проводилося утримання сум, згідно виконавчих листів, всього утримано 14732,06 грн (том 1, а.с.192). У довідці, що видана 30.11.2016 ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» зазначена заборгованість [PERSON] по особовому рахунку № [NUMBER] у розмірі 29297,87 грн. (т.2 а.с.10). Як слідує з роздруківки, що долучена до матеріалів справи у судовому засіданні за клопотанням представника позивача, з 01.10.2009 почалося стягнення заборгованості зі сплати послуг за виконавчим листом №2-40/2009 від 29.01.2009, а з 01.05.2011 стягнення судових витрат за цим виконавчим листом. Відрахування повністю сплачені (т.1 а.с.38-39). Згідно зі ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Статтею 20 ЦК України передбачено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд. Таким чином, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У ч. 2 ст. 16 ЦК України закріплено перелік способів здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Разом з тим, зазначений у статті перелік способів захисту не є вичерпним. Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Так, з урахуванням положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, пред`явлення позову про здійснення перерахунку заборгованості по особовому рахунку споживача шляхом списання заборгованості за послуги без зазначення конкретних порушень при нарахуванні такої заборгованості та надання доказів на її спростування, не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи та не передбачено такого діючим законодавством в якості способу захисту прав. Сама по собі вказівка в особовому рахунку про наявність заборгованості не тягне для позивача негативних наслідків, обов`язків для захисту його прав за відсутності спору про них, крім рекомендації сплатити нараховані збитки, що є різновидом претензії, та не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Посилання [PERSON] на ті обставини, що відповідну заборгованість по її особовому рахунку відповідач не може документально підтвердити, судом не беруться до уваги, оскільки фактично позивачем ставиться питання, яке має бути предметом доказування у разі пред`явлення до неї позовних вимог про стягнення заборгованості і має вирішуватись саме в рамках такого спору. Об`єктивних даних, які б свідчили про невиконання [PERSON] рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29.01.2009 у справі №2-40/2009 за позовом ВАТ «Криворіжгаз» про стягнення заборгованості за надані послуги з газопостачання, суду не надано, відомості про відкриті та незакінчені виконавчі провадження, зокрема за виконавчим листом №2-40/2009 від 29.01.2009, суду не надано. Тобто, доводи представника позивача щодо виконання цього рішення суду, відповідачем не спростовано. За правовою природою позовні вимоги [PERSON] щодо визнання незаконними дій відповідача щодо нарахування по особовому рахунку № [NUMBER] заборгованості в розмірі 29297,87 грн та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості шляхом списання заборгованості фактично є запереченнями проти неіснуючих позовних вимог до неї. Таким чином, суд виходить з того, що фактичні обставини, пов`язані із наявністю або відсутністю заборгованості за послуги з постачання природного газу підлягають доведенню при пред`явленні відповідачем позову про їх стягнення. Отже, сторона звернулася до суду за захистом права за відсутності його порушення іншою стороною при нарахуванні заборгованості, що свідчить про відсутність будь-яких правових підстав для захисту цивільного права позивача, яке в даному випадку не порушене. Позаяк, звертаючись до суду з позовом за захистом своїх прав, позивач не врахувала того, що вона, як власник порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи цивільного інтересу, може скористуватися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту, адекватним змісту порушеного права, до чого також зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 12.09.2011 у справі № 6-25цс11. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 №14, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Вказані вище доводи, докази, наявні та оцінені судом за власним переконанням, та встановлені судом обставини в сукупності, приводять суд до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у частині визнання незаконними дій відповідача щодо нарахування по особовому рахунку № [NUMBER] заборгованості в розмірі 29297,87 грн та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості шляхом списання заборгованості в розмірі 29297,87 грн, у зв`язку з їх недоведеністю та неналежно обраним способом захисту прав за відсутності доказів їх порушення з боку АТ «Криворіжгаз». Відповідно до акту про відключення від газопостачання від 28.03.2011, споживача [PERSON] через заборгованість за спожитий газ від`єднано від газопостачання за адресою: [ADDRESS] , шляхом вирізання газопроводу та встановлення заглушки, подачу газу припинено. Акт підписано представником АТ «Криворіжгаз» та [PERSON] без зауважень та застережень (т.1 а.с.12). У судовому засіданні позивач пояснила, що письмового попередження про відключення газопостачання вона не отримувала. У п. п. 7, 19 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою КМУ від 09.12.1999 № 2246 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що припинення постачання газу споживачеві в житлових будинках залежно від обставин здійснюється шляхом перекриття запірних пристроїв та встановлення пломби та/або інвентарної заглушки перед газовим приладом (пристроєм) або на ввідному газопроводі. Про припинення газопостачання складається акт у двох примірниках, один з яких залишається у споживача. Відновлення газопостачання здійснюється газорозподільним підприємством протягом двох робочих днів у містах та п`яти календарних днів у сільській місцевості після усунення порушень, сплати споживачем боргу та відшкодування збитків, завданих його неправомірними діями газопостачальному або газорозподільному підприємству. Якщо споживач не оплатив надані послуги з газопостачання протягом 10 днів після строку, зазначеного в договорі чи платіжному документі, а газопостачальне підприємство протягом наступних п`яти днів не отримала повідомлення про оплату, споживачеві надсилається письмове попередження про припинення газопостачання. У разі не оплати наданих послуг з газопостачання протягом 10 днів після отримання споживачем письмового попередження (з позначкою про його вручення) газопостачальне підприємство має право відключити споживача від газопостачання. Припинення газопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість за фактично отримані послуги з газопостачання. Представник відповідача, як на правомірність відключення газопостачання, проведеного 28.03.2011, посилається на наявність у [PERSON] заборгованості, а також, що вона отримала акт про відключення під особистий підпис та без зазначення незгоди з ним або зауважень. Про те, що письмове попередження про відключення газопостачання не направлялося позивачу, не заперечував та належними доказами не спростував. Відповідно до ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 80\~ЦПК України\~передбачено,\~що достатніми\~є докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, відповідачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження виконання п. п 7, 19 Правил надання населенню послуг з газопостачання, щодо повідомлення позивача про відключення від газопостачання її домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Тому суд вважає, що дії представників відповідача, якими 28.03.2011 вчинено відключення від газопостачання домоволодіння споживача [PERSON] за вищевказаною адресою, є неправомірними. У судовому засіданні представником відповідача АТ «Криворіжгаз» заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вже встановлено судом, згідно з актом про відключення від газопостачання, 28.03.2011 споживача [PERSON] через заборгованість за спожитий газ від`єднано від газопостачання за адресою: [ADDRESS] шляхом вирізання газопроводу та встановлення заглушки, подачу газу припинено. Станом на день звернення позивача до суду (23.10.2018), а також на день розгляду справи судом, газопостачання до домоволодіння споживача [PERSON] не відновлено, тобто, порушення права споживача на користування послугами з газопостачання триває і нині. Необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09.04.1985 № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів. Таким чином, суд, ураховуючи положення споживача, як менш захищеної сторони у цих правовідносинах, з урахуванням того, що споживач, яка не має відповідного рівня юридичної освіти, упродовж 2011-2018 р.р. неодноразово зверталася до відповідача, зокрема з листами та заявами про відновлення газопостачання та незгоди із нарахованою заборгованістю (т. 1 а.с.11, а.с.13, а.с.173, а.с.175, а.с.183, а.с.185, 189, т. 2 а.с.11, а.с.15-17, а.с.19-20, а.с.22), тобто вживала заходів по відновленню свого порушеного права, шляхом усунення їй перешкод у користуванні послугами з газопостачання за адресою її проживання, які позитивних результатів не дали, зважаючи на те, що порушення її прав є триваючим, правові підстави для застосування строків позовної давності відсутні. Що стосується наданих позивачем [PERSON] доказів, а саме: довідки до акту огляду МСЕК №725869 від 18.01.2018 (т.1 а.с.72, 195), копії плану будинку, специфікації та кошторису (т.1 а.с.158-161); посвідки про народження [PERSON] (т.1 а.с.163); свідоцтва про народження [PERSON] (т.1 а.с.164); свідоцтва про одруження (т.1 а.с.165); квитанції (т.1 а.с.176); технічних умов (т.1 а.с.177); договору на виконання проектних робіт (т.1 а.с.178); змін до проекту (т.1, а.с.179-182); довідки голови Лозуватської сільської ради від 23.01.2019 (т.1 а.с.190); відповіді Лозуватської сільської ради №2213 від 11.01.2019 (т.1 а.с.191); договору на господарське відання складовими газорозподільної системи (т.1 а.с.196-197); рішення про передачу газопровідних мереж та споруд в господарське відання та на балансовий облік ПАТ «Криворіжгаз» (т.1 а.с.198-199); рішення на надання згоди на передачу газопровідних мереж в господарське відання та на балансовий облік ПАТ «Криворіжгаз» (т.1 а.с.200-201); рішення про прийняття до комунальної власності територіальної громади безхазяйних об`єктів газопостачання (т.1 а.с.202-203, 205-206), звернення [PERSON] та [PERSON] від 01.11.2011 (т.2 а.с.13-14), суд їх до уваги не бере, як такі, що є неналежними доказами у справі, оскільки вони не стосуються предмета доказування. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову до суду в силу ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Про те, оскільки рішенням суду її позовні вимоги задоволено частково,

Outcome: partial