Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Представник Виконавчого комітету Житомирської міської ради звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь особи чи установи, яка у подальшому буде здійснювати догляд за нею. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відомості про батька у свідоцтві про народження дитини записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Малолітня [PERSON] перебуває на обліку в службі у справах дітей Житомирської міської ради, як дитина, яка проживає в сім'ї, у якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків. 11 квітня 2017 року [PERSON] рішенням Богунського районного суду м. Житомира була позбавлена батьківських прав відносно двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проте свою поведінку не змінила. 23 лютого 2018 року було подано позовну заяву до суду про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] у зв'язку з тим, що остання злісно ухилялася від виконання обов'язків з виховання та утримання дитини, не піклувалася станом її здоров'я, не створювала належних умов для нормального проживання та розвитку [PERSON], залишала дочку на тривалий час без догляду, не виконувала рекомендації медичних працівників. Відповідно до листів КУ «Центральна дитяча міська лікарня» від 06.04.2017 року №46, від 07.05.2017 року №69 [PERSON] медичні рекомендації лікарів не виконувала, на щомісячні огляди мати з дитиною не з'являлася, щеплення малолітній не зроблені, на телефонні дзвінки [PERSON] не відповідала. Службою у справах дітей тричі направлялися листи на Житомирський відділ поліції Головного управління Національної поліції про проведення профілактично-роз'яснювальної бесіди з [PERSON] та притягнення останньої до адміністративної відповідальності за статтею 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до листа ГУНП від 16.11.2017 року з [PERSON] проведено профілактичну бесіду та складено протокол про адміністративне правопорушення за неналежне виконання батьківських обов'язків. Протягом січня-жовтня 2017 року спеціалістами служби у справах дітей та фахівцями соціальної роботи було здійснено ряд спроб обстежити житлово-побутові умов проживання сім'ї за адресою: [ADDRESS]. Зі слів мешканців квартири, [PERSON] разом з донькою тривалий час відсутня за місцем реєстрації. За адресою проживання співмешканця [PERSON] в [ADDRESS], власниками квартири було відмовлено соціальним працівникам у обстеженні житлово-побутових умов проживання. Відповідно до листа служби у справах дітей на управління праці та соціального захисту населення Богунської районної від 21.09.2017 року №1452/1 [PERSON] було припинено виплату допомоги на утримання малолітньої доньки. З листопада 2017 року [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS]. На момент відвідування [PERSON] часто відсутня за місцем проживання, за дитиною доглядала стороння людина, співмешканець бабусі [PERSON], або бабуся, [PERSON], крім того, 28 грудня 2017 року під час контрольного відвідування сім'ї, встановлено, що малолітня дитина взагалі знаходилась сама вдома. В помешканні нічого не змінилося, умови проживання незадовільні, для дитини не створено умов для повноцінного розвитку, виховання, проведення дозвілля, дитяче ліжечко захаращене усіляким лахміттям, різними речами, крім того серед речей було знайдено використані шприци. На підставі наведених фактів виконавчим комітетом Житомирської міської ради було прийнято рішення «Про відібрання у [PERSON] малолітньої дочки [PERSON], затвердження висновку щодо позбавлення матері батьківських прав та направлення малолітньої до державного дитячого закладу» (10.01.2018 року №27). Оскільки позбавлення батьківських прав є надзвичайним заходом впливу на батьків, за рішенням Богунського районного суду від 26.02.2018 року виконавчому комітету Житомирської міської ради було відмовлено у задоволенні позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Суд попередив відповідача про необхідність зміни ставлення до дитини та поклав на орган опіки та піклування контроль за виконанням [PERSON] своїх батьківських обов'язків. З 30 січня 2018 року малолітня [PERSON] перебуває на повному державному утриманні та вихованні в «Житомирському обласному спеціалізованому будинку дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишились без піклування батьків» Житомирської обласної ради. За період перебування малолітньої [PERSON] в державному дитячому закладі, мати дівчинку провідувала, поки в суді слухалася справа про позбавлення її батьківських прав, проте з 16 квітня 2018 року жодного разу до дочки не приїздила, про життя та здоров'я не турбувалася, умовами проживання своєї дитини не цікавилася, матеріальної, іншого виду допомоги не надавала. З часу вступу в силу рішення суду, [PERSON] до органу опіки та піклування з питання повернення їй малолітньої дочки з державного дитячого закладу в рідну сім'ю не зверталася. Представник позивача Виконавчого комітету Житомирської міської ради в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник третьої особи Органу опіки і піклування Житомирської міської ради в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суд не повідомила. Частина 1 ст. 280 ЦПК України встановлює, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, оскільки існує сукупність умов, визначених ст. 280 ЦПК України, за яких суд може ухвалити заочне рішення, враховуючи думку позивача, який у клопотанні вказав, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд, приходить до наступного. Як визначено в статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с. 8) Згідно з наказом №76 від 18.10.2016 року на обліку в службі у справах дітей Житомирської міської ради перебуває малолітня [PERSON], [INFO], як дитина, яка проживає в сім'ї, у якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків. (а.с. 10) Службою у справах дітей у період з 15.03.2017 року по 02.02.2018 року неодноразово було обстежено житлово-побутові умови проживання за адресою [ADDRESS], Умови проживання незадовільні: житло непридатне для проживання, в помешканні для дитини не було створено умов для повноцінного розвитку, виховання, проведення дозвілля та залишення їх у рідній сім'ї (а.с. 18-32). Відповідно до листів КУ «Центральна дитяча міська лікарня» від 06.04.2017 року №46, від 07.05.2017 року №69 [PERSON] медичні рекомендації лікарів не виконувала, на щомісячні огляди мати з дитиною не з'являлася, щеплення малолітній не зроблені, на телефонні дзвінки [PERSON] не відповідала (а.с. 12-13). Службою у справах дітей тричі направлялися листи на Житомирський відділ поліції Головного управління Національної поліції про проведення профілактично-роз'яснювальної бесіди з [PERSON] та притягнення останньої до адміністративної відповідальності за статтею 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до листа ГУНП від 16.11.2017 року з [PERSON] проведено профілактичну бесіду та складено протокол про адміністративне правопорушення за неналежне виконання батьківських обов'язків (а.с. 14-17). Відповідно до листа служби у справах дітей на управління праці та соціального захисту населення Богунської районної від 21.09.2017 року №1452/1 [PERSON] було припинено виплату допомоги на утримання малолітньої доньки (а.с 11). Позивач також вказав, що питання про ситуацію, яка склалася в родині неодноразово розглядалися на комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради, де було прийнято рішення про здійснено спільного інспектування сім'ї та у разі потреби винести на чергове засідання комісії з питань захисту прав дитини. 09.01.2018 року комісія прийшла до висновку, що подальше перебування малолітньої [PERSON] в сім'ї становить безпосередню загрозу її життю та здоров'ю, тому було прийнято рішення про підготовку проекту рішення про відібрання у [PERSON] її малолітньої дитини, з подальшим позбавленням батьківських прав (а.с. 33-40). Рішенням Богунського районного суду від 26.02.2018 року виконавчому комітету Житомирської міської ради було відмовлено у задоволенні позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Суд попередив відповідача про необхідність зміни ставлення до дитини та поклав на орган опіки та піклування контроль за виконанням [PERSON] своїх батьківських обов'язків (а.с. 43-44). Однак, [PERSON] продовжує злісно ухилятися від виконання обов'язків з виховання та утримання дитини, не піклується станом її здоров'я, не виконує рекомендацій лікарів щодо забезпечення права дитини на охорону здоров'я, не створила належних умов для нормального проживання та розвитку дитини, на тривалий час залишає її без догляду. З 30 січня 2018 року малолітня [PERSON] перебуває на повному державному утриманні та вихованні в «Житомирському обласному спеціалізованому будинку дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишились без піклування батьків» Житомирської обласної ради (а.с. 41). Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування № 1278 від 21.11.2018 року визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до принципів 1,2 Декларації прав дитини, дитина має бути наділена всіма зазначеними в цій Декларації правами. Ці права мають визнаватися за усіма дітьми без жодних винятків і без розрізнення чи дискримінації за ознаками раси, кольору шкіри, статі, мови, релігійних, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового стану, народження або іншими обставинами, що стосуються самої дитини чи її сім'ї. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно до ст. ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Статтею 165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, на підставі наявних у справі письмових доказів судом встановлено, що мати дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, що відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України, є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO], яка добровільно відмовилася від виконання своїх батьківських обов'язків. При вирішенні цієї вимоги враховується, що такий крайній захід спрямований на захист інтересів дитини, з метою забезпечення її належного виховання, розвитку, медичного та соціального нагляду. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 цієї статті, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Положеннями ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У відповідності до ст. 166 СК України, у зв'язку із позбавленням відповідача батьківських прав, суд стягує з неї аліменти на утримання дитини, оскільки, згідно ст.ст. 180,182 СК України, остання зобов'язана утримувати свою дитину, незалежно від її місця проживання, а тому суд погоджується із запропонованим позивачем розміром аліментів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не скористалася своїм правом щодо подачі доказів щодо стягнення з неї аліментів на утримання дитини, тому в сукупності оцінених судом доказів та враховуючи норму ст. 183 СК України, суд приходить до висновку, що є всі підстави для стягнення з [PERSON] на користь юридичної чи фізичної особи,на утриманні якої буде перебувати дитини [PERSON], аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення нею повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір.

Outcome: approved