Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Лисак В.С. звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 31.03.2008 р. між банком та позичальником [PERSON] укладений кредитний договір № HMTWGA0000000039, на підставі якого вона отримала кредит в сумі $ 13860. В забезпечення виконання договірних зобов'язань позичальника відповідач [PERSON] надав в іпотеку житловий будинок загальною площею 42,7 кв. м., який розташований по [ADDRESS], згідно договору іпотеки № HMTWGA0000000039 від 31.03.2014 р. 17 листопада 2008 р. держвиконавцем ВДВС Теофіпольського РУЮ в ході примусового виконання ухвали Теофіпольського районного суду від 03.11.2008 р. накладено арешт на майно відповідача, в т.ч. і на вищезазначений житловий будинок, тому, не вбачаючи правових підстав для накладення арешту після укладення договору іпотеки, просить звільнити іпотечне майно з-під арешту. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника банку. Відповідач [PERSON] заперечив проти задоволення позову, оскільки зняття арешту з будинку надасть банку можливість звернути стягнення на нього, що призведе до виселення. Представник третьої особи покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову. 31 березня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого являється ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений договір іпотеки № HMTWGA0000000039, посвідчений приватним нотаріусом Теофіпольського райнотокругу [PERSON] за № 1827 та накладена заборона відчуження іпотечного майна. Відповідно до умов договору, іпотекодавець [PERSON] передав в іпотеку позивачу належний йому житловий будинок по [ADDRESS], як забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] з повернення кредиту та оплати його користування за кредитним договором № HMTWGA0000000039 від 31.03.2008 р. 13 листопада 2008 р. Теофіпольським районним судом Хмельницької області в ході розгляду справи № 2-529/08 за позовом ВАТ «Сведбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2202/0807/64-012 від 21.08.2007 р. накладено арешт на легковий автомобіль [PERSON] та все рухоме та нерухоме майно обох відповідачів. 17 листопада 2008 р. ст. держвиконавцем ВДВС Теофіпольського РУЮ накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] в ході виконавчого провадження № 10068187 на виконання вищезазначеної ухвали суду. Іпотека, як один з видів застави, відповідно до абзацу 3 частини 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», є забезпеченням виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом. Можливість звернення стягнення на заставлене майно боржника для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, передбачена ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент ухвалення рішення про накладення арешту на нерухоме майно відповідача та фактичного накладення арешту держвиконавцем, зокрема, виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів та коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Частиною 4 ст. 52 Закону передбачений обов'язок державного виконавця повідомити заставодержателя про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснити заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Аналогічні норми передбачені в чинній редакції Закону України «Про виконавче провадження» згідно ч.ч. 3, 4 ст. 54. Таким чином, позивач являється обтяжувачем з вищим пріоритетом, який має право на звернення стягнення на предмет застави, а тому має переважне право на задоволення своїх вимог про стягнення боргу шляхом звернення стягнення на заставлене майно, але накладений на майно арешт порушує це право. При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості, заборгованість позичальника за кредитним договором значно перевищує вартість предмета іпотеки, визначеної в іпотечному договорі.

Outcome: approved