Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, посилаючись на те, що позивач з відповідачкою являються співвласниками квартири [ADDRESS] (колишня Радянська) в смт. Дворічна Харківської області і в ній ще зареєстрований їх син [PERSON], [INFO] У зв`язку із тим, що з відповідачкою вони не досягли згоди з приводу користування квартирою, тому просить визначити порядок користування даною квартирою наступним чином: виділити позивачу у користування кімнату розміром 8,6 кв.м., а відповідачці кімнату розміром 15,2 кв. м., інші приміщення коридор 7,1 кв.м., кухню 5,9 кв.м., ванну 2,8 кв.м., туалет 1 кв.м., 1/24 літ «Ч» 8,3 кв.м., 1/24 літ. «ч» 8,3 кв.м. погріба залишити у спільному користуванні сторін. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] та її представник позов не визнали, просили у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з їх безпідставністю. Від 3-ї особи органу опіки та піклування Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області надійшла заява про розгляд справи без участі її представника та висновок від 04.04.2017 року згідно якого Комісія з питань захисту прав дітей вважає недоцільним визнання порядку користування малолітнім [PERSON], [INFO] вищевказаною спірною квартирою. Суд зясувавши думку сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони вступили у шлюб 08.09.2001 року та перебували ньому до 19.10.2010 року. Від цього шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу проживає разом із відповідачкою. Відповідно до копії Договору купівлі-продажу від 31 серпня 2008 року сторони, перебуваючи у шлюбі, придбали в рівних частинах кожний двокімнатну квартиру №14 в цегляному житловому будинку №45 по вул. Радянській (тепер Слобожанській) в смт. Дворічна Харківської області, жилою площею 23,8 кв.м., загальною площею 40,6 кв.м., при якій закріплено 1/24 частка сараю (літ «Ч») цегляного, 1/24 частка погріба (літ»ч») цегляного. [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Дворічанське бюро технічної інвентаризації» від 24.09.2008 р. [PERSON] та [PERSON] є власниками по ? частині кожний квартирою за адресою: Харківська область, смт. Дворічна, вул. Радянська (тепер Слобожанська)[ADDRESS], форма власності: спільна часткова. На час розгляду справи у вказаній квартирі фактично мешкають відповідачка [PERSON] та її син [PERSON]. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. [PERSON] ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, вони можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю та кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Порядок користування спірною квартирою між сторонами у добровільному порядку не визначений. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22 грудня 1995 року квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Як вбачається з копії технічного паспорту на спірну квартиру, житлова кімната площею 15,2 кв.м., яку відповідно до позову запропоновано позивачем виділити в користування відповідачці, є суміжною з кімнатою площею 8,6 кв.м., яку відповідач просить залишити у своєму користуванні. При цьому в позові не йдеться про те яким приміщенням буде користуватися малолітній син [PERSON]. Відповідно до ст. 176 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюється законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Таким чином, діти, які не є власниками майна, що належить на праві власності їх батькам, набувають права користування таким майном в силу прямого припису закону (ст.ст. 3, 176 СК України, ст. 405 ЦК України). При цьому дане право не залежить від фактичного стану сімейних відносин. Виходячи з того, що вказана квартира складається із двох жилих кімнат площею 15,2 кв.м. та 8,6 кв.м., загалом 23,8 кв.м., а тому на кожного користувача припадає по 7,93 кв.м. [PERSON] ч.1 ст. 183 ЖК України члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням наравні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст. 50 ЖК України при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя. За таких обставин суд вважає, що виходячи з того, що позивач та відповідачка не є подружжям, а їх син старший за 9-ть років, вказаним особам не може бути виділено у користування дві суміжні кімнати. Таким чином, запропонований позивачем порядок користування квартирою порушує рівні із ним права іншого співвласника квартири відповідачки, згоди з яким з приводу користування квартирою у запропонованому позивачем варіанті не досягнуто. У такому випадку право відповідача на користування її часткою у спільній частковій власності буде порушено та не буде відповідати засадам змісту права власності, здійснення права власності та непорушності права власності, визначених статтями 317. 319, 321 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. [PERSON] зі ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових праві охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. З урахуванням наведених вище обставин справи, враховуючи, що встановлення запропонованого позивачем порядку користування спірною квартирою призведе до порушення законних прав інших осіб, суд приходить до висновку про неможливість його встановлення, відповідно вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed