Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні, позовні вимоги позивача не визнав, вважає їх необґрунтованими та безпідставними і пояснив суду, що його довіритель [PERSON] є власником нежитлового приміщення, в якому знаходиться магазин «[INFO]». Щодо табелів обліку робочого часу, актів прийому-передачі матеріальних цінностей, наданих позивачем, представник відповідача [PERSON] зазначив, що вони підписані [PERSON], яка не є працівником [PERSON], не мала жодного відношення до нього чи його підприємницької діяльності. Особисто [PERSON], як і менеджерів [PERSON] та [PERSON], [PERSON] не знає. Знаходження на кав'ярні «[INFO]» копії Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця [PERSON] представник відповідача пояснив тим, що копію цього документа можна отримати в контрагентів, з ким він працює. Знаходження на цій же кав'ярні, на випадок перевірки, копії трудового договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON] - дружиною [PERSON], представник відповідача пояснити суду не зміг, а також повідомив суду, що він не може стверджувати, що це є саме дружина [PERSON] Наявність оригіналу паспорта на вимірювальний прилад, де у графі «назва підприємства» значиться ПП [PERSON], а також оригіналів видаткових накладних від 17 вересня 2013року, де отримувачем значиться ПП [PERSON] та вказано адресу: кав'ярня у кондитерській «[INFO]», [ADDRESS], представник відповідача [PERSON] пояснив тим, що він не може підтвердити, що це дочка [PERSON] Однак, якщо навіть допустити, що це є дочка, - даний документ, ще нічого не свідчить. Відносно того, що [PERSON] працювала комерційним директором, то представник відповідача вважає це лише припущенням, яке нічим, окрім показань свідків не підтверджується. З приводу того, що торгова точка «[INFO]» належала [PERSON] також є припущенням і підтверджується фактично показами цих же самих свідків, а також єдиним документом - Свідоцтвом про реєстрацію фізичної особи-підприємця. Судом не здобуто доказів того, що саме [PERSON] укладав договір суборенди [PERSON] на роботу прийнята не була. Матеріалами справи не доведено, що трудові відносини тривали саме між [PERSON] та [PERSON] усе це є лише припущенням, яке ґрунтується виключно на показах свідків, які заявлені [PERSON] Якихось інших доказів здобуто не було, а тому вважає у позові необхідно відмовити з зв'язку з тим, що [PERSON] не є належним відповідачем у справі. Представник третьої особи на стороні відповідача [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні пояснив суду, що позовні вимоги позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] є недоведеними та безпідставними. Просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог [PERSON] Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], в судовому засіданні, позовні вимоги позивача [PERSON] підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві і в заявах про збільшення позовних вимог. Просять суд встановити факт трудових відносин між [PERSON] та приватним підприємцем [PERSON] в період з 04 серпня 2012 року по 17 вересня 2013 року включно. Визнати незаконними дії приватного підприємця [PERSON] щодо звільнення [PERSON] з роботи, виплати заробітної плати, надурочних робіт та щодо ненадання щорічної оплачуваної відпустки. Зобов'язати приватного підприємця [PERSON] провести донарахування та виплату належних [PERSON] сум заробітної плати за період з 04 серпня 2012 року по 17 вересня 2013 року включно у розмірі 4 997,25 грн. та компенсацію за час невикористаної відпустки у розмірі 1 021,54 грн. Стягнути з приватного підприємця [PERSON] на користь [PERSON] середню заробітну плату за час затримки виплати розрахункових коштів з 18 вересня 2013 року по день винесення рішення (станом на 23 жовтня 2015 року включно) у розмірі 41 206,84 грн. Стягнути з приватного підприємця [PERSON] на користь [PERSON] моральну школу у розмірі 10 000 грн. Рішення в частині виплати заробітної плати за один місяць в сумі 1 723,44 грн. допустити до негайного виконання. Суд, заслухавши позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], представника третьої особи [PERSON], свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: Допитана в якості свідка позивач [PERSON] показала суду, що вона почала працювати на фірмі «[INFO]» в [PERSON] з 04 серпня 2012 року, а звільнили її з роботи 17 вересня 2013року. Приймала її на роботу [PERSON] від імені приватного підприємця [PERSON]. До цього вона проходила стажування 5-6 днів на торговій точці, яка знаходилася по вулиці Відінській, недалеко від податкової. В останній день її стажування [PERSON] приїжджав на цю точку, де вона стажувалася. Він представився як власник фірми «[INFO]» - [PERSON]. Йому сподобалось як вона працює і він сказав [PERSON], що бере її на роботу. Після цього вона бачила [PERSON] приблизно три рази. На торговій точці «[INFO]» було Свідоцтво про підприємницьку діяльність на [PERSON], був паспорт на вагу на прізвище [PERSON], а також був трудовий договір, укладений між його дружиною [PERSON] та працівником, прізвища якого не пам'ятає. Цей договір надавався на випадок перевірок, під час яких вона повинна була надати цей документ і сказати, що попросили постояти 2-3 години, а продавець десь захворіла чи відійшла. Працювали з 8 до 20 або з 9 до 21 в залежності від літнього чи зимового періодів. На табелі обліку робочого часу підпис належить [PERSON] Деяких продавців із кав'ярень, зазначених у цих табелях, свідок [PERSON] знала, з тими з якими вона спілкувалася також не були офіційно оформлені на роботі. Заробітна плата їй була визначена у 50 гривень за день. Заробітну плату забирала через 2-3 дні, в залежності коли працювала. Нараховувалася на підставі графіку, штрафів і премій, який затверджено [PERSON] Вона ніде не ставила підписи про отримання заробітної плати, при цьому, ніяких відомостей їй не надавали. Кожного місяця продавці вели касу «[INFO]», де писали витрати, інкасацію, хто забирав кошти той розписувався у зошиті, за орендну плату проставляв підпис того, хто отримував. Орендну плату віддавали дівчатам, котрі працювали на тортах, взамін їм надавали квитанцію на прізвище [PERSON], яку вони повертали на офіс. На початку наступного місяця вони з напарницею здавали ці зошити на офіс, але менеджери приходили і перевіряли ці касові зошити раз або два рази на тиждень. [PERSON] до виплати їм заробітної плати відношення не мала. Брат відповідача повідомив їй особисто, що він є [PERSON], технічним директором, приїздив на точку, привозив інколи каву, воду. Якщо виникали якісь неполадки з обладнанням, то він їх проводив ремонт, інколи забирав у них виручку. Виїзна торгівля була з 23 серпня 2013 року по 01 вересня 2013 року. В цей період свідок працювала одна й лише 01 вересня 2013 року їй дали вихідний. Свідок працювала підряд 9 днів по 12 годин щоденно, за що їй обіцяли заплатити більшу премію, але після ревізії. Ревізія проводилась перший раз за її участі, її напарниці [PERSON] та ревізора, однак підрахунки при них не здійснювались. Після цього до них зателефонували й сказали, що в них мінус, тобто нестача більше як дві тисячі гривень. Вона із [PERSON] не погодились із таким результатом й попросили провести повторну ревізію. Повторна ревізія проводилась 17 вересня 2013 року за відсутності [PERSON], їй ніхто не зателефонував, була тільки вона. В кінці дня, попередньо зателефонувавши до неї та домовившись про зустріч, до кав'ярні «[INFO]» прийшла [PERSON] і повідомила, що в них все ж таки мінус, однак не сказала конкретну суму недостачі. [PERSON] забрала з каси усі гроші й сказала, що свідок тимчасово не допускається до роботи, можливо на тиждень, можливо на 10 днів, а [PERSON] взагалі на роботу більше не буде допущена. На точці буде працювати інша дівчина. Сказала, що вона не отримає тільки 150 гривень, а решту грошей отримає. Щодо виплати недостачі претензій до неї ніяких не було. Подібні випадки нестач у значних розмірах мали місце з іншими продавцями на торговій точці «Сейм», ще були на «Мілані», а також на точці в місті Здолбунові. У [PERSON], є торгівельні точки по районах: в Здолбунові, Острозі, Дубно та інших районах. Коли вона повідомила, що вона більше не бажає працювати, їй ніхто не запропонував провести з нею розрахунок чи виплатити будь-які кошти. Раніше нестач не було, всього один раз була нестача в 27 грн. чи 26 грн. Ситуацію із значною нестачею свідок пояснює тим, що хотіли звільнити з роботи [PERSON] [PERSON] не подобається, що працівники давно працюють на одному місці, а тому їх необхідно міняти, при цьому, не доплачувати заробітну плату. Свідок [PERSON] показала суду, що [PERSON] знає, оскільки він брав її на роботу у фірму «[INFO]» в кав'ярню. Вона почала працювати з липня 2012 року, а [PERSON] прийшла як її напарниця, з початку серпня 2012 року. Коли брали на роботу обіцяли згодом оформити, після чого кожного місяця обіцяли оформити з наступного місяця. Фірма «[INFO]» знаходиться за адресою: [ADDRESS], і саме за цією адресою проводили співбесіду при прийнятті на роботу. За цією адресою знаходиться головний офіс «[INFO]», власником якого є [PERSON], але дівчата приймаються на роботу комерційним директором [PERSON], яка діє від імені власника [PERSON] Вона бачила [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON], які час від часу приходили на торгівельну точку «[INFO]», перевіряти стан кав'ярні. [PERSON] представлявся власником фірми «[INFO]» і кав'ярні «[INFO]». Цікавився чи все влаштовує, чи є все необхідне для роботи та запитував побажання. Документи на кав'ярні були на ім'я [PERSON], зокрема, свідоцтво про зайняття підприємницькою діяльністю. Це основний документ, який їм було дозволено пред'являти при перевірці. Від імені [PERSON] її на роботу приймала [PERSON] Пізніше вона бачила [PERSON] на торговій точці «[INFO]», який погодив її роботу на цій точці. Він приїздив разом із дружиною [PERSON] та [PERSON], коли об'їжджав торгові точки, приїхавши із-за кордону. На кав'ярні «[INFO]» знаходилася також копія трудового договору, укладеного між дружиною відповідача [PERSON] та продавцем магазину «[INFO]», яку вона не знала. Цей договір принесла [PERSON], щоб у разі перевірок вони могли показати цей договір, оскільки самі ще не були оформлені офіційно, і сказати перевіряючим, що підміняють продавця, яка тут працює за договором і десь вийшла. У кав'ярні «[INFO]», що знаходилася у кондитерському магазині «[INFO]» працювали з 8 ранку до 20 години або з 9 ранку до 21 години вечора. Графік роботи встановлював магазин «[INFO]», а кав'ярня була у цьому приміщенні начебто у суборенді. За договором суборенди вона разом із [PERSON] платили [PERSON] кошти за суборенду. Саме на прізвище [PERSON] вона з [PERSON] передавали плату за оренду приміщення. Копія договору суборенди знаходилась певний час на «[PERSON]», а пізніше забрали для переоформлення. Конкретний графік роботи кав'ярні на місяць затверджувала комерційний директор. Продукцію - каву привозили із самої «[INFO]», а води, соки привозили торгові представники інших фірм: «Сандора», тощо. Їх попередила [PERSON], що деякі товарні накладні можуть приходити на ім'я [PERSON]- доньки власника, брат відповідача - [PERSON] рахувався на фірмі технічним директором. Він приїздив в разі якоїсь поломки обладнання, відповідав за доставку кавових апаратів. Заробітна плата була встановлена роздруківкою, затвердженою [PERSON] Була встановлена поденна ставка плюс відсотки залежно від виручки. Зарплату брали самі з каси згідно встановлених розцінок. Записи про отримання заробітної плати єдино здійснювалися у зошиті каси «[INFO]». Ніяких відомостей не було. По відомостям отримували заробітну плату лише при виїзній торгівлі, розраховувала бухгалтер [PERSON] У вересні 2013 року змінилася система оплати й виплата заробітної плати, яка мала здійснюватися тільки після проведення ревізії. Їй не заплатили за роботу під час виїзної торгівлі, яка відбулася з 23 серпня 2013 року по 01 вересня 2013 року включно, пояснивши виявленою недостачею. Напередодні до свідка зателефонувала комерційний директор [PERSON] й сказала, що не залежно від її бажання вона буде працювати дві неділі в центрі міста, де буде відбуватися виїзна торгівля. Виїзна торгівля тривала з 8 години ранку до 11 години вечора, інколи до 12 години ночі. На виїзній торгівлі свідок працювала разом з [PERSON], працювали без вихідних. Виїзна торгівля організовувалась від «[INFO]», від [PERSON], оскільки він є власником усіх цих точок, включаючи точку, на якій працювала свідок з [PERSON]. [PERSON] не було на місці, він перебував за кордоном, а тому [PERSON] організовувала роботу. Виїзна торгівля по документах, які свідку у папці принесла зранку [PERSON], була оформлена на [PERSON], - доньку [PERSON] По закінченню виїзної торгівлі вона повернулася на своє безпосереднє робоче місце й пропрацювала до 15 вересня 2013 року включно і мала вийти на роботу 18 вересня 2013 року. На останній ревізії 17 вересня 2013 року вона не була присутня. Вона і [PERSON] рік працювали і все було добре, а у вересні 2013 року ревізор повідомила про велику недостачу, більше як 2 тисячі. Коли вона прийшла на робоче місце 18 вересня 2013 року по закінченню трьох вихідних днів, менеджер [PERSON] сказала, що її не допущено до роботи через недостачу і надалі вона працювати більше не буде, її до роботи не допустили, за виїзну торгівлю не розрахувалися. На роботу у кав'ярню «[INFO]» вже була допущена інша дівчина. За роботу у вересні 2013 року, за деякі дні, вона і [PERSON] отримали заробітну плату, про що здійснено відмітки у зошиті каси кав'ярні «[INFO]», але не в повному обсязі. Вона знала, що не може стояти на обліку у центрі зайнятості, якщо офіційно працює, але офіційно у відповідача вона не була працевлаштована. Свідок [PERSON] показала суду, що вона працювала на фірмі «[INFO]» два роки з 2012 по 01 червня 2014 року, але документів, які підтвердили б трудові відносини не має. [PERSON] працювала з серпня 2012 року один рік. В її обов'язки, як менеджера «[INFO]» входило здійснення контролю за торговими точками, що належали [PERSON], забирання готівки, проведення різних акцій. Головним на «[INFO]» був [PERSON], він приїздив періодично. Свідок його бачила всього два рази. На роботу її приймала [PERSON], яка представилась комерційним директором [PERSON] Вона забирала готівку на торгових точках, а також підписи у зошиті каси «[INFO]» за вересень 2013 року належать їй. Була визначена конкретна сума заробітної плати - ставка і плюс премії, яку продавці самі кожного дня забирали із каси. Їм взагалі не надавалися відпустки і не оплачувалися власником. Продавці, котрі зазначені у табелях (графіках) обліку робочого часу, не були офіційно оформлені. Після проведення ревізії у вересні 2013 року її поставили до відома, що на торговій точці «[INFO]» великий мінус (нестача). Пізніше [PERSON] повідомила їй, що два продавці цієї точки мають бути відсторонені на тиждень. На другий день вийшли працювати на цю точку інші продавці. Після звільнення [PERSON] та [PERSON] на цій точці продавці мінялися. Свідок [PERSON] показала суду, що працювала продавцем кондитерського відділу магазину «[INFO]», що знаходиться по вулиці Соборній, з липня 2012 року по січень 2013 року, а [PERSON] прийшла на роботу у кав'ярню на початку серпня 2012 року. На кав'ярні є вивіска «[INFO]», всі реклами, але роботодавці інші. Після її переведення на іншу роботу вона продовжувала періодично приходити у кав'ярню, у якій [PERSON] працювала ще кілька місяців після її переведення. Їх працювало двоє, другу дівчину звали [PERSON]. Мала місце фотосесія, яку проводили для реклами «[INFO]» і під час цієї фотосесії фотографували [PERSON], яка обслуговувала її як клієнта. На сайті мають бути фотографії і у неї також залишилися фотографії. По праву сторону магазина знаходиться кондитерський відділ «[INFO]», а по ліву -«[INFO]». Була стійка, яка закривалася. Ключі до приміщення були одні. Бачила власника кав'ярні «[INFO]» [PERSON], він приїздив із дружиною і представився в її присутності. Бачила брата [PERSON]. Свідок [PERSON] показала суду, що до вересня 2014 року вона працювала продавцем магазину «Канцтовари», що знаходиться поряд з магазином «[INFO]». [PERSON] прийшла на роботу в магазин «[INFO]» в кав'ярню «[INFO]» з серпня 2012 року, коли вже вона працювала. [PERSON] продавала каву до осені 2013 року. Кав'ярня «[INFO]» є до сих пір, але дівчата постійно змінюються. Зі слів дівчат, проводять ревізію, виставляють мінус, що означає недостачу, і їх звільняють. Документи їм не показують і кожний коли звільняється про це говорить. Свідок [PERSON] показав суду, що до бізнесу брата [PERSON] він не має ніякого відношення, але якщо він просить вирішити якісь справи, то він виручає його з якоюсь документацією або знаходить слюсаря, електрика, тобто вирішує такі чисто технічні питання. Заперечив, що працював у брата технічним директором, в бізнесі брата не приймав ніякої участі і не має будь-якого відношення до торгових точок. Ніколи на цих точках не був, окрім того, що відвідує магазин «[INFO]», оскільки проживає в районі Ювілейного. Послугами кав'ярні, що знаходиться в приміщенні магазину «[INFO]» він не користувався, лише один раз і то під час якоїсь акції, коли його запросили дівчата випити безкоштовну чашку кави. Наскільки йому відомо магазин «[INFO]», який знаходиться по [ADDRESS], його брат зробив для дочки [PERSON], і магазин знаходиться у власності дочки. Не зміг пояснити суду, чому на торгівельній точці «[INFO]» видавалися картки «[INFO]», згідно яких 10 чашка кави надавалася відвідувачам безкоштовно. Бачив двоє дівчат, може був кавовий апарат, але щоб була торгова точка він не може впевнено сказати. На «[INFO]» він нічого не привозив, не представлявся технічним директором, гроші (виручку) в дівчат не забирав, а полички можливо привозив столяр, якого він направляв і сказав, що від нього. Не зміг пояснити суду наявність на торговій точці «[INFO]» видаткової товарної накладної від 17 вересня 2013 року за № 475/2, де отримувачем товару зазначено прізвище дочки власника [PERSON] і цей товар отримала [PERSON] Не зміг пояснити суду наявність на точці «[INFO]» ваги за № 04329187, яка належить ПП [PERSON] Свідок [PERSON] показала суду, що вона не працювала у [PERSON], а лише працювала бухгалтером магазину «[INFO]» у його дочки [PERSON]. Магазин «[INFO]» був поділений на дві частини і згідно договору оренди [PERSON], як власник всього магазину, надав своїй дочці частину приміщення, де вона також займалася бізнесом. Заперечила, що здійснювала виплату заробітної плати [PERSON], менеджеру [PERSON] Вела бухгалтерію лише [PERSON], а бухгалтерію батька - [PERSON] не вела. Допитана як свідок, представник позивача [PERSON] показала суду, що, що до неї приблизно 19-20 вересня 2013 року звернулися за правовою допомогою [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] вона знала раніше по іншому судовому процесу, де вона офіційно працювала в «Рівне-Галка» та була незаконно звільнена з роботи і цей факт встановлено судом. Цього дня [PERSON] зателефонувала до [PERSON], яка повідомила [PERSON], що особисто вона не проводила ревізії на торговій точці «[INFO]», а лише проводить ревізії по районах. [PERSON] не відомий конкретний розмір недостачі, на цю точку прийнято вже двох дівчат, [PERSON] звільняють, а з часом приймуть тільки [PERSON] (десь через тиждень, 10 днів). Свідок просила [PERSON] підтвердити сказане в суді, нащо вона категорично заперечила. Приблизно через 3-4 неділі після зустрічі із [PERSON] та [PERSON] до неї зателефонував [PERSON], котрий під час зустрічі повідомив, що це є бізнес його брата, але фактично брат знаходиться за кордоном і тут у бізнесі працює його дочка, він працює технічним директором. Сказав, що він підбирає точки, облаштовує їх, надає всяку технічну допомогу у проведенні електрики, якісь несправності усуває, тощо. Щодо [PERSON] та [PERSON] він дав їм хорошу характеристику, сказав, що це дуже хороші дівчата, поганого про них ніколи не чув. Підтвердив, що подібні факти з нестачею вже мали місце, що в даному випадку «перегнули палку», а тому він розбереться, як проводилася ревізія. Допитана як свідок третя особа по справі [PERSON] показала суду, що знає [PERSON] з весни 2012 року. З весни 2012 року і до 2013 року працювала у нього в магазині «[INFO]» продавцем, торгувала кавою. Зарплату вони брали раз на місяць, згідно їхніх нарахувань, з каси, і розписувалися на листку, де зазначалася сума, яку вони брали. Не змогла пояснити суду, чому вона брала кошти з каси, якщо перебувала у трудових відносинах, будучи офіційно оформленою. До каси особливого відношення не мала, в основному займалася продажем товару. Була певна ставка у кожної людини, яка її вибирала і були преміальні. Її зарплата становила 100 гривень за день, рахувалося по робочих днях. Премія давалась, якщо були якісь більші виручки, яка за місяць нараховувалася [PERSON], у останнього бухгалтера не було, але був бухгалтер у його дочки [PERSON] Щодо розміщення на офіційному сайті реклами компанії «[INFO]», яка знаходиться в м. Рівне, по [ADDRESS], й комерційним директором якої зазначено її, і номер її телефону, - показала суду, що телефон належить їй, однак це оголошення вона не давала. Заперечила, що підписи на графіку торгівельної точки «[INFO]» та на табелях обліку робочого часу за червень-серпень 2013року належать їй. Підпис на графіку дуже схожий на її, але вона цього графіка не бачила. За її ствердженням вона не була комерційним директором. Заперечила будь-які відносини із колишнім менеджером «[INFO]» [PERSON] та [PERSON], підписи яких проставлено у зошиті каси торгівельної точки «[INFO]» за вересень 2013року. Підтвердила той факт, що приїздила на торгову точку «[INFO]», але повідомила суду, що на той час вона не була торговою. В 2012 році у неї був намір по створенню свого бізнесу, зокрема, у магазині «[INFO]», який займався продажем тістечок. З цією метою вона купила меблі, які стояли в приміщенні цього магазину, хотіла реалізовувати там продукцію. З метою проведення для неї рекламних акцій, вона залучила [PERSON], котра запросила свою подругу чи знайому [PERSON]. Рекламні акції полягали в тому, що необхідно було розносити для дегустації безкоштовну каву для відвідувачів магазину «[INFO]» та роздавати рекламні буклети. Рекламна акція проходила близько двох місяців, з середини липня 2012 року і десь орієнтовно до 20-х чисел вересня. Рекламні акції припинилися, тому що у неї не склалася фінансова ситуація, стали негативні слухи надходити на рахунок [PERSON] з попереднього її місця роботи, а також стала пропадати кава, яку вона передавала на дегустацію. Про те, що вона залучила до рекламних акцій [PERSON] і [PERSON] [PERSON] не знав, вона його про це не повідомляла, оскільки діяла в своїх інтересах. Не змогла назвати суду прізвище особи, на підставі дозволу якої здійснювалися ці рекламні акції у приміщенні магазину «[INFO]». За користування приміщенням вона передавала змелену каву. Заперечила, що вона приймала на роботу [PERSON] За її твердженням, вона працювала лише продавцем магазину «[INFO]» і ніколи не обіймала керівних посад у відповідача, в т.ч. і посади комерційного директора, та ніколи не залучалася до відбору та прийому на роботу працівників, оскільки це було поза межами її компетенції. В судовому засіданні встановлено, що фірма «[INFO]» офіційно не існує (назва «фірма» використовувалась для підвищення іміджу підприємницької діяльності), однак магазин «[INFO]», що знаходиться в м. Рівне по [ADDRESS], належить [PERSON] на праві власності, підтвердженням чого є інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 13.03.2014 року № 18959381, за якою [PERSON] є власником нежитлового приміщення, вбудованого у житловий будинок, що знаходиться в м. Рівне по [ADDRESS] (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 13370256101, дата реєстрації: 27.02.2013). В цьому приміщенні знаходиться магазин «[INFO]». Відповідно до вищезазначеної довідки, у квітні 2010 року [PERSON] став власником квартири № 21, що знаходиться у цьому ж будинку (номер запису: 117-54477 в книзі: 193, дата внесення запису: 30.04.2010). За свідченнями свідків [PERSON] та [PERSON] приміщення квартири, що знаходиться на другому поверсі прямо над магазином «[INFO]» використовувалося відповідачем як офіс нібито фірми «[INFO]» У цьому приміщенні відбувалися співбесіди з майбутніми продавцями, менеджерами, а у продавців з комерційним директором [PERSON] Крім зазначених приміщень, у цьому будинку [PERSON], є також власником нежитлових приміщень, підвального поверху (номер запису: 139-1225 в книзі: 10, дата внесення запису: 25.11.2003), а також власником інших нежитлових приміщень, підвального поверху (номер запису: 253-2213 в книзі: 15, дата внесення запису: 06.02.2009). Судом встановлено, що у період, обумовлений позивачем, зокрема з 04.08.2012 року по 18.09.2013 року, фізична особа - приватний підприємець [PERSON] здійснював підприємницьку діяльність в магазині «[INFO]» по [ADDRESS], підтвердженням чого є трудовий договір, укладений між фізичною особою ПП [PERSON] та [PERSON], згідно якого [PERSON] працювала продавцем магазину «[INFO]» в період з 20 квітня 2012 року по 31 грудня 2013року, що охоплює період роботи [PERSON] Підтвердженням чого є також покази свідка [PERSON], за якими приміщення магазину «[INFO]» було поділено, в іншій частині магазину підприємницьку діяльність здійснювала дочка відповідача [PERSON], орендуючи цю частину приміщення. Факт зайняття підприємницькою діяльністю [PERSON] в магазині «[INFO]» у вищевказаний період визнано представником відповідача [PERSON] під час виступу у судових дебатах. Відповідно до ст. 24 КЗпП України (в редакції, яка була чинною до змін, внесених згідно із Законом України від 28 грудня 2014року за №77-VІІІ) трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року за № 9 передбачено, що згідно ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактично допуск до роботи, вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота проводилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу. Судом встановлено, що [PERSON] працювала у відповідача продавцем кав'ярні у кондитерському магазині «[INFO]», що знаходиться в [ADDRESS], в період з 04 серпня 2012 року по 17 вересня 2013 року включно. Фактично була допущена до роботи директором [PERSON], з відома та погодження ПП [PERSON], однак без належного оформлення, передбаченого нормами трудового законодавства. Факт роботи [PERSON] у відповідача підтверджено табелями обліку робочого часу кав'ярні «[INFO]» у місті Рівному за травень, червень, липень 2013 року. Так, у табелі обліку робочого часу за травень 2013року за №3 значиться «[INFO]» (назва походить від місця знаходження кав'ярні), а навпроти вказано прізвища продавців цієї кав'ярні: [PERSON] та [PERSON], а також номера їх телефонів. Крім того, за № 11 значиться «Сільпо», а продавцем цієї кав'ярні свідок [PERSON]. У табелі обліку робочого часу за червень 2013 року кав'ярня «[INFO]», із зазначенням продавців [PERSON] та [PERSON], значиться вже за № 7. Свідок [PERSON] значиться продавцем кав'ярні «Сільпо», яка розміщена у табелі за № 12. Водночас, факт роботи [PERSON] менеджером «[INFO]» з серпня 2013 року підтверджується оригіналами її підписів у касовому зошиті торгової точки «[INFO]» за вересень 2013 року, проставлених нею за отримання виручки (проведення інкасації). Табеля обліку робочого часу за червень та липень 2013 року завірені підписом [PERSON] Належним доказом роботи [PERSON] у відповідача є оригінал інвентаризаційного опису ТМЦ, що знаходяться на торговій точці «[INFO]» від 27.03.2013 року, на якому проставлено підпис [PERSON] (за висновком експерта підпис належить саме [PERSON].). При цьому, в інвентаризаційному описі під № 1 (інвент. № 3001) значиться вага № 4329187, яка зазначена у графіку роботи торгової точки «[INFO]», який також підписано [PERSON] З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вищезазначені документи спростовують твердження [PERSON] та представника відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] працювала продавцем магазину «[INFO]» та не мала жодного відношення до інших кав'ярень, в тому числі «[INFO]», оскільки інвентаризаційний опис ТМЦ, як і графік роботи, стосується не магазину «[INFO]», а кав'ярні «[INFO]», що знаходиться по [ADDRESS]. Суд приймає до уваги, як належний доказ роботи позивача, оригінал графіку роботи торгівельної точки «[INFO]», у якому вказано режим роботи, зокрема: з 9.00 до 21.00, номер ваги - 4329187 (пропущено помилково першу цифру 0), передбачено розмір щоденної заробітної плати, премій та штрафів. Цей графік також підписано [PERSON] За свідченнями [PERSON] та [PERSON] вони працювали з 8 години ранку до 20.00 години або з 9.00 до 21.00 (залежно в літній чи зимовий період) через 2-3 дні. На підставі визначеного графіком режиму роботи торгівельної точки - кав'ярні «[INFO]», а саме по 12 годин щоденно, та беручи до уваги, що робота мала постійний характер (упродовж більше року), що є беззаперечним доказом наявності саме трудових відносин, що свідчить проте, що між позивачем та відповідачем фактично існували трудові відносини і мало місце надурочні роботи. Дослідженими судом наданими позивачем доказів встановлено, що на підтвердження правомірності розміщення кав'ярні у кондитерському цеху «[INFO]» знаходилося ряд документів або ж їх копій, зокрема: - копія Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця [PERSON] серії [NUMBER] від 23.09.1999 р.; - оригінал паспорта на вимірювальний прилад: ваги електронні за № 04329187, де у назві підприємства зазначено «ПП [PERSON].» та мають місце відмітки результатів державної повірки за 05.04.12 р. та 04.04.13 р. Такий же номер ваги зазначено у графіку роботи кав'ярні «[INFO]», який затверджено [PERSON]; - копія Трудового договору від 29 листопада 2012 року, який укладено між приватним підприємцем [PERSON] (дружиною [PERSON].) та [PERSON] про прийняття її продавцем продовольчих товарів магазину «[INFO]»., що знаходиться в місті Рівне по [ADDRESS], що підтверджує те, що кав'ярня «[INFO]» має безпосереднє відношення до підприємницької діяльності ПП [PERSON] З дослідженого касового зошиту «[INFO]» за вересень 2013 року слідує, що 17 вересня 2013 року менеджером [PERSON] проведено інкасацію на торговій точці «[INFO]», отримано 872 гривні та власноручно [PERSON] здійснено про це запис, проставлено особистий підпис. У цьому зошиті менеджером [PERSON] здійснено записи про проведення інкасації на точці «[INFO]»: 03.09.2013 року у сумі 1 064 грн.; 05.09.2013 року у сумі 583 грн.; 11.09.2013 року у сумі 2 215 грн.; 12.09.2013 року у сумі 540 грн. та 13.09.2013 року у сумі 508 грн. Крім того, інкасацію за 16.09.2013 року у сумі 950 грн. здійснила [PERSON]. У судовому засіданні свідок підтвердила, що записи про інкасацію та підписи у касовому зошиті «[INFO]» належать їй, а за 16.09.2013 року підпис здійснила менеджер [PERSON]. На підтвердження факту існування торгової точки - кав'ярні «[INFO]» та роботи позивача є оригінал інвентаризаційного опису ТМЦ від 01.12.2012 року, що знаходився на цій точці за підписом [PERSON], як матеріально-відповідальної особи, та продавця [PERSON] Судом встановлено, що відповідач не є власником приміщення, де знаходиться кав'ярня «[INFO]». Кондитерський цех «[INFO]» орендує це приміщення у власника. Незначна частина цього магазину відведена під кав'ярню «[INFO]» і знаходиться в суборенді. Оплата суборенди приміщення визначена у 2 000 грн. в місяць. Підтвердженням цьому є запис у зошиті каси «[INFO]» за вересень 2013 року, де за 03 вересня 2013 року здійснено запис про сплату 2 000 грн. за оренду й проставлено підпис сторонньої особи із «[PERSON]» про отримання коштів (згідно пояснення позивача квитанція повернута на офіс). Крім того, позивач надав суду дві квитанції № 894079 та № 894080 про отримання [PERSON] за серпень та за вересень 2012 року по 2 000 грн. за оренду приміщення. За свідченнями [PERSON] копія договору суборенди знаходилась певний час на «[PERSON]», а пізніше забрали для переоформлення. Згідно оригіналу видаткової накладної № РО/РНв-145812 від 17 вересня 2013 року, та видаткової накладної № РО/РНв-145813 від 17 вересня 2013 року постачальником зазначено ТОВ «Сандора», а отримувачем ПП [PERSON] та вказано адресу: кав'ярня в кондитерській «[INFO]» по вул. Соборна, 277, м. Рівне, а також здійснено записи та проставлено підписи продавцем кав'ярні - [PERSON] За поясненнями позивача цей товар надходив до кав'ярні безпосередньо через посередника «Сандори», а [PERSON] вона не знає, оскільки та ніколи не була на їх торговій точці «[INFO]». Як вже було встановлено судом раніше, згідно свідчень [PERSON] дочка відповідача [PERSON] орендувала у нього частину магазину «[INFO]» для здійснення підприємницької діяльності. Згідно видаткової накладної № 1-00004135 від 17 квітня 2013 року, видаткової накладної № 1-00004136 від 17 квітня 2013 року (а.с. 33) та видаткової накладної № 100004699 від 29 квітня 2013 року одержувачем товару зазначено [INFO] «[INFO]» кавоварка. На цих накладних за отримання товару позивачем проставлено підписи. На підтвердження факту роботи у відповідача - ПП [PERSON] позивач надала суду карточки постійного клієнта з емблемою. «[INFO]», які за свідченнями [PERSON], [PERSON] надавались постійним відвідувачам, де здійснювалися відмітки про продаж кави й кожна десята чашка кави надавалася безкоштовно, після чого карточка залишалася на торговій точці. На кав'ярні «[INFO]» у вигляді реклами розміщена емблема «[INFO]», підтвердженням чого є свідчення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Щодо табелів обліку робочого часу, актів прийому-передачі матеріальних цінностей, наданих позивачем, представник відповідача [PERSON] зазначив, що вони підписані не [PERSON], а [PERSON], яка не мала ніякого відношення до [PERSON] та його підприємницької діяльності. [PERSON], як і менеджерів [PERSON] та [PERSON], [PERSON] не знає. Після надходження до суду 25 грудня 2014 року заяви [PERSON] про вступ у справу третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог, представник відповідача пояснив суду, що [PERSON] працювала офіційно продавцем продовольчих товарів, вона не була уповноважена приймати на роботу інших осіб і не діяла в інтересах [PERSON] Беручи до уваги вищевикладене, покази [PERSON], [PERSON], [PERSON] та оригінали графіку роботи кав'ярні «[INFO]», табелів обліку робочого часу за червень та липень 2013 року, висновок судової почеркознавчої експертизи, суд вважає, що пояснення представника відповідача [PERSON] є суперечливими, непослідовними та такими що не відповідають дійсним обставинам справи. Покази [PERSON] та пояснення представника відповідача [PERSON] спростовуються дослідженим в судовому засіданні висновком судово-почеркознавчої експертизи № 1-56 від 17 березня 2015 року (проведена у цивільній справі за № 569/22785/13-ц), за яким підписи на графіку роботи торгівельної точки «[INFO]», на інвентаризаційному описі товарно-матеріальних цінностей, що знаходяться на торговій точці «[INFO]», на табелі обліку робочого часу 15-ти торгівельних точок за червень 2013 року, на табелі обліку робочого часу 16-ти торгівельних точок за липень 2013 року, виконані [PERSON] Беручи до уваги висновок судово-почеркознавчої експертизи, покази свідків, графік роботи кав'ярні «[INFO]», табеля обліку робочого часу та інші докази по справі, суд не може взяти, як належний доказ свідчення [PERSON], оскільки вони є суперечливими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Окрім того, за свідченнями [PERSON], рекламні акції проводились в окремі дні всього 2-3 місяці у період з липня 2012 року до половини вересня 2012 року. В той же час, табеля обліку робочого часу відносяться до періоду червня та липня 2013 року, які завірені підписом [PERSON], згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи. [PERSON] підписано також графік роботи ТТ «[INFO]» 01.09.2012 року, згідно якого режим роботи цієї торгівельної точки встановлено з 9.00 до 21.00. Графіком роботи ТТ «[INFO]» передбачено розмір щоденної заробітної плати, премій та штрафів, а так звані акції згідно показів [PERSON] проводилися безкоштовно. [PERSON] не змогла назвати суду прізвище особи, на підставі чийого дозволу здійснювалися ці рекламні акції у приміщенні кондитерського цеху «[INFO]». Проаналізувавши свідчення [PERSON] у сукупності із доказами, що містяться в матеріалах справи, з показами свідків, з висновком судово-почеркознавчої експертизи, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не працювала у приватного підприємця [PERSON] продавцем магазину «[INFO]», як це зазначено у трудовому договорі, укладеному між ними та який охоплював саме період роботи [PERSON], а фактично працювала директором, в тому числі займалася підбором та прийняттям на роботу продавців у кав'ярні, які належали відповідачу. При цьому, суд бере до уваги також той факт, що згідно показів [PERSON] вона отримувала заробітну плату 100 гривень за робочий день, однак у продавців інших кав'ярень, в тому числі продавцям торгової точки «[INFO]», заробітна плата в день становила 50 гривень, тобто вдвічі менше ніж у [PERSON] Підтвердженням того, що [PERSON] працювала у відповідача не продавцем, а комерційним директором на переконання суду є також реклама компанії «[INFO]» на офіційному сайті, де контактною особою зазначена комерційний директор [PERSON] та номер телефону, що належить саме [PERSON] Посилання в рекламі на те, що «[INFO]» пропонує співробітництво в Україні (а не лише в місті Рівне) та гарантує «розгляд варіантів представлення ексклюзивної дистрибуції у будь-якому регіоні на думку суду є підтвердженням того, що підприємницька діяльність ПП [PERSON] не обмежувалася лише продажем кави та інших товарів у магазині «[INFO]», а така підприємницька діяльність [PERSON] охоплювала інші кав'ярні, які діяли у місті Рівне під логотипом «[INFO]». Суд критично відноситься до свідчень [PERSON] (брата відповідача), котрий за свідченнями самого свідка допомагав брату у вирішенні технічних питань. Так, на запитання позивача чи привозив свідок кавоварку, стіл, міняв полички, привозив каву, забирав виручку, - свідок повідомив суду, що на «[INFO]» він нічого не привозив, не представлявся технічним директором, гроші (виручку) не забирав, а полички можливо привозив столяр, якого він направляв і казав що від нього.. За наведеного суд прийшов до висновку, що свідчення [PERSON] є суперечливими, і в той же час є підтвердженням того, що свідок допомагав брату вирішувати проблеми не лише по магазину «[INFO]», що знаходиться на [ADDRESS], а й по іншим кав'ярням, в тому числі «[INFO]». Свідок не міг пояснити суду наявність на торговій точці «[INFO]» ваги за № 04329187, яка належить ПП [PERSON] та видаткової товарної накладної від 17 вересня 2013 року за № 475/2, де отримувачем товару зазначено прізвище [PERSON] і цей товар надійшов на адресу: [ADDRESS] (як і зазначено в накладній), а не на [ADDRESS]. Аналіз показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] дає підстави суду вважати, що [PERSON] працював у відповідача технічним директором. Він таким вважався за посадою та виконував усі технічні питання, які виникали на торгових точках (кав'ярнях), зокрема: підбирав приміщення під кав'ярні та облаштовував їх, налагоджував технічний процес самої кав'ярні, інколи здійснював інкасацію або виконував обов'язки водія і привозив каву. Провівши аналіз документів та свідчень, наданих суду свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд прийшов до висновку, що між позивачкою [PERSON] та фізичною особою - приватним підприємцем [PERSON] у період з 04 серпня 2012 року по 17 вересня 2013 року включно існували трудові відносини, тобто укладено фактичний трудовий договір, за яким [PERSON] працювала продавцем кав'ярні під логотипом (символікою) «[INFO]» у кондитерському цеху «[INFO]», що знаходиться в місті Рівне по [ADDRESS]. Фактично позивач була допущена до роботи директором [PERSON], з відома та погодження ПП [PERSON], однак без належного оформлення, передбаченого КЗпП України. Відповідно до повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 01.12.2014 року за № 1/1/12, в період роботи [PERSON], зокрема з 04 серпня 2012 року по 17 вересня 2013року, відповідач [PERSON] перебував в Україні протягом 5-ти місяців. Дослідженням усіх доказів у сукупності, суд прийшов до висновку, що власником магазину «[INFO]», а також кав'ярні «[INFO]», яка використовує логотип (символіку) «[INFO]» є [PERSON] Однак, оскільки відповідач періодично знаходився за кордоном, вирішенням питань його бізнесу займалась [PERSON], яку вважали комерційним директором «[INFO]». На підтвердження заперечень проти позову, представник відповідача [PERSON] надав суду постанову слідчого СВ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області про закриття кримінального провадження від 06.07.2015 року, із якої вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не перебували у трудових відносинах з ПП [PERSON] протягом 2012-2013 року. Разом тим, у судовому засіданні було встановлено, що першим заступником прокурора міста Рівне Максимчуком А.П. 05 жовтня 2015 року винесено постанову про скасування постанови про закриття кримінального провадження, оскільки процесуальне рішення про закриття кримінального провадження являється незаконним та передчасним, а кримінальне провадження для організації досудового розслідування з метою прийняття законного процесуального рішення направлено начальнику СВ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області. Факт перебування [PERSON] як безробітної на обліку в центрі зайнятості в період з 03 січня 2012 року по 09 жовтня 2012 року, підтверджений довідкою Здолбунівського районного центру зайнятості від 25 лютого 2015 року за № 05-522, не спростовує доказів її роботи продавцем кав'ярні у кондитерському цеху «[INFO]» у період з 04 серпня 2012 року по 17 вересня 2013 року включно та не впливає на розмір належних їй виплат заробітної плати. Крім того, суд бере до уваги той факт, що по закінченні двох місяців роботи у відповідача, позивач припинила відвідувати центр зайнятості, а відтак отримувати допомогу по безробіттю, і це суд розцінює як підтвердження того, що вона була працевлаштована у відповідача. Беручи до уваги, що з результатами ревізії на торговій точці «[INFO]», яка була двічі проведена в другій половині вересня 2013 року, роботодавець не ознайомив позивача, а після повторної ревізії її напарницю [PERSON] 18.09.2013 року не було допущено до роботи та протиправно відсторонено від роботи [PERSON], а на їх місце прийнято нових працівників, суд прийшов до висновку, що підлягає до задоволення позовна вимога про визнання незаконними дії відповідача щодо звільнення [PERSON] з роботи. Щодо позовних вимог в частині невиплати відповідачем належних [PERSON] сум заробітної плати, то відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про оплату праці» на роботодавцеві лежить обов'язок обліку виконуваної роботи та бухгалтерського обліку по оплаті праці. Відповідно до ст. 60 ЦПК України представник відповідача не надав суду доказів на підставу своїх заперечень проти позову, а також жодним чином не заперечував проти розрахунків належних виплат заробітної плати, проведених стороною позивача. Такої ж позиції під час розгляду справи дотримувалася третя особа на стороні відповідача. За таких обставин, суд погоджується із розміром заробітної плати, визначеним стороною позивача, та який обчислено виходячи з графіку роботи торгівельної точки (кав'ярні) «[INFO]», за яким режим роботи визначено з 9:00 до 21:00, тобто 12 годин за зміну ( робочий день). За кожний день роботи продавцю виплачувалось по 50 гривень. В залежності від виручки, але за умови не менше 350 гривень, нараховувалися премії від 10 до 20 гривень. Окрім того, при позитивних результатах місячної ревізії, проводилася доплата по 5 грн. за кожний день. Відповідно до ст. 95 КЗпП України оплата праці продавця повинна здійснюватися не менше мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством. Крім того, за вимогами ч. 5 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку, чого роботодавцем зроблено не було. Судом встановлено, що позивачу щомісячно виплата заробітної плати проводилася менше ніж встановлена мінімальна заробітна плата і підтвердженням цьому є Графік роботи торгівельної точки «[INFO]». Відповідно до ст. 50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Беручи до уваги 15 днів роботи (в середньому в місяць) та 12-годинний робочий день, в місяць виходить 180 годин, а за умови 16 днів роботи - 192 години, що значно перевищує норму тривалості робочого часу, визначену законодавством України на кожний місяць. За вимогами статті 106 КЗпП України надурочні години оплачуються у подвійному розмірі, однак ці вимоги не дотримано з боку відповідача. Ст. 76 КЗпП України передбачено надання працівнику за кожний рік роботи відпустки тривалістю 24 календарних дні. Дана вимога також не виконана відповідачем. Відповідачем також порушено вимоги ст. 83 КЗпП України, за якими у разі звільнення працівника з роботи йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Окрім зазначеного, відповідач відмовив [PERSON] у виплаті заробітної плати за 10,11,12,16 та 17 вересня 2013 року, а також не була проведена доплата до заробітної плати, коли вона працювала без вихідних у період з 23.08.2013 року по 31.08.2013 року включно, оскільки продавець [PERSON] в цей період працювала на виїзній торгівлі на Майдані Незалежності в м. Рівне, підтвердженням чого є записи в касовому зошиті за вересень 2013року. У заяві представника позивача [PERSON] в порядку ст. 31 ЦПК України (про зменшення розміру позовних вимог) від 14 травня 2015 року надані суду розрахунки належних до виплати [PERSON] сум заробітної плати, виходячи лише із мінімальної заробітної плати на час виплати. При цьому, заробітну плату, яку отримувала [PERSON] за місяць роботи, визначено з врахуванням Графіку роботи торгівельної точки «[INFO]», затвердженого [PERSON], наступним чином: в середньому на місяць кожний продавець працював 15 днів, а оскільки за день роботи проводилася оплата 50 грн., то за місяць це буде становити 750 гривень (15 днів. х 50грн.). Доплата по 5грн. за кожний день (до вересня 2013 по результатах ревізії не було нестач): 75 гривень (15 днів х 5грн.). Якщо брати в середньому премію 12,50грн. (від 10 до 15грн.), то в місяць це складає: 187,50 гривень. (12,50грн. х 15 днів роботи). Всього за місяць заробітна плата становить 1о12,50 гривень. (750грн. + 75грн. + 187,50грн.). Розрахунки заробітної плати, яку необхідно було виплачувати [PERSON], проведено з врахуванням мінімальної заробітної плати, відпрацьованих годин згідно режиму робочого часу, фактично проведених виплат заробітної плати відповідачем (обчислених у розмірі 1012,50грн. на місяць). Таким чином, за період з 04 серпня 2012 року по 17 вересня 2013 року включно [PERSON] належить виплатити недоплачену ПП [PERSON] заробітну плату у розмірі 4 997,25 гривень. (чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто сім грн.). Розмір компенсації за час невикористаної відпустки визначено відповідно до пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995року, а саме за основу взято мінімальну заробітну плату 1 218 грн., визначено одноденний заробіток - 39,29 грн. (1218,00грн. : 31) та 26 календарних днів невикористаної відпустки. Сума компенсації за час невикористаної відпустки становить 1 021,54 грн. (39,29грн. ?26 календарних днів). З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що відповідач ПП [PERSON] порушив вимоги законодавства про працю і усупереч приписам статей 21, 24, 24-1 КЗпП України офіційно не уклав трудовий договір з позивачем [PERSON] та не зареєстрував його у державній службі зайнятості, порушуючи вимоги статей 50, 66 КЗпП України встановив позивачу тривалість робочого часу понад 40 годин на тиждень без перерви та відпочинку, відповідно до вимог статей 115, 116 КЗпП України не виплатив зарплату, заборгованість якої склала 6 018,79 грн. та не провів остаточний розрахунок при звільненні. Беручи до уваги дослідженні у судовому засіданні докази, суд вважає, що підлягає до задоволення позовна вимога [PERSON] про визнання незаконними дії відповідача - ПП [PERSON] щодо невиплати позивачці заробітної плати в повному обсязі, оплати надурочних робіт та щодо ненадання щорічної оплачуваної відпустки. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При визначенні розміру заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON], суд керується пунктами 2 та 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Звільненню [PERSON] з роботи у вересні 2013 року передували серпень та липень 2013 року, у яких вона відпрацювала: у серпні 21 робочий день, а у липні 23 робочих дні. Заробітна плата за серпень 2013 року становить 2 153,44 гривні, а у липні 2013 року 1 293,44 гривні. За два місяці роботи, що передували звільненню заробітна плата становить 3 446,88 гривень (2 153,44 грн. +1 293,44 грн.). Одноденний заробіток становить 78,34 гривні (3 446,88грн. : 44 роб. дні), а за період з 18 вересня 2013 року по 23 жовтня 2015 року включно визначено 526 робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, середній заробіток за час затримки виплати [PERSON] розрахункових коштів за період з 18 вересня 2013 року по 23 жовтня 2015 року включно становить: 41 206, 84 гривні (78,34грн. ? 526 робочих днів затримки виплати). Суд прийшов до висновку, що підлягає частковому задоволенню вимога позивача щодо відшкодування моральної шкоди. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, суд, враховуючи вимоги ст.237-1 КЗпП України, згідно з якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, виходить з того, що відповідачем приватним підприємцем [PERSON] допущено порушення законодавства про працю, яке виразилися в незаконному звільненні позивача, невиплаті належних їй сум заробітної плати, тобто встановлено наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні, оскільки внаслідок протиправних дій відповідача позивач зазнала моральних страждань, приниження, відчаю, втрати душевної рівноваги, життєвих перспектив, що змусило її докласти додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд, з урахуванням норм п. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України та пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами та доповненнями, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, бере до уваги характер та обсяг душевних та психічних страждань, яких зазнала позивач, їх тривалий характер, і приходить до переконання, що на користь [PERSON] підлягає до стягнення із відповідача 2 000 (дві тисячі) гривень моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: approved