Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Представник відповідача - Плавнівської сільради Ренійського району позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: довідка Плавнівської сільради із відомостями про склад сім'ї [PERSON] на день її смерті; копія свідоцтва серії ОД-ХХ № 01845 від 02.12.2002р. про право власності на майновий пай члена КСП «Рассвет» с. Плавні Ренійського району, оформленого ні ім'я [PERSON]; копія сертифікату серії ОД № 0107624 від 12.01.1997р. на право на земельну частку (пай) розміром 3,61 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у колективній власності КСП «Рассвет», оформленого на ім'я [PERSON]; копія свідоцтва про народження позивача; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO]; копія заповіту [PERSON] від 28.01.2003р. на ім'я [PERSON]; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.01.2014р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] є сином нині померлої [PERSON] За життя [PERSON] на праві власності належало наступне майно: - право власності на майновий пай члена КСП «Рассвет» с. Плавні Ренійського району згідно свідоцтва серії ОД-ХХ № 01845 від 02.12.2002р. про право власності на майновий пай; - право на земельну частку (пай) розміром 3,61 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у колективній власності КСП «Рассвет» згідно сертифікату серії ОД № 0107624 від 12.01.1997р. на право на земельну частку (пай). На випадок смерті [PERSON] розпорядилася належним їй майном, 28.01.2003р. залишила на ім'я [PERSON] заповіт, [INFO] - померла. Після смерті матері позивача відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті матері, позивач до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом не звертався. В даний час позивач звернувся до нотаріуса за оформленням спадщини, але це зробити неможливо, оскільки відсутні необхідні правовстановлюючі документи на вищевказане майно, про що свідчить постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.01.2014р. Питання про визнання права власності на земельну частку (пай) та майновий пай в порядку спадкування повинно вирішуватися у судовому порядку. Після смерті матері позивач продовжує жити у будинку [ADDRESS] (де останнім часом мешкала його матір), користується земельним та майновим паєм, вся документація на спадкове майно перебуває у позивача. На момент смерті [PERSON] позивач мешкав із нею, отже прийняв спадщину за заповітом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлої матері і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. За ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Він у передбачений законом строк не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, на момент смерті [PERSON] мешкав разом із нею, отже вважається таким, що прийняв її фактично. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (догляд за утриманням земельного та майнового паю, зберігання відповідних документів на майно та ін.). Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак, він не має змоги оформити прийняття спадщини, оскільки відсутні відповідні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на земельний та майновий паї з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved