Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Представник позивача в грудні 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку, грошової компенсації за невикористані дні відпустки та моральної шкоди, посилаючись на те, що 02.12.2013 року відповідач прийняв її на роботу на посаду головного бухгалтера. 30.09.2015 року вона звільнилася із займаної посади за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. Стверджує, що в день звільнення позивачу не було видано трудову книжку та не проведено повний розрахунок з виплати заробітної плати та компенсації невикористаних днів відпустки. Оригінал трудової книжки нею було отримано лише 28 жовтня 2015 року, а повний розрахунок з виплати заробітної плати та компенсація невикористаних днів відпустки з [PERSON] не проведені і по даний час, що порушує її права на подальше працевлаштування, отримання належних їй виплат. Вважає, що несвоєчасна видача ТзОВ «Колос-Євросвинка» трудової книжки позивачу, та не проведення повного розрахунку є необґрунтованим та суперечить трудовому законодавству. Також зауважує, що з відповідача підлягає стягненню моральна шкода, оскільки несвоєчасне отримання нею трудової книжки та не проведення повного розрахунку з нею в порядку та в строки, визначені трудовим законодавством, призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, [PERSON] не змогла працевлаштуватись на роботу та оформити своє прийняття на роботу із подальшим записом в трудову книжку, нею було втрачено нове місце роботи і вона змушена була стати на облік як безробітна в Чернівецький МЦЗ, вона є одинокою матірю і її дитина на тривалий час залишилась без засобів для існування, погіршився її стан здоровя. Представник просив зобовязати відповідача провести з [PERSON] повний розрахунок; стягнути з відповідача на її користь не виплачену заробітну плату за вересень 2015 року в сумі 6\~713,00 грн. та середній заробіток за весь період не видачі трудової книжки, час вимушеного прогулу, затримки розрахунку з виплати заробітної плати за період з 01 жовтня 2015 року по 25 січня 2016 року в сумі 18\~538,80 грн.; стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за не використанні 30 календарних днів щорічної відпустки в сумі 6\~621,00 грн. та 20 календарних днів додаткової відпустки працівнику, яка має дитину, в сумі 4\~414,00 грн.; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 10\~000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає, що підстав для задоволення позовних вимог немає, оскільки вказує, що розрахунок із позивачкою був проведений та зауважив, що позивачем був пропущений строк позовної давності, на застосуванні якої він наполягає. Просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 02 грудня 2013 року [PERSON] була прийнята на посаду головного бухгалтера в Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛОСЄВРОСВИНКА», що оформлено наказом №79-К від 02 грудня 2013 року. 30 вересня 2015 року Позивач звільнилася із займаної посади за угодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України, що оформлено наказом №29-К від 30 вересня 2015 року. Зазначена обставина підтверджується копіями трудової книжки /а.с.12-24/. Відповідно вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу. Твердження представника позивача, щодо несвоєчасної видачі ТзОВ «Колос-Євросвинка» трудової книжки [PERSON] є її підпис в особовій картці працівника за типовою формою П-2, довідка Чернівецького МЦЗ (Чернівецький регіон) №5765 від 04.12.2015 року, згідно якої [PERSON] перебуває на обліку як безробітна в Чернівецькому МЦЗ (Чернівецькому регіон) з 02 листопада 2015 року /а.с.26/. \~Суд не може погодидись\~\~з доводами\~\~представника відповідача, який посилається на\~ст.233 КЗпП України\~\~на строк звернення до суду, оскільки позивач 04.12.2015 року отримала трудову книжку, тобто було порушене її право, а первісна позовна заява подана до суду 23.12.2015 року. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми коштів мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі ст. 12 Конвенції МОП № 95 «Про захист заробітної плати» 1949 р. (ратифікована Україною 20 червня 1961 р.), коли минає строк трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівникові, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний строк із урахуванням умов контракту. Стаття 47 КЗпП України конкретизує це положення та закріплює правило, за яким у день звільнення роботодавець зобов'язаний провести повний розрахунок із працівником, який звільняється. Усі суми, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, виплачуються у день звільнення. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, якщо працівник у день звільнення не працював, то кошти мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому випадку повинен у зазначений строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до довідки №173, виданої Позивачу, остання отримувала заробітну плату в розмірі 6\~713,00 грн., і станом на день звільнення за вересень 2015 року їй нарахована та повинна бути виплачена заробітна плата в сумі 6\~713,00 грн. та виплата грошової компенсації 30 календарних днів щорічної основної відпустки в сумі 6\~621,00 грн., а всього 13\~334,00 грн. /а.с.60/. [PERSON] отримувала заробітну платку через зараховування коштів на картковий рахунок, відкритий у ЧФ КБ «Приватбанк», і випискою з її карткового рахунку за період з 03.09.2015 р. по 03.12.2015 року. Таким чином, суд вважає доведеним факт не проведення з позивачем розрахунку при звільненні, оскільки із виписки по картковому рахунку [PERSON], підтверджується, що останній раз заробітна плата нею за серпень 2015 року була отримана 09 вересня 2015 року в розмірі 2\~825,93 грн., шляхом зарахування коштів на картковий рахунок, і з того часу жодних більше розрахунків відповідач з нею не проводив, в тому числі, станом на дату звільнення 30 вересня 2015 року, ні по даний час /а.с27-28, 65-66/. Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, зокрема у разі невиплати з вини власника (уповноваженого ним органу) належних звільненому працівнику сум у строки, встановлені ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч.4 ст. 235 КЗпП України, 4.1 Інструкції у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати проводиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Пунктом 8 Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до ст.. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. При визначенні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з розміру щоденної заробітної плати 220грн. 70коп. Таким чином, з ТзОВ «Колос-Євросвинка» на користь позивача підлягає стягненню - 33417грн. 70коп., з яких: невиплачена заробітна плата за вересень 2015 року у розмірі 6713грн. 00коп., компенсація за невикористану відпустку 6621грн. 00коп., а також компенсація за вимушені прогули у розмірі 20 083грн. 70коп. Щодо стягнення з відповідача на користь [PERSON] грошову компенсацію за не використанні 20 календарних днів додаткової відпустки працівнику, яка має дитину, в сумі 4\~414,00 грн., суд відмовляє, оскільки той факт, що позивачка, як одинока матір, виховує доньку [PERSON], [INFO], є доведеним суду, однак роботодавцю [PERSON] було невідомо про існування цієї дитини. Представник ТзОВ «Колос-Євросвинка» в судовому засіданні зазначив, що ніяких документів або якихось інших відомостей про [PERSON], [INFO], як дочка [PERSON], у них немає. Також, звернув увагу суду на те, що самою позивачкою не надавалася відповідна заява на щорічну додаткову відпустку. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд, враховуючи вимоги\~ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, виходить з обґрунтувань позивачем характеру, обсягу заподіяних йому моральних збитків, глибини його душевних страждань. При визначенні доцільності та розміру моральної шкоди, суд відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Тому, враховуючи характер та обсяг страждань, які зазнала позивач, тривалість вимушених змін у її житті, не своєчасне отримання позивачкою трудової книжки та не проведення повного розрахунку із нею в порядку і в строки, що призвело до матеріальних проблем та порушення нормальної життєдіяльності [PERSON], вважає за доцільне стягнути в її користь моральну шкоду у розмірі 3000грн. 00коп. Згідно ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.\~\~ На підставі вище викладеного суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial