Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк», звернувся до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 18893 грн. 39 коп., посилаючись на те, що 29 жовтня 2008 року, відповідач [PERSON] стала клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» ідентифікувавшись та ознайомившись з «Умовами та правилами» надання банківських послуг отримала кредитну картку, за якою відповідачу було надано кредит у розмірі 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» умовами та правилами складають між нею та банком кредитний договір. Позивачем умови Кредитного договору виконано та надано кредит в сумі визначеній кредитним договором. Відповідач у порушення норм закону та умов договору взяті на себе зобов'язання належним чином не виконала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30 вересня 2018 року має заборгованість на загальну суму - 18893 грн. 39 коп. Тому, позивач був змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права і просить суд стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог. Не заперечував з приводу ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом направлення повістки за зареєстрованою адресою проживання відповідача. Причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надала, також не подала відзив на позовну заяву та позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи тому у відповідності з вимогами ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. 29 жовтня 2008 року, відповідач [PERSON] стала клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» ідентифікувавшись та ознайомившись з «Умовами та правилами» надання банківських послуг отримала кредитну картку, за якою відповідачу було надано кредит у розмірі 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с. 5-24). Позивачем умови Кредитного договору виконано та надано кредит в сумі визначеній Кредитним договором. В період дії кредитного договору позичальник не дотримувалася умов кредитного договору, а саме: не здійснювала щомісячного погашення кредиту та не сплачувала відсотки у розмірах та у строки, визначених договором. В результаті не виконання боржником зобов'язання утворилась заборгованість на загальну суму 18893,39 грн., з яких: -340,42 грн. - заборгованість за кредитом; -14015,19 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; -3400,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; -250,00 грн. - штраф (фіксована частина); -887,78 грн. - штраф (процентна складова). Довідкою наданою представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» встановлено термін дії кредитної картки [NUMBER], яка була видана на підставі підписаного кредитного договору №б/н [PERSON], а саме до травня 2015 року. Після закінчення строку дії вищевказаної картки 21 травня 2012 року було випущено нову картку з номером [NUMBER] термін дії якої до січня 2016 року (а.с. 51). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов`язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та правову позицію викладену ВСУ у постанові по справі № 6-2003цс15, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим суд задовольняє позовні вимоги щодо стягання нарахованої пені з комісією за невиконання зобов'язання і відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафу. Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. З огляду на викладене, враховуючи, що [PERSON] не виконувала умови кредитного договору, що було підтверджено в ході дослідження наявних матеріалів цивільної справи, суд дійшов висновку про те, що сума заборгованості по договору від 29 жовтня 2008 року підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Разом з тим, беручи до уваги строк дії кредитної картки: дата відкриття - 29.10.2008 термін дії - 05/12 (а.с. 51), а також вищевказаний висновок Великої Палати ВС, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення нарахованих процентів за період з 21 травня 2012 року (день випуску другої кредитної картки [NUMBER]) до 30 вересня 2018 року (день, станом на який банк просить стягнути заборгованість), у зв'язку з їх безпідставністю. Щодо посилань представника банка, стосовно того, що після строку дії отриманої картки відповідачеві було випущено нову картку від 21 травня 2012 року з строком дії до січня 2016 року, то суд в даному випадку бере до уваги правовий висновок, який було зроблено у постановы Верховного Суду України від 14.10.2014 № 6-127цс14, в якій зазначено, що автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. Крім того, відповідно до п. 2 Умов та правил надання банківських послуг, в якому розтлумачені терміни та поняття, термін банковський автомат, самообслуговування (банкомат) це програмно-технічний комплекс, який дає можливість держателю платіжної картки здійснити самообслуговування за операціями одержання грошей у готівковій формі, отримання інформації щодо стану своїх рахунків, а також виконати інші операції згідно з функціональними можливостями цього комплексу. Як вбачається з виписки по основній картці [NUMBER] (а.с. 44-49) термін самообслуговування останній раз був вказаний 15.05.2012 р., в строк дії першої кредитної картки, після випуску 21.05.2012 р. другої кредитної картки [NUMBER], термін самообслуговування, у виписці по кредитній картці, відсутній, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про те, що [PERSON] не користувалася другою кредитною карткою. Крім того доказів отримання другої кредитної картки до суду надано не було. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог АТ «ПриватБанк» та стягнення з відповідача загальної суми боргу у розмірі: 3754,28 грн., що складається з - нарахованих процентів за користування кредитом з 29.10.2008 року по 20.05.2012 року - 13,86 грн. (а.с. 6), тіла кредиту - 340,42 грн. та заборгованості за пенею та комісією - 3400,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Тому суд стягує з [PERSON] судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог, що становить 350,29 грн. Тобто, 18893,39 грн. : 3754,28 грн. = 5.03 (заявлена позивачем сума заборгованості : задоволену судом суму заборгованості = коефіцієнт розрахунку судового збору), 1762,00 грн. (судовий збір) : 5.03 = 350,29 грн. (сума судового збору, який підлягав сплаті позивачем при зверненні до суду поділена на коефіцієнт розрахунку в межах задоволеної судом суми заборгованості = судовий збір пропорційно до задоволеної судом суми заборгованості).

Outcome: partial