Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, вказавши, що відповідно до генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 28.12.2012р. [PERSON] отримала від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 28676,34 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Через неналежне виконання своїх зобовязань, станом на 10.03.2016р. виникла заборгованість за кредитом у сумі 25027,33 грн. яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 10684,11 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 2516,84 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом у сумі 5555,68 грн., а також штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди у сумі 6270,70 грн.. Добровільно відповідачка заборгованість не сплачує, у звязку із чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 25027,33 гривень та витрати по сплаті судового збору у сумі 1378,00 гривень. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов просив задовольнити. Відповідачка у судове засідання не зявилась, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову, раніше надали до суду заяву про застосування позовної давності та письмові заперечення в яких зазначили, що кредитний договір між банком та [PERSON] було укладено 24.09.2008р., в свою чергу строк дії кредитної карти закінчився 30.04.2010р. отже, відповідно до ст. 261 ЦУ України, строк позовної давності закінчився 30.04.2013р. В порушення строку позовної давності, банк звернувся до суду лише 22.03.2016р. Крім того, вважають розмір заборгованості в сумі 25027,33 грн. не обґрунтованим, оскільки, позивач отримала кредит у розмірі 6950,00 грн. та в подальшому на надавала підтвердження на збільшення кредитного ліміту на платіжну карту, разом із цим, до розрахунку заборгованості була включена заборгованість по комісії, що становить 5555,68 грн., але ні в позовній заяві, ні в умовах договору не вбачається, чим передбачено сплата даної комісії та її розмір, з огляду на викладене, просили застосувати позовну давність до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст.10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 28.12.2012р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] будо укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої [PERSON] отримала кредит, шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 28676,34 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6-37). Через неналежне виконання умов кредитного договору, станом на 10.03.2016р. виникла заборгованість за кредитом у сумі 25027,33 грн. яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 10684,11 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 2516,84 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом у сумі 5555,68 грн., а також штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди у сумі 6270,70 грн. (а.с.6). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується видати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Посилання представників відповідача на сплив строку позовної давності не знайшов свого підтвердження, оскільки, 28.12.2012р. [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали договір реструктуризації заборгованості за кредитними договорами № SAMDN12000023628013 від 24.09.2008р. та № SAMDN50000022320019 від 26.06.2008р., за якими було зменшено розмір заборгованості відповідача, надано кредит на строк 36 місяців в обмін на зобовязання [PERSON] повернути грошові кошти та сплатити відсотки за користування кредитом, шляхом внесення щомісячних платежів. Кінцевим терміном повернення кредиту є 31.12.2015р., проте оскільки відповідачем було порушено умови кредитного договору та Генеральної угоди, а саме останній щомісячний платіж було внесено 24.12.2014р., що вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, тому позивач у визначений законом строк звернувся до суду за для захисту своїх прав. Крім того, представники відповідача, в своїх запереченнях, вказують на відсутність згоди [PERSON] на збільшенням кредитного ліміту, однак, як вбачається з Генеральної угоди між банком та відповідачем, [PERSON] мала заборгованість за декількома кредитами, заборгованість за якими, реструктуризована на умовах ПАТ КБ «ПриватБанк» з яким [PERSON] погодилась, про що свідчить факт укладання Генеральної угоди 28.12.2012р. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, відповідачкою та її представником не надано до суду належних та допустимих доказів того, що Генеральна угода від 28.12.2012р. визнана недійсною або нікчемна, у звязку із чим на час розгляду справи у суді вона є дійсною та її вимоги є обовязковими для виконання сторонами. Відповідно до норм ст. ст.. 256-257, 261 ЦК України, позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Таким чином, вимоги представників відповідача, не підлягають задоволенню, як такі, що не знайшли свого підтвердження доказами та є необґрунтованими. В свою чергу вимоги позивача знайшли своє підтвердження доказами, які є належними та допустимими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі та з [PERSON] підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 25027 гривень 33 копійки, що складається з заборгованості за кредитом в сумі 10684,11 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 2516,84 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом у сумі 5555,68 грн., а також штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди у сумі 6270,70 грн.. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1378,00 гривень. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved