Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON], Корой І.Д. звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить встановити факт того, що вона з червня 2006 року постійно проживала у житловому будинку без номера по вулиці без назви в селі Карабанове Фрунзівського району Одеської області разом із своєю матір'ю [PERSON] до дня її смерті, яка настала [INFO] в селі Карабанове Фрунзівського району Одеської області, а також просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після матері [PERSON] право на земельну частку (пай) в землях колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» в с. Карабанове Фрунзівського району Одеської області розміром 8,7 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало [PERSON] на підставі дубліката сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 16 червня 2003 року Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області на підставі власного розпорядження від 05.06.2003 року № 220/2003 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 351. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що її мати не залишила заповіт щодо свого майна, а вона єдиним спадкоємцем за законом першої черги і прийняла її спадщину за фактом постійного проживання разом із матір'ю на день її смерті, проте зареєстрована в іншому населеному пункті і тому цей факт необхідно встановити у судовому порядку. Нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно матері також і у зв'язку з тим, що відсутній оригінал зазначеного вище сертифіката на право на земельну частку (пай). Позивач та її представник у судове засідання не з'явилися, але попередньо надали до суду заяви, в яких вказали, що вимоги позовної заяви підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити та розглядати справу без їх участі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності, в якій позовні вимоги визнаються у повному обсязі і проти задоволення позову відповідач не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно свідоцтва про смерть, виданого на підставі запису за № 10 зробленого 08 вересня 2006 року в книзі реєстрації актів про смерть Карабанівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, [PERSON] (далі - спадкодавець) померла [INFO] в селі Карабанове Фрунзівського району Одеської області (а.с. 6). За довідкою міжрайонного управління у Великомихайлівському та Захарівському районах Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 05.06.2019 року № 855/125-19, відповідно до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) спадкодавець отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) на підставі розпорядження районної державної адміністрації, розмір земельної частки (паю) складає 8,7 в умовних кадастрових гектарах колишнього КСП «Дружба» на території Карабанівської сільської ради. Земель на ділянка в натурі не виділялась та державний акт на право власності на земельну ділянку не видавався (а.с. 30). Зазначена інформація відповідає відомостям, що містяться у наданій позивачкою світлокопії дублікату сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданим спадкодавцю 16 червня 2003 року Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області на підставі власного розпорядження від 05.06.2003 року № 220/2003 та зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 351 (а.с. 7). Згідно свідоцтва про народження, виданого на підставі запису за № 8 зробленого 11 січня 1979 року в книзі реєстрації актів про народження Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, [PERSON] народилась [INFO] в селі Дачне Біляївського району Одеської області від батьків [PERSON] і [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про одруження, виданого на підставізапису за № 1 зробленого 28 листопада 1998 року у книзі реєстрації актів про одруження Карабанівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, [ADDRESS]одружилася з [PERSON] і після одруження їй було присвоєно прізвище Флора (а.с. 9). Відповідно до п. 12 ч. 1 постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 травня 2016 року № 1377-VIII, яка була опублікована в газеті «Голос України» від 02.06.2016 року № 101 та набрала чинності з дня, наступного за днем її опублікування - з 03 червня 2016 року, в Одеській області перейменовано Фрунзівський район на Захарівський район; селище міського типу Фрунзівка Фрунзівського району на селище міського типу Захарівка. За довідкою відповідача № 1236 від 01.11.2018 року, починаючи з червня 2006 року і на день смерті спадкодавця [INFO], з нею фактично без реєстрації постійно проживала позивачка, яка здійснювала догляд за нею та після її смерті провела її поховання (а.с. 10). Зазначена довідка видана на підставі акта від 01 листопада 2018 року щодо фактичного проживання особи складеного та підписаного депутатами V-го скликання 2006-2010 років Карабанівської сільської ради Фрунзівського (тепер Захарівського) району Одеської області Ботнарь В.М. і Церцеїл Г.В. з участю жителів села Карабанове Тинкован Клавдії Сергіївни і Куций Анатолія Васильовича, які безпосередньо знали Богомолову Надію Василівну та яким ці обставини особисто відомі. Підписи осіб, що підписали вказаний акт, посвідчені секретарем Карабанівської сільської ради. У цьому акті також зазначено, що спадкодавець постійно проживала і була зареєстрована до дня своєї смерті у належному їй житловому будинку без номера по вулиці без назви в селі Карабанове Фрунзівського (тепер Захарівського) району Одеської області, а позивачка за відміткою у її паспорті з 04.05.2006 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. З червня 2006 року позивачка стала фактично без реєстрації постійно проживати в селі Карабанове Фрунзівського району Одеської області зі своєю матір'ю [PERSON] до дня її смерті, яка настала [INFO], здійснювала догляд за нею та після її смерті провела її поховання (а.с. 11). Постановою від 18 травня 2019 року Романової І.С., державного нотаріуса Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене вище право на земельну частку (пай) матері у зв'язку з відсутністю відомостей про постійне проживання (реєстрацію) спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також через відсутність оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с. 12). За інформацією цієї нотаріальної контори від 05.06.2019 року, заповіт щодо майна [PERSON] не посвідчувався, спадкоємці із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї не зверталися і свідоцтва про право на спадщину не видавались, спадкова справа не відкривалась (а.с. 24). Оцінюючи встановлені обставини та правовідносини, що виникли між сторонами, суд виходить з наступних положень чинного на час відкриття спадщини [PERSON] Цивільного кодексу України (далі - ЦК), яким визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.ч. 1 і 3 ст. 1223). Стаття 1261 ЦК передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки; астаттею 1262 ЦК визначено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Частинами 3 і 5 ст. 1268 ЦК встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Положеннями пунктів 4.12. і 4.14. глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» розділу ІІ. Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 і зареєстрованого в Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Визначаючи наявність підстав для встановлення у судовому порядку факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд виходить з положень ч. 2 ст. 315 ЦПК про те, що суд розглядає справи про встановлення факт ів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За результатом дослідження описаних у цьому рішенні доказів, суд приходить до висновку про доведеність факту постійного проживання позивачки з померлою матір'ю на час її смерті, який не заперечується відповідачем і підтверджений наведеними вище актом щодо проживання особи та виданою на його підставі довідкою відповідача. Суд також погоджується з доводами позивачки про те, що законом не визначено іншого порядку встановлення факту належності сертифіката, виходячи з наступних положень законодавства. Статтею 2 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року N 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» було визначено, що кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Статтею 3 цього Указу встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Пунктом 17 розділу Х «Перехідні положення» чинного Земельного кодексу України визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 р. № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» не передбачена можливість внесення змін до тексту вже виданого сертифіката, а також можливість видачі дубліката при втраті сертифіката. Виходячи з наведеного, встановлення факту постійного проживання позивачки разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини - надають суду підстави для задоволення позовних вимог і частині визнання за позивачкою права на спадкове майно виходячи з наступних спадкових правовідносин, що виникли у позивачки за результатом встановлення вказаного факту. Позивачка, як дочка спадкодавця, за відсутності її заповіту та інших спадкоємців за законом першої черги, як спадкоємець за законом першої черги за встановленим у судовому порядку фактом постійного проживання зі спадкодавцем на день її смерті, прийняла її спадщину і набула право (успадкувала) належне їй і підтверджене відповідним сертифікатом право на земельну частку (пай).

Outcome: approved