Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

Представник Дніпровського державного аграрно-економічного університету звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві посилається на те, що між Дніпропетровським державним аграрно-економічним університетом та [PERSON] 19.08.2013 року укладено договір про підготовку фахівця [PERSON] за спеціальністю «Облік і аудит». Наказом № 1898 від 23.08.2013 року [PERSON] зараховано студентом 1 курсу ДДАЕУ. Відповідно до умов договору позивач взяв на себе обов`язок надати освітню послугу на рівні державних стандартів освіти, а відповідач здійснювати оплату у розмірі 4 500 грн. щорічно. Позивач виконував взяті на себе обов`язки, разом з тим, відповідач ухилявся від виконання своїх обов`язків та вніс оплату за освітню послугу не в повному обсязі. Наказом № 1933 від 29.08.2014 року відповідача було відраховано з числа студентів за невиконання вимог навчального плану та умов договору. У зв`язку з цим, просить стягнути з відповідача на користь Дніпровського державного аграрно-економічного університету заборгованість у розмірі 2 000 гривень основна сума несплаченої заборгованості; 4 337, 82 гривень - пеня за час прострочення зобов`язання; 417, 59 гривні - 3% річних за час прострочення оплати; 2 164 гривень - сума інфляційних витрат, а також судові витрати. Представник позивача через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі, в заяві про перегляд заочного рішення просив суд застосувати строки позовної давності. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між [PERSON] та Дніпропетровським державним аграрно-економічним університетом було укладено договір про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або надання додаткових освітніх послуг у Дніпропетровському державному аграрно-економічному університеті № ОАСз-383 від 19.08.2013 року, відповідно до якого позивач взяв на себе обов`язок надати замовнику освітню послугу по підготовці фахівця за спеціальністю «Облік і аудит» на рівні державних стандартів освіті, забезпечити дотримання прав учасників навчального процесу відповідно до законодавства, видати замовнику документ про освіту державного зразка, а відповідач взяв на себе обов`язки своєчасно вносити оплату за отриману освітню послугу в розмірах та у строки, що встановлені цим договором. Згідно з п. 5.1. вказаного договору вартість освітньої послуги становить 4 500 грн. щорічно. Згідно з п. 6.1. вказаного договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Відповідно до розділу 9 договору термін дії договору визначається датою зарахування замовника та датою відрахування з університету у зв`язку із закінченням навчання або припинення дії договору. Відповідно до наказу № 1898 від 23.08.2013 року [PERSON] був зарахований з 01 вересня 2013 року студентом першого курсу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету. Згідно з витягом наказу № 1933 від 29.08.2014 року [PERSON] відраховано з числа студентів за невиконання вимог навчального плану та умов договору. Відповідно до Наказу Міністерства освіти і науки України № 740 від 24.05.2017 Дніпропетровський державний аграрно-економічний університет було перейменовано на Дніпровський державний аграрно-економічний університет. Позивачем на підтвердження своїх доводів щодо наявності заборгованості за [PERSON] по оплаті за навчання по договору № ОАСз-383 від 19.08.2013 року надано довідку, відповідно до якої станом на 01.09.2020 року заборгованість [PERSON] за навчання становить 2 000 грн. Судом встановлено, що відповідач не виконав умови договору, чим порушив право позивача на отримання коштів за надані освітні послуги. Виниклі спірні правовідносини регулюються наступними нормами права. Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст.903 ЦК України якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи, що [PERSON] був відрахований з Дніпровського державного аграрно-економічного університету за невиконання вимог навчального плану та умов договору, суд приходить до висновку, що неможливість виконати договір виникла з вини замовника, тому у [PERSON] виникло зобов`язання виплатити виконавцеві плату в повному обсязі. Разом з тим, згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. 29.08.2014 року відповідача було відраховано з числа студентів за невиконання вимог навчального плану та умов договору. Позивач до суду звернувся лише у вересні 2020 року, тобто поза строками позовної давності. Згідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Враховуючи викладене, зазначені положення закону, заяву відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності, суд доходить висновку, що позовні вимоги Дніпровського державного аграрно-економічного університету до [PERSON] про стягнення заборгованості не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed