Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Представник позивача за довіреністю звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову представник банку зазначив, що 28 березня 2011 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний Договір б/н від 28.03.2011 року, згідно якого відповідач по справі отримує кредит у розмірі 8 200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідач в свою чергу сплачує кредитору проценти за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складають між нею та банком Договір. Як зазначає представник банка ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, проте відповідач взятих на себе зобовязань за договором не виконала, в звязку з чим станом на 31.07.2017 року утворилася прострочена заборгованість в розмірі 86 тисяч 819,18 гривень, яку позивач по справі просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.41). Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що вона сплачувала платежі і проценти банку за користування кредитом, кредит сплатила повністю в даний час вже не памятає скільки і коли платила, так як пройшло більше трьох з половиною років. Останній платіж здійснювала у квітні 2014 року Вважала, що заборгованість по кредиту сплачена, так як банк до неї претензій з 2014 року по даний час не предявляв. В звязку з цим в суді просить суд при винесенні рішення застосувати строки позовної давності до вказаного позову, на підтвердження чого надала письмову заяву (а.с.53). Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши відповідачку по справі вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини повязані з кредитним договором. Відповідно до укладеного Кредитного Договору (анкети заяви) від 28 березня 2011 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 8 200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складають між нею та банком Договір, що підтверджується особистим підписом відповідача у заяві (а.с.7). Відповідач своїх зобовязань за договором не виконала, в звязку з чим станом на 01.08.2017 року утворилася прострочена заборгованість в розмірі 86 тисяч 819,18 гривень. З позовної заяви вбачається заборгованість по кредитному договору в сумі 86\~819,18 гривень, з яких: 6\~211,56 гривень заборгованість за кредитом; 72\~247,18 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 3\~750,00 гривень заборгованість за пенею та комісією; Крім того, в порядку п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг мають місце штрафи: 500,00 гривень фіксована частина; 4\~110,44 гривень процентна складова. Згідно розрахунку заборгованості по договору відповідач сплачувала кредит окремими платежами. Останній платіж відповідачем згідно розрахунку банка був здійснений 30 квітня 2014 року (а.с.5). Умовами та Правилами надання банківських послуг визначено терміни та поняття, відповідно до яких, мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань Держателя, які щомісячно належать сплаті Держателем протягом строку дії Карти. Мінімальний обов'язковий платіж є обов'язковим для Держателя платіжних карт, здійснюючих операції по кредитній схемі. Строки і порядок погашення по Кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам з встановленим Мінімальним обов'язковим платежем визначені в Правилах Клієнта, які є невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування Кредитом, передбачену Тарифами, та частину заборгованості по Кредиту. Клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом та відсоткам за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором. В разі виникнення заборгованості держатель по Картрахунку зобов'язаний погасити заборгованість протягом встановленого строку з моменту її виникнення. До суду за захистом порушеного права\~\~банк звернувся лише 05 вересня 2017 року. Відповідач просить суд застосувати правові наслідки пропуску строків позовної давності. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням\~\~умов,\~\~визначених\~\~змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст.530,631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на той же строк, але строк дії картки не зазначений в заяві, вказано лише день її видачі 12.07.2010 рік. Зі встановленням порядку пролонгації строку дії договору сторони встановили порядок і строки виконання боржником зобов'язань (внесення щомісячних мінімальних обов'язкових платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж відповідачка здійснила 30.04.2017 року (а.с 5). В подальшому, починаючи з травня 2014 року відповідачка будь-яке погашення коштів не здійснювала вважаючи, що кредит погашений. Із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся до суду 05.09. 2017 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Частина 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). По справі відсутні докази щодо існування погодженої сторонами іншої тривалості строку позовної давності відповідно до ст. 259 ЦК України, а оскільки умови і правила надання банківських послуг відповідачем не підписані і банк не довів укладення між сторонами договору, який би автоматично здійснював пролонгацію, застосуванню підлягає загальний трирічний строк позовної давності, передбачений законом. Відповідно до статті 207 ЦК України договір вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З умов договору сторін та змісту зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Аналізуючи зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. Зазначена правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13. Відповідно до частини 2\~статті 1050 ЦК України\~у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобовязання, яким є строк виконання зобовязання у повному обсязі (кінцевий строк) або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором останній платіж зазначений датою 30.04..2014 року. Що означає: при відсутності платежу 30.05.2014 року позивачу стає відомо про порушення його права, у звязку з чим, починається дія трирічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, строк позовної давності сплинув 30.05. 2017 року. До суду позивач звернувся 05.09. 2017 року, тобто за межами встановленого законом строку позовної давності.\~\~ З бездіяльності банку вбачається, що банк, зловживаючи своїм правом, навмисно затягував зі зверненням до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, нараховуючи відповідачеві проценти та комісію. Твердження представника банку в позові про автоматичну пролонгацію строку дії кредитного договору п.1.1.7.12 правил користування платіжною карткою, яким передбачено продовження дії платіжної картки і ним начебто дотримано строк позовної давності, ґрунтується на довільному тлумаченні норм матеріального права і не приймається до уваги судом,\~\~оскільки представник банку ототожнює поняття «строк дії платіжної картки», з поняттям «строк (термін) виконання зобов'язання». Крім того, в заяві відповідача про надання кредиту строк дії картки взагалі не зазначено, вказано лише день її видачі. Посилання представника позивача на п. 1.1.7.31 те, що умовами договору передбачено строк позовної давності тривалістю 50 років не ґрунтуються на вимогах законодавства так як у заяві позичальника від 28.03.2011 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, неустойка за порушення виконання зобовязань має похідний характер від основного зобовязання. Умови і правила надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувалися.

Outcome: dismissed