Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд: зобов`язати сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Плосківське» повернути [PERSON] земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського товариства, площею 3,0434 га, кадастровий номер земельної ділянки 3224484800:03:003:0038, яка знаходиться в адміністративних межах Плосківської сільської ради Таращанського району Київської області, та скасувати проведену державним реєстратором Реєстраційної служби Таращанського районного управління юстиції Київської області Гречінською Н.П. 02.03.2015 (запис № 8914647) державну реєстрацію права оренди за сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Плосківське» земельної ділянки призначеної для ведення товарного сільськогосподарського товариства, площею 3,0434 га, кадастровий номер земельної ділянки 3224484800:03:003:0038, яка знаходиться в адміністративних межах Плосківської сільської ради Таращанського району Київської області; стягнути із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 840,80 грн. та витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи у сумі 900,48 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивачка є власником земельної ділянки площею 3,0434 га, кадастровий номер земельної ділянки 3224484800:03:003:0038, яка знаходиться в адміністративних межах Плосківської сільської ради Таращанського району Київської області. Підстава виникнення права власності - державний акт, дата видачі 14.03.2011. Зазначає, що 16.11.2017 до Таращанського районного суду Київської області позивачкою було подано позов до СТОВ «Плосківське» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, справа № 379/1508/17. Підставою подання позову стало те, що позивачка мала намір розірвати договір оренди землі № 498 від 14.10.2018. Про існування Договору оренди позивачка довідалася із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 97740778 від 19.09.2017 р. Ознайомлюючись із Інформаційною довідкою № 97740778 позивачка довідалася, що 02.03.2015 державним реєстратором Таращанського РУЮ Київської області Гречінською Н.П. було зареєстровано інше речове право, номер запису: 8914647. Підстава виникнення іншого речового права: договір оренди землі, серія та номер: 498, виданий 14.10.2014 року, видавник: договір укладено в письмовій формі між орендарем та орендодавцем без нотаріального посвідчення; додаткова угода до договору оренди земельної ділянки, серія та номер: б/н, виданий 07.09.2015, видавник: СТОВ «Плосківське». Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 19729861 від 02.03.2015 19:26:14, Гречінська Наталія Петрівна, Реєстраційна служба Таращанського РУЮ Київської області. Строк дії: до 31.12.2025 з правом пролонгації. У справі № 379/1508/17 позивачка намагалася визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 498 від 14.10.2014, що зареєстрований 02.03.2015 між [PERSON] та СТОВ «Плосківське», оскільки вищезазначений договір оренди вона не підписувала. Згідно висновків судових експертів від 14.10.2014, 19.11.2018, підпис на оспорюваному договорі оренди виконаний не позивачкою. З огляду на те, що відповідач продовжує використовувати вищезазначену земельну ділянку без правових підстав та враховуючи небажання повернути позивачці належну їй на праві власності земельну ділянку, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. Представником відповідача подано відзив на уточнену позовну заяву, в якому він просить суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 18.09.2020 у справі № 379/1073/20 розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Перше судове засідання призначено на 24.11.2020, отже останнім днем подачі заяви про зімну предмета позову є 19.11.2020. Враховуючи, що друга заява про зміну предмету позову була подана до суду не раніше 16.01.2020, тобто з порушення відповідного строку, остання має бути залишена без розгляду (ч. 2 ст. 126 ЦПК України). Крім того зазначає, що договір оренди землі № 498 був укладений 14.10.2014 (зареєстрований 02.03.2015). Оренда плата отримувалась щороку в сумі, передбаченій підписаним договором оренди землі, що свідчить додатково про обізнаність позивача про його укладення. Враховуючи, що загальний строк позовної давності становить три роки, найпізніша дата звернення до суду за захистом начебто порушених прав в такому випадку - 02.03.2018. З огляду на викладене, наполягає на застосуванні строків позовної давності. Представник позивачки - [PERSON] у судовому засіданні уточнений позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити його. Представник відповідача - адвокат Невідомський О.Ю. уточнений позов не визнав. Зазначив, що позивач отримував орендну плату. Конклюдентними діями визнала наявність договору. Прохає застосувати строки позовної давності. Суд, заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується уточнена позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, вважає, що уточнений позов підлягає до задоволення у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 449938, виданого 14.03.2011, позивачка є власником земельної ділянки площею 3,0434 га, кадастровий номер земельної ділянки 3224484800:03:003:0038, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в с. Плоске (а.с.12). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 97740778 вбачається, що 02.03.2015 державним реєстратором Таращанського РУЮ Київської області Гречінською Н.П. проведено державну реєстрацію права оренди (номер запису про інше речове право: 89146471) за сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Плосківське» земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0434 га, кадастровий номер земельної ділянки 3224484800:03:003:0038 (а.с.16). У зв`язку з запереченням факту підписання зазначеного договору оренди, 16.11.2017 позивачка звернулася до відповідача з позовом про визнання недійсним договору оренди землі № 498 від 14.10.2018. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди(частина перша статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату, зазначену в спірному договорі) договір оренди землі укладається в письмовій формі. За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строку, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. У разі якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки (висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц). З метою з`ясування факту підписання чи не підписання позивачем спірного договору оренди землі № 498 від 14.10.2014, ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 05.04.2019 у рамках справи № 379/1508/17 було призначено судову почеркознавчу експертизу. За результатами проведення судової почеркознавчої експертизи експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру надано висновок № 14489-14491/19-32 від 24.12.2019. Зазначений висновок долучено представником позивача до матеріалів справи. Згідно з висновком експерта, підпис від імені [PERSON] в графі «ОРЕНДОДАВЕЦЬ» на зворотній стороні другого аркуша договору оренди землі № 498 від 14.10.2014, що укладений від імені [PERSON] та СТОВ «ПЛОСКІВСЬКЕ», виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Підпис від імені [PERSON] в графі «ОРЕНДОДАВЕЦЬ» на зворотній стороні другого аркуша договору оренди землі № 498 від 14.10.2014, що укладений від імені [PERSON] та СТОВ «ПЛОСКІВСЬКЕ», виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.с.22-27). В ч. 4 ст. 124 ЗК України зазначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно вимог ч.1, 6 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця, крім випадків, визначених законом, передаватися орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпорядження своїм майном за власною волею. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц провадження №14-499цс19). Отже, доводи представника відповідача щодо спливу строку позовної давності є необґрунтованими. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосуванні відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Звертаючись до суду з позовними вимогами у цій справі представник позивача, наполягав на поверненні йому земельної ділянки, вважаючи, що вона знаходиться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Враховуючи, що договір оренди вказаної земельної ділянки № 498 від 14.10.2014 є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, то наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Отже, відповідачем прав та обов`язків за спірним договором оренди земельної ділянки не набуто і правовідносини за ним не виникли, а тому зайняття земельної ділянки, площею 3,0434 га, кадастровий номер земельної ділянки 3224484800:03:003:0038, яка належить позивачу, фактичним користувачем - відповідачем СТОВ «Плосківське», є неправомірним. Таким чином, суд дійшов висновку, що зайняття земельної ділянки фактичним користувачем треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки. Враховуючи викладене, суд вважає, що усунення перешкод у користуванні належною позивачці земельною ділянкою шляхом витребування її у відповідача та повернення спірної земельної ділянки її власнику, з огляду на те, що права та обов`язки сторін за договором оренди вказаної земельної ділянки № 498 від 14.10.2014 не виникли через його неукладеність, є ефективним способом захисту порушених прав позивачки, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд оцінює критично доводи представника відповідача, що конклюдентними діями позивачка визнала наявність договору оренди, оскільки відповідно до пунктів 7.37-7.40 постанови ВП ВС від 16 червня 2020 року у справі 145/2047/16-ц відсутні підстави для застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) до правовідносин, що склалися між сторонами у цій справі. В вищенаведеній справі Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок, отже доводи щодо спливу строку позовної давності є необгурнтовани. Крім того, згідно ст. 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Згідно вимог ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За приписами ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права оренди на підставі неукладеного договору на спірну земельну ділянку за відповідачем не відповідає вимогам закону, порушує права та законні інтереси позивачки вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належною їй земельною ділянкою, а тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині також є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір стягується з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved