Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Представник комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» звернувся до Московського районного суду м. Харкова із заявою про застосування примусової госпіталізації стосовно [PERSON] , [INFO] , на підставі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». В обґрунтування заяви представник заявника посилався, що [PERSON] 19 лютого 2021 року о 07 годині 40 хвилин була направлена на госпіталізацію фельдшером бригади швидкої медичної допомоги № 204, оглянута 19 лютого 2021 року комісією лікарів-психіатрів Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3». Відповідно до складеного комісією акту психіатричного огляду, у хворої [PERSON] встановлений діагноз - тяжке психічне захворювання у вигляді шизофренії параноїдної, в результаті чого хвора становить безпосередню загрозу для себе та оточуючих: психомоторно збуджена, загрожує оточуючим розправою, активно продукує галюцинаторно-маячну симптоматику. Унаслідок захворювання [PERSON] має потребу в примусовій госпіталізації в умовах психіатричного стаціонару. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2021 року відкрито провадження по справі. У судовому засіданні представник психіатричного закладу - КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» лікар-психіатр Лук`яненко Н.Х., яка приймала участь в режимі відеоконференції з приміщення КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», підтримала заяву в повному обсязі, просила її задовольнити та пояснила про обставини, викладені у заяві представника Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», зазначила, що [PERSON] поступила до лікарні 19 лютого 2021 року, вона психомоторно збуджена, активно продукує галлюцинаторно-маячну симптоматику, вважає своїх бабу та діда живими, на запитання майже не відповідає, посилається, що нічого не пам`ятає, виявляє манерну поведінку, каже, що вона росіянка, сестра [PERSON] , тому поїде проживати до Росії. Прокурор у судовому засіданні заяву представника Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» підтримав та просив її задовольнити. Особа, стосовно якої вирішується питання про примусову госпіталізацію до психіатричного стаціонару, - [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти примусової госпіталізації, пояснила, що не вважає себе хворою, почуває себе добре. На уточнююче запитання її представника - адвоката Какосян Т.М. зазначила, що може лікуватися вдома, проте буде приймати тільки ліки для серця. Представник особи, щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію до психіатричного стаціонару [PERSON] - адвокат Какосян Т.М. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви, позаяк [PERSON] зазначила про те, що може лікуватися вдома. Заінтересована особа - син особи, стосовно якої вирішується питання про примусову госпіталізацію - [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що його мати хворіє, вдома лікуватися не буде, ліки не прийматиме, адже не вважає себе хворою, зазначив, що вона постійно влаштовує у квартирі пожежі, газова плита в неї завжди ввімкнена, пральна машина працює цілодобово, на зауваження вона не реагує, на дії його матері постійно надходять скарги від сусідів, на які вона реагує агресивно. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає заяву представника Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 19 лютого 2021 року [PERSON] госпіталізована до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3». Підставою для її госпіталізації послугувало те, що син [PERSON] - [PERSON] викликав бригаду швидкої медичної допомоги і хвора була госпіталізована в КНП ХОР «ОКПЛ № 3». Відповідно до акту психіатричного огляду від 19 лютого 2021 року у госпіталізованої хворої встановлений діагноз - тяжке психічне захворювання у вигляді шизофренії параноїдної, в результаті чого остання становить безпосередню загрозу для себе та оточуючих: психомоторно збуджена, загрожує оточуючим розправою, активно продукує галюциноторно-маячну симптоматику. Також в акті зазначено, що [PERSON] психічно хворіє багато років, є інвалідом ІІ групи, неодноразово лікувалась в психіатричній лікарні, попередня виписка з психіатричного відділення № 7 КНП ХОР ОКПЛ № 3 була 05 лютого 2021 року, призначене лікування [PERSON] не приймала. Раніше вчиняла пожежі в квартирі, за словами сусідів, увесь час відкриває газ, зі слів сина, [PERSON] повикидала увесь одяг, все із шаф повиймала, веде себе грубо, не підпорядковано, агресивно до оточуючих, підпалювала кухню, розкидаючи свої речі на плиту. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступних підстав. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається із Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», Закону України «Про психіатричну допомогу» та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них. Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. Цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою, виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади. Відповідно до частини першої статті 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Згідно із частинами першою, другою статті 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Частинами першою та другою статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» тяжкий психічний розлад - розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Згідно ч. 2 - 5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Однак, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим, як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18). Судом встановлено, що [PERSON] неодноразово лікувалася в психіатричній лікарні, востаннє була виписана з психіатричного відділення № 7 КНП ХОР ОКПЛ № 3 - 05 лютого 2021 року. Визнана інвалідом ІІ групи. На підставі відомостей, які надійшли від лікаря-фельдшера КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Сорока, особистий номер 299, [PERSON] 19 лютого 2021 року була оглянута лікарем-психіатром КНП ХОР ОКПЛ № 3 Гайнутдіновою Г.А. та комісією лікарів-психіатрів КНП ХОР ОКПЛ № 3 у складі: лікаря-психіатра відділення № 10 Лук`яненко Н.Х., завідувача відділенням № 10 Заєць М.В., заступника генерального директора КНП ХОР ОКПЛ № 3 - Черкасової А.О., які підтвердили обґрунтованість рішення про госпіталізацію [PERSON] , у складеному акті психіатричного огляду особи дійшли висновку про наявність у [PERSON] тяжкого психічного захворювання, яке обумовлює її небезпеку для себе та оточуючих. Оскільки хвора становить небезпеку для себе та оточуючих, згоду на лікування не дала, їй рекомендовано примусову госпіталізацію відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Судом під час розгляду заяви про примусову госпіталізацію [PERSON] не було встановлено порушення процедури її госпіталізації та звернення до суду з даною заявою, встановленої Законом України «Про психіатричну допомогу». У судовому засіданні представником психіатричного закладу також доведено, що психічний розлад хворої [PERSON] на даний час слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні, що підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів психіатричного стаціонару, складеним 19 лютого 2021 року у складі: лікаря-психіатра відділення № 10 Лук`яненко Н.Х., завідувача відділенням № 10 Заєць М.В., заступника генерального директора КНП ХОР ОКПЛ № 3 - Черкасової А.О., відповідно до якого, [PERSON] страждає на тяжке психічне захворювання у вигляді шизофренії параноїдної, в результаті чого становить безпосередню небезпеку для оточуючих. У суду відсутні підстави ставити під сумнів зазначений висновок лікарів-психіатрів щодо наявності у [PERSON] тяжкого психічного захворювання, внаслідок якого вона представляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих. Отже, зважаючи на досліджені судом обставини справи, беручи до уваги складений компетентною комісією лікарів-психіатрів акт огляду [PERSON] , у [PERSON] виявлено важкий психічний розлад у формі шизофренії параноїдної, а також встановлення того факту, що хвора становить небезпеку для себе та оточуючих, наявність в [PERSON] . ІІ групи інвалідності з психіатрії, пояснень інших учасників, суд доходить остаточного висновку, що наявні обов`язкові з огляду на ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» підстави для ухвалення рішення про надання особі психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди, така госпіталізація є доцільною та відповідає її інтересам, тому заяву представника Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», слід задовольнити. Судові витрати розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved