Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Левченко М.М. звернулась до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 09 жовтня 2012 року рішенням по справі № 1203/2837/2012 Артемівського районного суду м. Києва шлюб , зареєстрований 12 жовтня 2007 року, актовий запис 1105, було розірвано. В шлюбі народився [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу та припинення спільного проживання сторін, син постійно проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності позивачці. На даний час дитина навчається у Святопетрівській ЗОШ І-ІІІ ступенів Києво-Святошинського району Київської області. Вихованням дитини активно займається мати дитини. Для дитини створені максимально комфортні умови для розвитку на навчання, комфортні умови для проживання. Фінансовий стан позивачки дозволяє забезпечувати харчування, одяг та відпочинок для дитини. Визначити місце проживання дитини необхідно встановити в інтересах дитини для реалізації законних прав та для отримання певних благ для дитини, зокрема реалізації права бути прописаним за адресою проживання, і в подальшому безперешкодно отримувати відповідні довідки, дозволи на виїзд дитини на навчання або відпочинок за кордон. На даний час спір щодо місце проживання дитини залишається не вирішеним. Позивачка не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його права та обов`язків щодо спільної дитини. Оскільки батько дитини не піклується про виховання дитини, не підтримує її фінансово, та продовж значного періоду часу не виходить на зв`язок, вирішити спірне питання щодо проживання дитини є можливим тільки через суд. Згідно уточненої позовної заяви просить суд визначити місце проживання дитини [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] . В судове засідання позивач та її представник в судові засідання не з`явилялись, від представника позивача надходили заяви заяви про розгляд справи без її участі та участі позивача, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному сайті Судової влади України. Заяв, клопотань до суду не надходило (а.с 147-148). Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив на позов не подав. Третя особа - Білогородська сільська рада Бучанського району Київської області в судове засідання свого уповноваженого представника не направила, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника (а.с.160). Третя особа - служба у справі дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області свого уповноваженого представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином (а.с.188). Зі згоди позивача суд ухвалює проводити заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, беручи до уваги заяву позивача, представника третьої особи, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з`ясувавши обставини, на які представник позивача посилається, як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання місця проживання дитини з матір`ю у повному обсязі, виходячи з наступного. Сторони перебували у зареєстрвоаному шлюбі, який рішенням Артемівського районного суду м. Луганська від 09 жовтня 2012 року було розірвано (а.с.8). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 01.04.2008 року (а.с.9). Відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Згідно довідки № 183 від 16.10.2020 р. [PERSON] навчається в Святопетрівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів (а.с.11). Відповідно до висновку служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, як орган опіки та піклування, виходячи з матеріалів справи, вважає за доцільне визначити місцепроживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] (а.с.189-192). При визначенні місця проживання дитини інтереси дитини мають першочергове значення. Згідно із ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 4 ст.29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, що проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом частин 4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості ; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини не має розлучатися зі своєю матір`ю. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Підсумовуючи наведене, захищаючи насамперед права та інтереси дитини, суд дійшов висновку, що слід визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з його матір`ю [PERSON] за місцем її проживання за адресою: [ADDRESS] , вважаючи заслуговуючим на увагу висновок органу опіки та піклування та таке визначення місця проживання дитини з її матір`ю, не позбавлятиме батька дитини права брати участь у вихованні дитини, її утриманні, а також можливості вільно спілкуватися з нею. Як вбачається з ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А відтак, з огляду на задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 840, 80 гривень судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved