Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

представник позивача звернувся в інтересах [PERSON] із позовом про зобов'язання [PERSON] привести в попередній стан металеву огорожу, яка була розташована на межі земельних ділянок, які знаходяться у фактичному користуванні [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS]; а також про відшкодування [PERSON] вартості знищених плодово-ягідних дерев у сумі 7450 грн., стягнення судових витрат. Позовні вимоги мотивує тим, що сторони у справі є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] на праві спільної часткової власності, в якій позивачу належить 2/3 ідеальні частини будинку, як спадщина після смерті матері [PERSON], а відповідачу відповідно 1/3 частина, як спадщина після смерті батька [PERSON] Кожен із них спадкував своє майно після смерті одного з батьків. При цьому зазначив, що за життя батьків [PERSON] та [PERSON], між ними було досягнуто домовленості щодо порядку користування земельною ділянкою, закріпленою за будинком, а також [PERSON] надано дозвіл [PERSON] на встановлення внутрішньої огорожі на узгодженій межі від кута двоповерхової прибудови до кута стіни літньої кухні, яка межує з його господарською спорудою, з встановленням металевих швелерів і монтажем металевої сітки. Факт встановлення огорожі та її належність позивачу сама відповідач визнавала, крім цього дані обставини підтверджуються актом від 20.02.2012 року. Однак, починаючи з 2006 року, відповідач перестала дотримуватись домовленостей, що досягнуті між їх батьками з приводу порядку користування земельною ділянкою, з приводу цього між ними неодноразово виникали суперечки. Крім цього, в судовому порядку розглядався спір за позовом відповідача з приводу демонтажу вказаної огорожі, в задоволенні якого рішенням суду від 19.10.2011 року відмовлено. Проте, всупереч рішення суду, в грудні 2014 року відповідач демонтувала огорожу та отримавши у такий спосіб незаконний доступ до частини земельної ділянки позивача, знищила чотири багаторічні плодово-ягідні дерева та кущ винограду, заподіявши позивачу у такий спосіб шкоду на загальну суму 7450 грн. А тому просить позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з аналогічних мотивів, вважає доведеним факт поділу земельної ділянки між співвласниками будинковолодіння та законності по внутрішній межі цих ділянок огорожі, оскільки за життя матері [PERSON] відповідач визнавала його та погоджувалася із таким порядком користування земельною ділянкою. А встановленою огорожею не могли створюватися перешкоди відповідачу у користуванні земельною ділянкою, оскільки криниця, розташована на території позивача перебуває у непридатному до користування стані. Крім цього вказав, що він особисто здійснював догляд за плодово-ягідними деревами та кущами, що були розташовані на земельній ділянці, такі плодоносили та не могли спричиняти замокання стін будинку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні відносно позову заперечила, суду пояснила, що земельна ділянка, закріплена за будинком [ADDRESS] на підставі рішення виконавчого комітету Винниківської міської ради від 08.06.1972 року №109, перебувала у спільному користуванні співвласників будинку, їх батьків. При цьому жодного порядку користування земельною ділянкою, чи в інший спосіб земельна ділянка не розділялася, за життя батьків жодної внутрішньої огорожі не встановлювалося. Дійсно таку огорожу самовільно позивач встановила в 2005 році, з приводу цього було рішення суду, але позивач та представник його не виконували, а тому, оскільки така перешкоджала їй у користуванні земельною ділянкою в цілому, 17.01.2015 року вона демонтувала її. Крім цього вказала що дійсно зрізала дві вишні, які були не доглянуті та проросли в безпосередній близькості до будинку і створювали небезпеку цілісності фундаменту. Однак вважає, що жодних доказів того, що вказані дерева належали позивачу, плодоносили і нею втрачено доходи від очікуваного врожаю, як і належного експертного висновку про їх вартість позивачем не представлено. Також заперечила факт знищення інших двох дерев та виноградного куща, а тому просить у позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд в задоволенні позову відмовляє з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється власником 2/3 частин будинковолодіння [ADDRESS] на підставі договору дарування 3/6 частин житлового будинку від 20.09.2004 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с.79), а також на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] від 16.06.2006 року (а.с.80). Відповідачу [PERSON] належить на праві власності 1/3 частина зазначеного будинковолодіння, на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] від 22.02.1999 року (а.с.67). Зазначене будинковолодіння було поділене у частках між попередніми співвласниками [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Червоноармійського районного суду м. Львова від 12.07.1983 року. При цьому, як вбачається із рішення виконавчого комітету Винниківської міської ради від 08.06.1972 року №109 (а.с.78), за будинком [ADDRESS] закріплено земельну ділянку площею 600 м.кв. Позивач вважаючи, що оскільки попередніми власниками будинку було встановлено порядок користування земельною ділянкою закріпленою за будинком, при якому кожному із співвласників було визначено частину земельної ділянки для користування, і встановлена по внутрішній межі металева огорожа її спадкодавцем перейшла до неї у спадщину разом із будинковолодінням, а тому дії відповідача щодо її демонтажу є незаконними. Проте суд вважає, що такі доводи позивача не ґрунтуються на законі, оскільки позивач, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України, жодними належними та допустимим доказами не довела перед судом обставини, на які посилається. В той же час, відповідно до частини першої статті 92 ЗК право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Частиною першою статті 116 зазначеного Кодексу встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі рішення виконавчого комітету Винниківської міської ради від 08.06.1972 року №109 (а.с.78), земельна ділянка по [ADDRESS] була передана у постійне користування співвласникам будинку. В ході судового розгляду встановлено, і дані обставини визнаються відповідачем, що дійсно зазначена земельна ділянка по [ADDRESS] була розділена внутрішньою межею - металевою огорожею, яку в січні 2015 року відповідач демонтувала. У відповідності до вимог ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. В супереч вимога ст.60 ч.1 ЦК України позивач не представила належних допустимих доказів того, що спірна земельна ділянка була розділена між співвласниками будинку, та за згодою відповідача по межі розподілу встановлено металеву огорожу. Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що між співвласниками будинку було досягнуто згоди щодо порядку користування земельною ділянкою, визначення внутрішньої межі та встановлення межових знаків у виді металевої огорожі, а сам факт наявності такої огорожі не може свідчити про правомірність розділу земельної ділянки на окремі частини. При цьому суд враховує, що рішенням Червоноармійського районного суду м. Львова від 12.07.1983 року між співвласниками [PERSON] та [PERSON] було розділено лише будинковолодіння [ADDRESS], питання з приводу встановлення порядку користування земельною ділянкою, що закріплена за будинком судом не вирішувалося. Більш того, постановою Личаківського районного суду м. Львова від 05.07.2012 року (а.с.72-74), скасовано рішення Винниківської міської ради №646 від 12.10.2004 року, яким земельна ділянка на [ADDRESS] передавалася співвласникам будинковолодіння у спільну сумісну власність без визначення часток. За таких обставин, оскільки в ході судового розгляду достеменно встановлено, що по даний час земельна ділянка, закріплена за будинком [ADDRESS] перебуває у спільному користуванні співвласників будинковолодіння, і режим здійснення спільного користування не передбачає можливості обмеження у доступі до частини ділянки будь кого із землекористувачів, а позивачем не доведено перед судом того, що металева огорожа, як внутрішньо межова споруда була споруджена законно та є її власністю, тому суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог в цій частині. Не заслуговують на увагу і позовні вимоги позивача про відшкодування вартості знищених плодово-ягідних дерев в розмірі 7450 грн., оскільки позивачем не представлено суду доказів того, що на земельній ділянці по [ADDRESS] росли чотири багаторічні плодово-ягідні дерева та виноградний кущ, і що такі були її власністю. В судовому засіданні відповідач визнала факт знищення лише двох дерев, однак заперечила факт належності цих дерев позивачу на праві власності, а також їх вартість. При цьому посилання представника позивача на довідку Інституту сільського господарства Карпатського регіону (а.с.19) не заслуговує на увагу, оскільки у вказаному документів вишні не описані, сорт не визначений, вони з участю сторін не оглядалися. А тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю.

Outcome: dismissed