Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

Представник позивача - адвокат Бабинець С.П. звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до Державної казначейської служби України, в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 276902,00 грн та моральну шкоду в сумі 500000,00 грн, а всього 776902,00 грн. Вимоги обґрунтовують тим, що СУ ГУНП в Чернігівській області до ЄРДР внесено відомості щодо кримінального провадження № 42015270010000260 від 20.10.2015 відносно [PERSON] про вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Таким чином, починаючи з 20.10.2015 права позивача обмежувались та порушувались проведенням щодо неї негласних слідчих дій, зокрема аудіо та відео контролю, прослуховуванням особистого телефону, обмеження права на розпорядження нерухомим майном, тощо. Крім того, 19.10.2017 слідчим суддею Новозаводського районного суду м. Чернігова була винесена ухвала про накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачу шляхом заборони передачі та відчуження об`єкту нерухомого майна. 18.10.2017 [PERSON] повідомлено про підозру, а 23.10.2017 застосовано до неї запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.02.2020, залишеним без змін ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 29.04.2020, позивача визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 191 КК України та виправдано. Постановою Верховного суду від 07.10.2020, вирок Новозаводського районного суду від 03.02.2020 та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 29.04.2020 залишено без змін. Таким чином, за весь час кримінального переслідування, фактично з 20.10.2015 по 07.10.2020, вона була у постійному психологічному напруженні, що негативно вплинуло на її психологічний стан, працездатність, продуктивність праці та відносини в сім`ї. Крім того, внаслідок притягнення її до кримінальної відповідальності вона втратила роботу та постійний заробіток, вона була змушена винаймати та оплачувати роботу адвоката, внаслідок чого протягом більш ніж трьох років витратила 69000,00 грн. Таким чином, внаслідок незаконних дій органів досудового слідства та прокуратури позивач зазнала матеріальних збитків в сумі 276902,00 грн, з яких: 202182,00 грн - втрата середнього заробітку за час слідства та суду за період з 20.10.2015 по 07.10.2020; 5720,00грн - витрати за проведення судово-технічної експертизи; 69000,00 грн - витрати на захисника за період з 23.10.2017 по 15.10.2020. Оскільки в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності за злочин, якого позивач не скоювала, постійне перебування в стані стресу та невизначеності, неможливість нормально жити та працювати, витрачені сили та кошти для доведення своєї невинуватості, позивач оцінює та просить стягнути моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. Ухвалою судді від 29.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. 20.04.2021 Державною казначейською службою України подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства не може нести і відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Крім того зазначає, дії Казначейства відносно позивача незаконними не визнано. Також відсутнє судове рішення щодо визнання незаконними дій органів досудового розслідування і прокуратури. Зазначають, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями Відповідача та тяжкими фізичними і моральними стражданнями, на які посилається позивач, відсутнє належне обґрунтування та розрахунок моральної шкоди. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди не є адекватним завданій шкоді, не випливає з обставин справи та не підтверджується доказами, а вказана сума шкоди є завищена і не відповідає дійсності За таких обставин вважають, що у позивача відсутні законні підстави для стягнення матеріальної та моральної шкоди, у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованість позовних вимог (а.с. 74-76). 20.04.2021 Чернігівська обласна прокуратура надала на адресу суду пояснення щодо позову, відповідно до яких просять у задоволенні позову відмовити, посилаючись на відсутність у матеріалах справи належних доказів незаконності рішень, дій чи бездіяльності прокуратури, недоведеність факту заподіяння шкоди позивачу та причинного зв`язку між ними, необґрунтованість розміру такої шкоди та підстав для її стягнення (а.с. 61-68). У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові. Додатково позивач пояснила, що вона 11 років працювала оператором-касиром заправних станцій ТОВ «Кампанія «Чернігів-Автогаз». Повернувшись після відпустки на роботу у 2015 році, була повідомлена керівництвом, що відсторонена у зв`язку з недовірою до неї, після чого звільнена начебто за крадіжку, оскільки було порушено кримінальну справу (спочатку розкрадання, потім у великих розмірах). Тільки після її звернення до суду, було змінено підстави звільнення «за власним бажанням». У 2017 році їй повідомили про підозру. У зв`язку з перебуванням її під слідством та судом (п`ять років тяганини), вона відчувала приниження, всі відвернулись від неї, вважаючи її крадійкою. Вона потерпала обмеження своїх прав, арешт майна, не могла навіть виїхати за кордон на заробітки. Крім того, внаслідок притягнення її до кримінальної відповідальності вона втратила роботу та постійний заробіток, була змушена винаймати та оплачувати роботу адвоката. Всі ці обставини негативно відобразились на стані її здоров`я, погіршився зір, із серцем проблеми, тому вважає, що внаслідок незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури їй спричинено матеріальних збитків та моральну шкоду, в розмірах, визначених у позовній заяві. Представник ДКСУ в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Представник Чернігівської обласної прокуратури в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у поясненні. Доповнила, що позивачем необґрунтовано визначено розмір відшкодування моральної шкоди, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більше, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її збагачення за рахунок бюджетних коштів. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.10.2017 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. 23.10.2017 ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова відносно [PERSON] був застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання (а.с. 19-20). Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.02.2020 [PERSON] визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведенням, що в діянні [PERSON] є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України (а.с. 24-34). Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 29.04.2020, вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.02.2020 відносно [PERSON] залишено без змін (а.с. 35-39). Постановою Верховного Суду від 07.10.2020 ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 29.04.2020 залишено без змін (а.с. 40-44). Отже, період перебування позивача під кримінальним переслідуванням становить з 18.10.2017 (дата повідомлення про підозру) по 07.10.2020 (набрання законної сили реабілітуючого рішення), що загалом складає 35 повних місяців + 20 днів. У статтях 55,56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Пунктом 1 частини першої статті ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон №266/94-ВР) передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Пунктом 1 статті 2 Закону № 266/94-ВР встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Частиною другою статті 1 Закону № 266/94-ВР встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги (до цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі); 5) моральна шкода. Статтею 4 Закону № 266/94-ВР встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. [PERSON] перебувала під слідством та судом з 18.10.2017 (дата повідомлення про підозру) по 07.10.2020 (набрання законної сили реабілітуючого рішення), тобто 35 місяців і 20 днів. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 2.12.2015 у справі №6-2203цс15, відповідно до ч.3 ст.13 закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менш як одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Таким чином, враховуючи положення ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити із розміру мінімальної заробітної плати, яка визначена на час розгляду справи - у сумі 6000 грн. Отже, виходячи з загального часу перебування під слідством і судом 35 повних місяців та розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць (35 міс. х 6000 грн) - гарантований Законом мінімальний розмір моральної шкоди становить 210 000,00 грн. Враховуючи тривалість перебування [PERSON] під слідством та судом, характер і обсяг страждань, яких зазнала позивач, її можливості з приводу відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, суд вважає, що грошова сума, яка підлягає стягненню на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, повинна становити 250 000,00 грн, що відповідатиме вимогам розумності та справедливості. Щодо вимоги позивача про стягнення на її користь матеріальних збитків у розмірі 202182,00 грн, яка полягає в тому, що вона втратила заробіток та не могла працювати, виходячи з кількості мінімальних заробітних плат за кожен місяць її перебування в статусі особи, що притягується до кримінальної відповідальності, суд виходить з таких мотивів. Так, згідно статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), у тому числі, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. У пункті 8 Положення про застосування Закону №226/94-ВР від 01.12.1994 року зазначено, що суми втраченого заробітку обчислюються виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт. Отже, аби позивач мала право претендувати на відшкодування заробітку, вона мала би такий заробіток попередньо втратити, тобто мати його на час повідомлення його про підозру. Жодних доказів, які свідчили б про отримання позивачем тих чи інших сум заробітку на час вказаного вище кримінального провадження, стороною позивача не надано. Доводи сторони позивача про те, що [PERSON] , не будучи притягненою до кримінальної відповідальності, ймовірно працевлаштувалася б, є лише припущенням, а в силу ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також у матеріалах справи відсутні докази того, що мав місце факт відсторонення позивача від посади. За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача майнової шкоди у вигляді втраченого заробітку. Щодо відшкодування витрат на проведення судово-технічної експертизи у сумі 5720,00 грн та витрат на залучення захисника у кримінальному провадженні в сумі 69000,00 грн, суд доходить наступного. Згідно статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 3) судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги (до цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі) Оскільки матеріалами справи належним чином підтверджено понесені позивачем витрати на проведення судово-технічної експертизи в сумі 5720,00 грн (а.с. 21-23) та на залучення захисника в сумі 69000,00 грн, суд вважає за необхідне задовольнити дану вимогу. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (у редакції від 30 січня 2013 року) (далі - Порядок). Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. За приписами статті 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави. Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України. Оскільки згідно з п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» за подачу позовів даної категорії судовий збір не справляється, а тому судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: partial