Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до Лановецького районного суду з позовом до [PERSON], треті особи - відділ ДВС Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, УДАІ УМВС України в Хмельницькій області, [PERSON] про визнання добросовісним набувачем майна, визнання права власності, зняття арешту з майна та звільнення від витрат за зберігання майна на штрафмайданчику. Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 10 жовтня 2014 року між ним та [PERSON] було укладено усний договір купівлі-продажу грузового причепа, на підтвердження якого [PERSON] написав розписку та підтвердив даний продаж за 25\~000 грн., а також зобовязався в пятнадцятиденний строк зареєструвати причіп в Державтоінспекції на його імя. Вказаний причіп належав [PERSON], яка довіреністю від 09 листопада 2007 року уповноважила [PERSON] продати його за ціну і на умовах на свій розсуд. Крім цього, згідно довіреності відповідач був уповноважений вирішувати питання, повязані зі зняттям з обліку і оформленням відповідного свідоцтва про реєстрацію в органах Державтоінспекції, укладання відносно причепа усіх договорів відчуження, а на період дії довіреності - користуватися цим автопричепом на території України та за її межами. Однак, у зазначений у розписці термін відповідач відмовився зареєструвати причіп у органах Державтоінспекції на його імя, мотивуючи це скрутним матеріальним становищем та браком часу. 30 червня 2015 року при огляді автомобіля з причепом працівниками УДАІ УМВС України в Хмельницькій області було виявлено, що на вказаний причіп накладено арешт відділом ДВС Роздільнянського міжрайуправління юстиції в Одеській області, в звязку із чим причіп у нього було вилучено та доставлено на штрафмайданчик. Виходячи із наведеного позивач просив визнати його добросовісним набувачем вказаного причепа, визнати право власності на нього, зняти арешт з майна та звільнити від витрат за зберігання його на штрафмайданчику. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов визнав та суду пояснив, що в 2007 році в третьої особи [PERSON] він придбав вантажний причіп, про що власниця оформила на його ім»я генеральну довіреність. В жовтні 2014 року він продав вказаний причеп [PERSON] за 25000 грн., написавши розписку, в якій зобов»язався протягом 15 днів зняти його з обліку та перереєструвати на позивача. Однак, цього він не зробив. Представник третьої особи - УДАІ УМВС України в Хмельницькій області надіслав суду заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON], справу слухати без його участі. Треті особи представник відділу ДВС Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області та [PERSON] в судове засідання не зявилися та не повідомили про причину неявки, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши докази по справі, суд з'ясував наступні обставини. У відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС номер 068043 від 04 вересня 2007 року, виданого РЕВ 8-го МРВ УДАІ ГУМВС України в Одеській області, [PERSON] належить грузовий причіп марки ПП-501, шасі (рама) номер 70А51291, реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску. Згідно довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Лановецького районного нотаріального округу [PERSON] 09 листопада 2007 року, [PERSON] уповноважила [PERSON] продати за ціну і на умовах на свій розсуд вказаний причіп. Для цього йому було надано право, зокрема, на період дії довіреності, користуватися цим автопричепом на території України та за її межами, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, повязані з цією довіреністю. 10 жовтня 2014 року [PERSON] надав [PERSON] розписку, в якій зазначив, що він продав йому грузовий причіп марки ПП 5-01 шасі 70 А51291, 2007 року випуску, за 25\~000 гривень та зобовязується перереєструвати його в пятнадцятиденний термін з часу написання розписки в Державтоінспекції на імя позивача. 30 червня 2015 року інспектором ДПС взводу з обслуговування стаціонарного посту №3 роти ДПС УДАІ УМВС України в Хмельницькій області старшим прапорщиком міліції [PERSON] в присутності водія [PERSON] затримано грузовий причіп марки ПП 5-01, шассі 70 А51291, рік випуску 2007, номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], що підтверджується протоколом огляду та затримання транспорту від 30 червня 2015 року. Затримання грузового причепа здійснено в звязку з накладеним арештом відділом ДВС Роздільнянського міжрайонного управління юстиції Одеської області. В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що між сторонами було укладено усний договір купівлі-продажу автомобільного причепа, який сторонами фактично виконаний, а тому він є добросовісним набувачем даного транспортного засобу та набув право власності на нього Статтею 330 ЦК України\~визначено, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388 цього Кодексу\~майно не може бути витребуване у нього. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (ч.1\~ст.388 ЦК України). Як роз»яснив Пленум ВССУ в п.25 Постанови від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження. Тобто, законодавство передбачає можливість визнання набувача добросовісним у разі вчинення правочину, який відповідає усім ознакам дійсності правочину. У відповідності до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно п.3 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. \~\~\~Згідно\~ст.34 закону України «Про дорожній рух»\~реєстрація транспортних засобів здійснюється органами ДАІ, а порядок установлюється Кабінетом Міністрів України. \~\~\~\~Зокрема, порядок набуття права власності на транспортні засоби, в т.ч. і автомобільні причепи, встановлений Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних ма\-шин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі Правила…), які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 та діють у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року № 1371. Відповідно до п.п.7, 8 вказаних Правил…, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів, з наданням визначених Правилами документів. Перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Таким чином, ст.208 ЦК України та Правилами… встановлено письмову форму договору купівлі-продажу транспортних засобів, що є обов'язковим для всіх юридичних і фізичних осіб, а також спеціаль\-ний порядок їх державної реєстрації, який сторонами дотриманий не був. Виходячи із наведеного, договір купівлі-продажу автомобільного причепу повинен бути укладеним в письмовій формі, оскільки тягне за собою перереєстрацію його власника. Судом встановлено, що між сторонами не було в письмовій формі укладено договору купівлі-продажу причепу, а лише видано розписку про отримання [PERSON] 25000 грн. за продаж причепу та зобов»язання його перереєструвати. Наявність даної розписки не дає суду підстав для визнання позивача добросовісним набувачем та власником майна, оскільки спірний причіп не був знятий з обліку в органах ДАІ та залишився зареєстрованим за третьою особою [PERSON]\~\~\~\~\~\~ Заява від власника ([PERSON]В.) чи уповноваженої особи [PERSON] про зняття причепа з обліку не подавалась і його огляд органами ДАІ не здійснювався. Надана позивачем розписка від 10 жовтня 2014 року про отримання за вищевказаний причеп грошей не є укладеним договором купівлі продажу, оскільки не містить ознак такого договору. В судовому засіданні сторони не навели пояснень, що перешкоджало їм протягом більше року укласти простий письмовий договір купівлі-продажу причепа і належним чином перереєструвати транспортний засіб в органах ДАІ. Згідно ст.41 Конституції України, право власності набувається у порядку, визначеному законом. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності до ст.ст.57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, Проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності суд вважає, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог по суті заявленого позову, а саме, що він набув право власності на спірний причіп у встановленому законом порядку, а тому підстави для задоволення позовних вимог та визнання [PERSON] добросовісним набувачем майна, визнання права власності на нього, зняття арешту та звільнення від витрат за зберігання майна на штрафмайданчику, - відсутні. Посилання позивача щодо наявності підстав для задоволення позову не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з мотивів, викладених в позовній заяві.

Outcome: dismissed