Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просить стягнути з відповідача на користь Державного підприємства Міністерства оборони України «Південьвійськбуд» відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 95 400, 91 грн. та судові витрати розподілити між сторонами по справі, свої вимоги обґрунтовує тим, що наказом Міністерства оборони України №35-ДП від 31 грудня 2015 року [PERSON] був призначений на посаду тимчасово виконуючого обов`язки директора Державного підприємства Міністерства оборони України «Південьвійськбуд» (надалі - позивач), тобто був керівником підприємства.Наказом т.в.о. директора ДП МОУ «Південьвійськбуд» [PERSON] (по особовому складу) №15 від 15 лютого 2016 року «Про звільнення з роботи» було звільнено [PERSON] , начальника відділу по використанню основних фондів за ст. 40 п. 3 Кодексу законів про працю України (за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором).Відповідно до п. 6.4 Статуту ДП МОУ «Південьвійськбуд» - заступники керівника підприємства, керівники та спеціалісти підрозділів апарату управління, структурних підрозділів підприємства призначаються на посаду і звільняються з посади керівником підприємства.15 березня 2016 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ДП МОУ «Південьвійськбуд» про визнання протиправними наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, зазначивши в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору (на стороні відповідача): тимчасово виконуючого обов`язки директора ДП МОУ «Південьвійськбуд» [PERSON].Рішенням Приморського районного суду м. Одеси у цивільній справі № 522/4510/16-ц від 22.02.2018 року позов [PERSON] було задоволено частково та визнано протиправним та скасовано наказ т.в.о. директора ДП МОУ «Південьвійськбуд» [PERSON] від 08 лютого 2016 року №16 «Про покарання [PERSON] », визнано протиправним та скасовано наказ т.в.о. директора ДП МОУ «Південьвійськбуд» [PERSON] . від 15 лютого 2016 року №15 (по особовому складу) «Про звільнення з роботи», згідно з яким звільнено за п. 3 ст. 40 КЗпП України [PERSON] , начальника відділу по використанню основних фондів з 17 лютого 2016 року. Поновлено [PERSON] на роботі на посаді начальника відділу по використанню основних фондів Державного підприємства Міністерства оборони України «Південьвійськбуд». Стягнуто з ДП МОУ «Південьвійськбуд» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 лютого 2016 року до 04 грудня 2017 року у розмірі 60404 гри. 10 коп. Стягнуто ДП МОУ «Південьвійськбуд» на користь [PERSON] компенсацію моральної шкоди у розмірі 1000 грн. та судові витрати, а саме, витрати на правничу допомогу у сумі 23680 грн. 00 коп. Стягнуто ДП МОУ «Південьвійськбуд» на користь держави судовий збір в розмірі 3524 гривень, що загалом складає 88 608, 10 грн. Визначено порядок виконання рішення суду, допустивши негайне його виконання в частині поновлення [PERSON] на роботі на посаді начальника відділу по використанню основних фондів Державного Підприємства Міністерства Оборони України «Південьвійськбуд», а також в частині стягнення з ДП МОУ «Південьвійськбуд» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 60 404 грн. 10 коп. Загальна сума понесених виплат ДП МО України «Південьвійськбуд» внаслідок прийняття протиправних наказів [PERSON] склала 95 400,91 грн.Представник позивача зазначає, що ДП МО України «Південьвійськбуд» засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства оборони України, а відповідно кошти, які були виплачені у рахунок виконання рішення Приморського суду м. Одеси у цивільній справі № 522/4510/16-ц від 22.02.2018 року, є державними коштами, а тому не покриття шкоди заподіяної підприємству у зв`язку з оплатою [PERSON] часу вимушеного прогулу порушує не тільки права та інтереси позивача, а і держави в цілому, тому представник позивача звернувся до суду з відповідною заявою. 01.02.2019 року від відповідача до суду надійшов відзив в якому він зазначив, що він не погоджується з твердженням представника позивача у зв`язку з наступним, так Міністерства оборони України №35-ДП від 31 грудня 2015 року [PERSON] був призначений на посаду тимчасово виконуючого обов`язки директора ДП МО України «Південьвійськбуд». Також дійсно наказом т.в.о. директора ДП МОУ «Південьвійськбуд» [PERSON] від 15 лютого 2016 року №15 (по особовому складу) було звільнено [PERSON] за п. 3 ст. 40 КЗпП України оскільки з боку начальника відділу кадрів було надано рапорти та пояснювальні записки, які підтверджували факт, того що [PERSON] було допущено дисциплінарний проступок, тому на дімку відповідача в його діях відсутня пряма дійсна шкода. Також відповідач зазначив, що виносячи вказані накази не бажав настання наслідків, які сталися, що свідчить про відсутність його вини. Згідно до ст. 138 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.Відповідач в своєму відзиві вказав, що у зв`язку з тим, що позивачем не доведено наявність умов, передбачених статтею 130 КЗпП України то на його думку в задоволенні позову необхідно відмовити. Також відповідач вказує на те, що договору про матеріальну відповідальність з т.в.о. директора ДП МОУ «Південьвійськбуд» відповідачем не укладався. враховуючи зазначене відповідач вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав викладених в судовому засіданні та письмових дебатах. Зазначали, що позивачем не надано копію наказу, яким [PERSON] призначенот.в.о. директора ДП МОУ «Південьвійськбуд», а відтак він ні є особою яка має нести повну матеріальну відповідальність за причинений збиток. Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін по справі прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що наказом ДП МОУ «Південьвійськбуд» (по особовому складу) № 1 від 13.01.2016 року [PERSON]. приступив до тимчасового виконання обов`язків директора ДП МОУ «Південьвійськбуд» з 13.01.2016 року на підставі наказу МО України (по особовому складу керівників державних підприємств) від 31.12.2015 року № 36-ДП (а.с. 121). Наказом т.в.о. директора ДП МОУ «Південьвійськбуд» [PERSON] від 15 лютого 2016 року №15 (по особовому складу) було звільнено [PERSON] за п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 34). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси у цивільній справі № 522/4510/16-ц від 22.02.2018 року позов [PERSON] було задоволено частково та визнано протиправним та скасовано наказ т.в.о. директора ДП МОУ «Південьвійськбуд» [PERSON] від 08 лютого 2016 року №16 «Про покарання [PERSON] », визнано протиправним та скасовано наказ т.в.о. директора ДП МОУ «Південьвійськбуд» [PERSON] . від 15 лютого 2016 року №15 (по особовому складу) «Про звільнення з роботи», згідно з яким звільнено за п. 3 ст. 40 КЗпП України [PERSON] , начальника відділу по використанню основних фондів з 17 лютого 2016 року. Поновлено [PERSON] на роботі на посаді начальника відділу по використанню основних фондів Державного підприємства Міністерства оборони України «Південьвійськбуд». Стягнуто з ДП МОУ «Південьвійськбуд» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 лютого 2016 року до 04 грудня 2017 року у розмірі 60404 гри. 10 коп. Стягнуто ДП МОУ «Південьвійськбуд» на користь [PERSON] компенсацію моральної шкоди у розмірі 1000 грн. та судові витрати, а саме, витрати на правничу допомогу у сумі 23680 грн. 00 коп. Стягнуто ДП МОУ «Південьвійськбуд» на користь держави судовий збір в розмірі 3524 гривень, що загалом складає 88 608, 10 грн. Визначено порядок виконання рішення суду, допустивши негайне його виконання в частині поновлення [PERSON] на роботі на посаді начальника відділу по використанню основних фондів Державного Підприємства Міністерства Оборони України «Південьвійськбуд», а також в частині стягнення з ДП МОУ «Південьвійськбуд» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 60 404 грн. 10 коп. (а.с. 8-17). Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 55983082 від 14.03.2018 року, вбачається, що було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 522/4510/16-ц виданого 06.03.2018 року про поновлення [PERSON] на роботі начальника відділу (а.с. 27). Як вбачається з п. 6.4 Статуту ДП МОУ «Південьвійськбуд» - заступники керівника підприємства, керівники та спеціалісти підрозділів апарату управління, структурних підрозділів підприємства призначаються на посаду і звільняються з посади керівником підприємства (а.с. 35-50). Згідно постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 27.03.2018 року ВП № 55983082 вбачається, що з ДП МОУ «Південьвійськбуд» було стягнуто витрати проведення виконавчих дій у сумі 100,00 грн. (а.с. 28). Відповідно до постанови про стягнення виконавчого збору від 27.03.2018 року ВП № 55983082 вбачається, що з ДП МОУ «Південьвійськбуд» було стягнуто виконавчий збір у розмірі 14892,00 грн. (а.с. 29). Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 55982901 від 14.03.2018 року вбачається, що що було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 522/4510/16-ц виданого 06.03.2018 року про стягнення коштів у розмірі 60404,10 грн. (а.с. 30). Відповідно до постанови про арешт коштів боржника ВП № 55982901 від 27.03.2018 року, вбачається, що було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках ДП МОУ «Південьвійськбуд» (а.с. 31). Згідно постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 55982901 від 27.03.2018 року встановлено, що з ДП МОУ «Південьвійськбуд» було стягнуто виконавчий збір у розмірі 6040,41 грн. (а.с. 32). Згідно постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП № 55982901 від 27.03.2018 року з ДП МОУ «Південьвійськбуд» було стягнуто витрати на проведення виконавчих дій у сумі 100,00 грн. (а.с. 33). Відповідно до платіжних доручень № 58 від 28.03.2018 року, № 61 від 28.03.2018 року, № 64 від 28.03.2018 року та № 224 від 09.07.2018 року, № 225 від 09.07.2018 року, № 226 від 09.07.2018 року, № 200 від 21.06.2018 року вбачається, що ДП МОУ «Південьвійськбуд» сплатило на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 61404,10 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 23680,00 грн, також ДП МОУ «Південьвійськбуд» сплатило на користь Першого Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ виконавчий збір у загальному розмірі 10616,81 грн (а.с.18, 19, 20, 21). Загальна сума понесених виплат ДП МО України «Південьвійськбуд» внаслідок прийняття протиправних наказів [PERSON] склала 95 400,91 грн.. що підтверджується довідкою головного бухгалтера МОУ ДП «Південьвійськбуд» від 08.08.2018 року (а.с. 22). Відповідно до наказу т.в.о. директора МОУ ДП «Південьвійськбуд» (по особовому складу) № 24 о/с від 22 березня 2016 року [PERSON] увільнився віт тимчасового виконання обов`язків директора МОУ ДП «Південьвійськбуд» на підставі наказу МО України (по особовому складу керівників державних підприємств) від 03 березня 2016 року 3 6-ДП (а.с. 120). Суд не приймає до уваги зауваження відповідача та його представника що суду не надано копії наказу. Про тимчасове виконання обов`язків директора МОУ ДП «Південьвійськбуд» зазначається в рішенні Приморського районного суду м. Одеси у цивільній справі № 522/4510/16-ц від 22.02.2018 року, що має приюдиційне значення по справі для суду. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (2004 року) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до п. 8 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. У п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року визначено, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п. 8 ст.134 та нової редакції ст.237 КЗпП (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» №14 від 29.12.1992 року визначено, що застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. А отже посилання відповідача на те, що він не бажав настання наявних наслідків не звільняє його від відповідальності за вчинення свої дій. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Враховуючи вказане суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню, але частковому задоволення в частинні стягнення судових витрат. Так відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі задоволення позову - на відповідача, щодо судових витрат на правничу допомогу суд вважає їх не доведеними жодними належними та допустимими доказами. Докази перерахування зазначених коштів представнику відсутні. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Outcome: partial