Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що 30.06.2010 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про передачу активів та кредитних зобов»язань, відповідно до якого ПАТ „Дельта Банк набув статусу нового кредитора. Так, 26.03.2008 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та третьою особою було укладено кредитний договір № 159/к-08 року, відповідно до якого надано позичальнику кредитні кошти у формі кредитної лінії для поповнення обігових коштів з максимальним лімітом заборгованості 400000 грн., з кінцевим терміном погашення до 25.03.2013 року. Позивач своє зобовязання виконав, а ПП «Маррос» ухилився від виконання зобовязання за вказаним кредитним договором. У звязку з цим у останнього, станом на 14.08.2015 року виникла заборгованість в сумі 809399 грн. 36 коп. На даний час останній дані зобовязання не виконав. 26.03.2008 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та відповідачем був укладений договір поруки, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов»язання за даним кредитним договором. Відповідно до чинного законодавства поручатель відповідає перед кредитором за порушення зобов»язання боржником. Представник позивача в судове засідання не зявився. Від нього надійшла заява, в якій він просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує, просив їх задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився. Від нього надійшла заява, у якій він просив справу розглядати без його участі, позов не визнає. У поданому суду запереченні пояснив, що відповідно до договору поруки від 26.03.2008 року відповідач дійсно стала поручителем перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором № 159/К-08 від 26.03.2008 року. При цьому, кінцевий термін повернення кредиту, згідно кредитного договору, приватним підприємством «МАРРОС», було встановлено до 25.03.2013 року. Згідно положень ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. В даному випадку строк виконання основного зобовязання було встановлено до 25.03.2013 року. Тобто, починаючи з 26.03.2013 року і закінчуючи 26.09.2013 року ПАТ «Дельта Банк» мав право заявляти вимогу до неї, як до поручителя. Натомість же, ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовною вимогою до відповідача лише 26.08.2015 року, тобто з величезним пропущенням шестимісячного строку, а відтак, відповідно до вимог чинного законодавства України, її зобовязання, які виникли на підставі договору поруки, вважається припиненими. Просив відмовити у задовленні позову. Дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.06.2010 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про передачу активів та кредитних зобов»язань, відповідно до якого ПАТ „Дельта Банк набув статусу нового кредитора. Так, 26.03.2008 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та третьою особою було укладено кредитний договір № 159/к-08 року, відповідно до якого надано позичальнику кредитні кошти у формі кредитної лінії для поповнення обігових коштів з максимальним лімітом заборгованості 400000 грн., з кінцевим терміном погашення до 25.03.2013 року. Позивач своє зобовязання виконав, а ПП «Маррос» ухилився від виконання зобовязання за вказаним кредитним договором. У звязку з цим у останнього, станом на 14.08.2015 року виникла заборгованість в сумі 809399 грн. 36 коп. На даний час останній дані зобовязання не виконав. 26.03.2008 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та відповідачем був укладений договір поруки, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов»язання за даним кредитним договором. Згідно положень ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. В даному випадку строк виконання основного зобовязання, як зазначено вище, було встановлено до 25.03.2013 року. Тобто, починаючи з 26.03.2013 року і закінчуючи 26.09.2013 року ПАТ «Дельта Банк» мав право заявляти вимогу до відповідача, як до поручителя. Проте, ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовною вимогою лише 26.08.2015 року, тобто з пропущенням шестимісячного строку. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 вересня 2014 року по справі № 6-53цс14 регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, як умови чинності поруки, слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в цьому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за кредитним договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. В даному випадку, кредитор (ПАТ «Дельта Банк») з позовом до відповідача, як до поручителя, протягом шести місяців з моменту закінчення основного зобовязання не звертався, а відтак, відповідно до вище наведених вимог чинного законодавства України, зобовязання відповідача, які виникли на підставі договору поруки, вважається припиненими. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити, у зв»язку з його безпідставність та недоведеністю позовних вимог. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 559, 1050 ЦК України,

Outcome: dismissed