Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

Представник позивача адвокат Лейб`юк Б.Б. звернувся до суду з даним позовом та посилається на те, що з2004 року по 12 квітня 2018 року [PERSON] спільно проживала із [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, з ним спільно вели господарство за адресою: [ADDRESS] , були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Однак, [INFO] [PERSON] помер, та після його смерті відкрилась спадщина на будинок по [ADDRESS] ) загальною площею 67,0 м.кв, жилою площею 31,9 м.кв., гараж, зазначений в генплані літерою «Б» та земельну ділянку площею 0,0929 гектара, кадастровий номер 2623288701040010028, що розташована в [ADDRESS]. Вказує, що дане нерухоме майно придбане під час перебування у незареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] за рахунок коштів спільного сімейного бюджету. [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги, однак для оформлення своїх прав їй необхідно звернутися до нотаріальної контори, а для цього треба встановити факт спільного проживання як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу більше ніж п`ять років. Зазначає, що факт спільного проживання [PERSON] із померлим [PERSON] , а також про набуття ними, за час спільного проживання, вищевказаного майна підтвердили свідки допитані у судовому засіданні та додані до позовної заяви фотокартки із сімейного фотоальбому, де зображено, як вони проводили свій час у вихідні та святкові дні, як проживали разом однією сім`єю. Оскільки позасудовим шляхом встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] із [PERSON] неможливо, також відсутні інші способи визнання майна спільною сумісною власністю подружжя тому, вважає за доцільне звернутись до суду із даною заявою. Потреба у визначенні часток майна в судовому порядку виникає як за життя співвласників спільної сумісної власності, так і у разі смерті одного з них. Вказує, що згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Тому, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, а положеннями статей 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Просить суд встановити факт спільного проживання [PERSON] в період з 2004 року по 12.04.2018 р. однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , померлого [INFO] та визначити, що частка померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на будинок [ADDRESS] , гараж, та земельну ділянку площею 0,0929 га, розташованої в с. Шепарівці садове господарство «Росинка» становила Ѕ частину та визнати за [PERSON] у праві спільної сумісної власності право власності на Ѕ частки на будинок [ADDRESS] , гараж та земельну ділянку площею 0,0929 га в с. Шепарівці(садове господарство «Росинка»). Позивач у судовому засіданні підтримали мотиви та вимоги позову, зазначивши, що вона познайомилась з [PERSON] у 2004 році, разом почали жити з 01 січня 2005 року в [ADDRESS] з її дочкою та зятем. У 2006 році купили у [ADDRESS] і почали вести спільне господарство, зробили ремонт у будинку, провели воду. Спадкодавець спірний будинок оформив під заставу так як його брату [PERSON] потрібні були кошти. Вона та спадкодавець [PERSON] сплатили суму боргу брата за хату 10 000 грн. приблизно у 2015 році, а брат [PERSON] нічого не допомагав. Коли купили спірний будинок колишні власники ще місяць жили в ньому. Представник відповідача адвокат Халус А.Г., погодивши правову позицію з відповідачем, подав до суду відзив на позов, котрого підтримав у судовому засіданні посилаючись на те, що на дату набуття права власності на спірне нерухоме майно (спадковий актив) позивач не вела з [PERSON] спільне господарство, вони не проживали разом та не виконували спільно обов`язки по утриманню один одного, тобто не були фактичним подружжям, що підтверджено свідками та іншими доказами. Із змісту позовної заяви та доданих доказів позивача не вбачається підстав для застосування до спірних правовідносин ст. 74 Сімейного кодексу України і задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Позовні вимоги про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності за позивачкою на 1/2 частку будинку [ADDRESS] є похідними від позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та не можуть бути задоволеними без встановлення цього юридичного факту. Спірне нерухоме майно було придбано спадкодавцем [PERSON] за його власні кошти і є спадковим активом спадкодавця, а не об`єктом спільної сумісної власності, оскільки спірне майно не було придбане внаслідок спільної праці з позивачем та ведення спільно господарства. Просить в задоволенні позову відмовити Суд, враховуючи пояснення сторін, беручи до уваги відзив на позов, дослідивши доводи позову та перевіривши їх доказами, заслухавши покази свідків, доходить таких висновків Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 07 березня 1996 року зроблено запис за № 35 (а.с.21) [PERSON] змінив прізвище [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові (а.с.22) Відповідно до договору купівлі- продажу садового будинку від 13 вересня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотріального округу Трачук Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № Д- 1155 [PERSON] є власником садового будинку за [ADDRESS] .(а.с.1,2) На земельній ділянці знаходиться : садовий будинок, зазначений в генплані «А», гараж «Б». Також підтверджено належність на праві приватної власності [PERSON] вищевказаного садового будинку, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Коломийського МБТІ від 03 березня 2007 року (а.с.15) Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки ОКП «Коломийське МБТІ» від 19 жовтня 2018 року ринкова вартість садового будинку [ADDRESS] для оформлення спадщини становить 181 339 грн. (а.с.16) Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 вересня 2006 року спадкодавець [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0929 га, кадастровий номер 2623288701040010028 в [ADDRESS]. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Коломийського міського нотріального округу Трачук Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № Д- 1153(а.с.17,18). Відповідно до висновку директора ТОВ «Українське бюро приватизації та оцінки майна» оціночна вартість вищевказаної земельної ділянки станом на 26.10.2018 року становить 42 043,00 грн. (а.с.19). [INFO] [PERSON] помер у м. Коломия про що 13 квітня 2018 року складено відповідний актовий запис № 9 (а.с.12) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищевказане майно. Як стверджує позивач, дане нерухоме майно придбане під час перебування у незареєстрованому шлюбі з нею і за рахунок коштів спільного сімейного бюджету, тому просить суд встановити факт спільного проживання в період з 2004 по 12.04.2018 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , та визначити, що частка померлого на майно становила Ѕ, відповідно і визнати за нею у праві спільної сумісної власності право вланосні на Ѕ частки майна. У судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є двоюрідною сестрою позивача, суду пояснила, що знала [PERSON] з 2004 року, її сестра вона ж позивач [PERSON] та [PERSON] жили разом на квартирі у дочки останньої, та вона їх неодноразово відвідувала. Хату в Шепарівцях купили в період кінець 2004 - початок 2005 р.р. , вклали кошти в ремонт. Перейшли жити до хати у 2005 р. Також їй відомо стало у 2014-2015 р., що брат [PERSON] - [PERSON] взяв кредит однак його не сплачував, а [PERSON] самостійно сплачував даний кредит. Після смерті [PERSON] позивач займалась похороном. Про сплату грошей за будинок і частину позивача їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знайома з позивачем з 2005 року, і влітку 2005 р. позивач із спадкодавцем [PERSON] цікавилися щодо купівлі дачного будинку. Вказує, що показала кілька будинків. Вони купили хату, утеплили її , поміняли вікна та двері , працювали на городі. Свідок [PERSON] суду пояснила , що з 2006 року [PERSON] та [PERSON] були її сусідами в с. Шепарівці, почали облагороджувати будинок, жили разом. Свідок [PERSON] вказала, що її сестра має дачу, котра знаходиться через паркан з дачею [PERSON] та [PERSON] , які стали їх сусідами у 2006 році та які жили разом. Свідок [PERSON] пояснив, що знає позивача бо має дачу через одну ділянку. Приблизно 14-15 років тому [PERSON] та [PERSON] придбали спірний будинок, жили в даному будинку. Бачив як [PERSON] проводив ремонтні роботи. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , в.о. сільського голови села Шепарівці зазначила, що вперше зустріла позивача [PERSON] на похороні матері [PERSON] Спадкодавець [PERSON] продав свій будинок влітку 2006 року, до того він проживав з жителькою села [PERSON] . У 2006 році він купив садовий будинок, про що їй стало відомо, оскільки вона працювала на той час секретарем сільської ради та вела відповідні реєстри. Позивач на момент купівлі садового будинку не проживала з [PERSON] . У спірному садовому будинку ще деякий час проживала попередня власниця, а [PERSON] проживав в м. Коломия у матері. Щодо спільного проживання позивача з спадкодавцем їй не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що був знайомий з [PERSON] з 1990 року , вони часто спілкувались поки [PERSON] жив на [ADDRESS] . У 2003 р. [PERSON] продав хату. Також йому відомо про те, що [PERSON] проживав разом з 1990 р. по 2004 р. із [PERSON] . У 2017 р. він, свідок познайомився з позивачем [PERSON] у них вдома, на той час вони разом проживали. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] купив у неї хату в [ADDRESS] у вересні 2006 року. [PERSON] особисто приходив двічі до неї по питанню купівлі спірного будинку, у нотаріуса оформляли договір купівлі-продажу тільки вона, свідок та [PERSON] . Жодної домовленості з позивачем, вона, свідок не мала. Після продажу спірного будинку вона свідок деякий час (3-4 місяці) проживала в ньому, а взимку звільнила житло. Вказує, що позивача [PERSON] з [PERSON] не було, вона жила в той час в [PERSON] на їхній вулиці. Поки вона, свідок жила у спірному будинку позивач не брала участь в його ремонті. Майстри утеплювали хату. [PERSON] не розказував з ким планує жити у хаті. Свідок [PERSON] , голова кооперативу садове господарство «Росинка» суду пояснив, що до вересня місяця 2006 року у спірному будинку проживала [PERSON] , яка продала будинок [PERSON] Вказує, що [PERSON] прийшов до нього та він вніс його у список, а про [PERSON] мови не було. [PERSON] ще проживала деякий час у проданому нею будинку про що його попередив [PERSON] . Щодо ремонту в будинку, то вказав, що його робив [PERSON] , а позивача [PERSON] він не бачив в той час. Ствердив, що [PERSON] проживав з [PERSON] . Деякий час позивач мпроживала у [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] був його другом та вони знайомі близько тридцяти років. У 2003 р. [PERSON] його познайомив з позивачем та повідомив, що вони зустрічаються. До них він приходив у гості на вул. Здоров`я. Також йому відомо , що відповідач не оплачував кредит, який [PERSON] оформив на себе із-за чого вони не спілкували близько двох років. У серпні 2004 р. він приходив у спірний будинок, де бачив позивача. За приписами частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Згідно з частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ст. 76-77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. . Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, потрібно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання. Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1026цс15 від 23.09.2015 року, яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обов`язковою і має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що під час застосування ст.74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на частину майна за кожною із сторін. З пояснень свідків у судовому засіданні як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача, судом не встановлено ознак спільного проживання сім`єю з 2004 року, за яким: чоловік та жінка проживають разом, ведуть спільне господарство, мають єдиний бюджет, не встановлено того, що вони планували своє життя, обговорювали питання фінансового характеру. Пояснення свідка [PERSON] , яка є двоюрідною сестрою позивача, суд оцінює критично, оскільки вважає свідка заінтересованим, а також остання невірно вказала час купівлі будинку . Свідок [PERSON] не підтвердила, що позивач [PERSON] та спадкодавець [PERSON] вели спільно господарство, купили та здійснили ремонт спірного будинку за спільні кошти. З пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не вбачається, що спірний будинок куплено позивачем [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти, що останні вели спільно господарство, мали єдиний бюджет. Спільне святкування свят, про що надано суду фото таблицю, суд не вважає беззаперечним доказом факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, оскільки сам він по собі, без належних підтверджень інших ознак факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без шлюбу, не являється достатнім доказом, а може свідчити лише про наявність дружніх стосунків, періодичне спільне проведення вільного часу. Крім того, не зазначено на фото таблиці період, час, подія, особи. Суду не надано документальних доказів, що підтверджують придбання майна за кошти сім`ї та на користь сім ї, витрачання коштів на спільні цілі, тощо. Крім того, суд зауважує, що позивач не вказала інформації за яку суму сторони погодили придбати будинок, земельну ділянку, приблизну вартість будинку придбаного ними. Посилання позивача не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, без наявності інших ознак сім`ї, крім того позивач зазначила своє місце реєстрації [ADDRESS] , натомість доказів про місце проживання за адресою [ADDRESS] суду не надано. Позивачем не надано допустимих доказів про придбання спірного майна внаслідок спільної праці та внаслідок проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірний будинок. Жоден із допитаних судом свідків зі сторони позивача, беззаперечно не підтвердили факту перебування позивача та відповідача у спірний період у фактичних шлюбних відносинах, не доповіли про факти, які б підтвердили проживання сторін саме однією сім`єю з веденням спільного господарства, побуту та бюджету. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає, що позивачем не доведено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2004 року по 12.04.2018 р., і відповідно суд не знаходить правових підстав для задоволення інших позовних вимог, які є похідними, таких як: визначення частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на спірний будинок, гараж, та земельну ділянку та визнання у праві спільної сумісної власності право власності на Ѕ частки на майно. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed