Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Представник заявника 01 червня 2018 року звернувся до суду із заявою, в якій просив переглянути за нововиявленими обставинами рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області у справі ЄУН 389/1653/17 від 19 березня 2018 року за позовом [PERSON] до Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування\~вимог посилався\~на те,\~що рішенням\~Знам`янського\~міськрайонного суду\~Кіровоградської області\~ від\~19\~березня 2018\~року у\~цивільній справі\~ЄУН 389/1653/17\~(провадження\~№2/389/598/17)\~у задоволенні\~позову [PERSON] \~до Богданівської\~сільської ради\~Знам`янського району\~Кіровоградської області\~про визнання\~права власності\~на нерухоме\~майно за\~набувальною давністю\~відмовлено. Після винесення вищезазначеного рішення та набрання ним чинності, [PERSON] стали відомі обставини, які є істотними для справи, які не були і не могли бути їй відомі під час розгляду цієї справи та які унеможливлюють виконання судового рішення. Стало відомо, що [PERSON] не укладала ніякої вуличної угоди з [PERSON] стосовно житлового будинку з господарсько - побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS] (сорок сім). Дане свідчить про фальшивість деяких документів, які привели до прийняття необгрунтованого та незаконного рішення. Зазначив, що нововиявленими обставинами є те, що на запит адвоката Богданівська сільська рада Знам`янського району Кіровоградської області за № 215-02/16 від 22 травня 2018 року повідомила, що не володіє інформацією та документами, які підтверджують факт укладання вуличної угоди між [PERSON] та [PERSON] у 2007 році щодо відчуження домоволодіння по [ADDRESS] . [ADDRESS] , яка надана Богданівською сільською радою до Знам`янського міськрайонного суду від 24 листопада 2017 року № 542/02-16 видана помилково. Крім того, на запит адвоката Знам`янський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області за № б/н від 22 травня 2018 року повідомив, що [PERSON] , померла [INFO] , актовий запит №26 складений виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області. Вважає, що вказані обставини є нововиявленими та є підставою для скасування рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 березня 2018 року у цивільній справі ЄУН 389/1653/17 (провадження №2/389/598/17) за позовом [PERSON] до Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Представник заявник у судовому засіданні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд заяву задовольнити. Представник відповідача по справі в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій не заперечував щодо задоволення позову та просив суд справу розглянути у відсутність представника сільської ради. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини у справі, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення по суті, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та законності, суд дійшов висновку, що у задоволені заяви слід відмовити. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Судом встановлено, що рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 березня 2018 року у цивільній справі ЄУН 389/1653/17 (провадження №2/389/598/17), у задоволенні позову [PERSON] до Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовлено. З даного вбачається, що з огляду на встановлені судом обставини мова про добросовісність заволодіння чужим майном і про безтитульність цього майна та правовідносин, повязаних з ним, іти не може. Посилання позивача на проживання в спірному будинку, як доказ добросовісного заволодіння цим майном, не може бути належною підставою для визнання права власності за правилами ст.344 ЦК України, оскільки, судом встановлено, що спірний будинок був придбаний позивачкою за вуличною угодою, як вказав відповідач у довідці №542/02-16 від 24 листопада 2017 року, відносно чого остання не заперечувала та додаткових пояснень з цього приводу суду не надала. Таким чином, до [PERSON] з приводу володіння та користування будинком [ADDRESS] не було жодних претензій від законного власника [PERSON] , а також будь якої іншої особи. Оскільки, позивачка всі десять років законно володіла будинком на підставі угоди /домовленості/, що була укладена в сільській раді. Зазначене і стало підставою для відмови у задоволені позовних вимог [PERSON] .. Рішення набрало законної сили 30 квітня 2018 року. Довідкою №315-02/16 від 22 травня 2018 року, наданою на адвокатський запит Богданівська сільська рада Знам`янського району Кіровоградської області повідомила, що не володіє інформацією та документами, які підтверджують факт укладання вуличної угоди між [PERSON] та [PERSON] у 2007 році щодо відчуження домоволодіння по [ADDRESS] . [ADDRESS] , яка надана Богданівською сільською радою на запит Знам`янського міськрайонного суду від 24 листопада 2017 року №542/02-16 видана помилково, оскільки підтверджуючі документи вуличної угоди відсутні. Працівник, який готував довідку на даний час в сільській раді не працює, а тому встановити підстави надання такої довідки не є можливим (а.с.82). Крім того, [INFO] померла [PERSON] , що підтварджується листом Знам`янського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області за вих.№249/14-8-04-06 від 29 жовтня 2018 року, копією актового запису про смерть №26 від 15 травня 2006 року та Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00021310814 від 29 жовтня 2018 року. Після померлої [INFO] [PERSON] спадкова справа не заводилась, про що свідчить лист завідувача Знам`янської районної державної нотаріальної контори Гаврилюка П.П. №896/01-16 від 30 листопада 2018 року. Дане повністю спростовує факт укладання вуличної угоди між [PERSON] та [PERSON] , оскільки остання померла у 2006 році, тоді як згідно довідки Богданівської сільської ради №542/02-16 від 24 листопада 2017 року, угода була укладена у 2007 році, тобто по минуванню одного року після смерті [PERSON] .. Однак, у судовому засіданні 23 жовтня 2018 року, [PERSON] повідомила суду, що будинок [ADDRESS] по вул. Центральна у с. Богданівка Знам`янського району Кіровоградської області, вона у 2007 році придбала у сина померлої [PERSON] , як спадкоємця, та в подальшому за її заявою виготовлено техпаспорт на зазначиний будинок. На підтвердження даного, представником [PERSON] долучено до матеріалів справи копію розписки від 03 травня 2017 року. Так, згідно розписки від 03 травня 2007 року, вчиненої російською мовою, [PERSON] , [INFO] , заплатила [PERSON] грошові кошти у сумі 1200 грн. за житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . В свою чергу, [PERSON] , [INFO] , отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 1200 грн. за житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . [ADDRESS] до покупця не має, гроші за вказаний будинок сплачені повністю, в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] .. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. У справі Bellet v.France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Європейський суд з прав людини зазначив, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, від 18 листопада 2004 року). Отже, процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та мають бути збалансовані з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права. Відповідно до положень частин першої та другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.429 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами розглядається судом у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами. Справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд, у суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд, може, зокрема, задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення, скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду (ч.3 ст.429 ЦПК України). Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» від 30.03.2012 №4, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених ЦПК України є те, що вони існували на час розгляду справи, ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Згідно п.4 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим. Таким чином, суд вважає доводи заявника про перегляд рішення за нововиявленими обставинами не обґрунтованими. Надаючи правову оцінку поданим заявником доказам та встановленим в ході судового розгляду обставинам, суд приходить до висновку, що обставини на які посилалась заявниця не є нововиявленими, оскільки остання на момент розгляду справи ЄУН 389/1653/17 (провадження №2/389/598/17) знала, що вуличну угоду (розписку) про купівлю спірного будинку укладала не з [PERSON] , а з її сином [PERSON] , як спадкоємцем, що приховала від суду. Вказані обставини не були встановлені судом, але не є істотними для справи, оскільки, були відомі заявнику (позивачу по справі) на час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та не можуть вплинути на висновки суду. Обов`язковою обставиною, яка має значення для визнання права власності на майно за набувальною давністю є відсутність\~у позивача\~інших підстав\~набуття права\~на це\~майно (ч.1ст.344 ЦК України). Виходячи зі змісту статті матеріального закону і роз`яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних спрва «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», для отримання права власності на майно за набувальною давністю необхідно констатувати наявність сукупності передумов, однією з яких є добросовісність володіння чужим майном, тобто володіння за обставин, коли особа не знала і не могла знати про те, що вона володіє чужою річчю, а також є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою. За набувальною\~давністю може\~бути отримано\~право власності\~на нерухоме\~майно,\~яке не\~має власника,\~власник якого\~невідомий або\~відмовився від\~права власності\~на належне\~йому нерухоме\~майно та\~майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні його власнику було відмовлено. У постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 3-87гс15 зроблено висновок, що норми\~статті 334\~ЦК України\~не підлягають\~застосуванню у\~випадках,\~коли володіння\~майном протягом\~тривалого часу\~здійснювалося на\~підставі договірних\~зобов`язань\~(договорів\~оренди,\~зберігання,\~безоплатного користування,\~оперативного управління\~тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. З даним висновком погодився і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 03 грудня 2018 року, справа №153/608/17 (провадження № 61-2689св18). Виходячи з положень ст.344 ЦК України застосування набувальної давності передбачає відсутність підстави для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. З урахуванням наведеного, в наявності залишаються всі підстави для відмови у задоволені позовних вимог [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю. Змінилась лише особа, яка продала за домовленістю останній спірний будинок. Тому, як і раніше мова про добросовісність заволодіння чужим майном і про безтитульність цього майна та правовідносин, повязаних з ним, іти не може. Посилання позивача на проживання у спірному будинку, як доказ добросовісного заволодіння цим майном, не може бути належною підставою для визнання права власності за правилами ст. 344 ЦК України, оскільки, судом встановлено, що спірний будинок був придбаний [PERSON] за домовленістю (розпискою) з [PERSON] , але документально право власності не оформлено, у зв`язку з тим, що [PERSON] не оформив належним чином свої спадкові права. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed