Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу по розписці. Позовні вимоги мотивує тим, що 01.09.2015 року відповідач [PERSON] взяв у позивачки в борг грошові кошти в сумі 1300 доларів США та зобовязався повернути дану суму в строк до 30.09.2015 року, відповідач написав розписку про отримання ним вказаної суми, але в обумовлений час гроші не повернув. Таким чином, між сторонами було укладено договір позики. Крім того, у розписці відповідач зазначив, що він зобовязується до 30.09.2015 року повернути грошові кошти у повній сумі, у разі несвоєчасного виконання взятих на себе зобовязань і несвоєчасне повернення вказаної суми зобовязується виплатити позикодавцю 1% від суми боргу за кожен день прострочення. Позивачка неодноразово зверталась до відповідача з вимогою повернути їй гроші, але відповідач кожного разу придумує якісь причини, скаржиться на тяжке матеріальне становище. На час звернення до суду, кошти у вказаному розмірі відповідачем не повернуті, а тому просила стягнути з відповідача борг за договором позики з урахуванням 1% заборгованості за 1121 днів прострочення в сумі 444444,00 грн., понесені судові витрати в сумі 4444,00 грн. та витрати за правову допомогу в сумі 5990,80 грн. Ухвалою Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 04.12.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. В період розгляду загального позовного провадження по даній справі від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту. Ухвалою суду від 04.12.2018 року заяву задоволено та накладено арешт на нерухоме майно: будинок № 428 по вул. Кірова в с. Дніпровка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, який належить на праві власності [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги змінили, просять задовольнити частково, стягнувши з відповідача суму боргу за договором позики з урахуванням 1% за кожен день прострочення в сумі 100000 грн., не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином рекомендованою поштою з повідомленням про вручення за зареєстрованим місцем його проживання, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, від нього не надійшло повідомлення про розгляд справи у його відсутність, відзиву на позов не подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. За таких підстав судом відповідно до положень статті 280\~ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Згідно\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено\~ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних правовідносин є, зокрема, правочини. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2\~ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що 01.09.2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, оформлений у письмовій формі шляхом надання розписки, в якій вказано, що [PERSON] надала в борг відповідачу [PERSON] 1300 доларів США, а [PERSON] зобовязався повернути дану суму в строк до 30.09.2015 року.У разі несвоєчасного виконання взятих на себе зобовязань і несвоєчасне повернення вказаної суми зобовязується виплатити позикодавцю 1% від суми боргу за кожен день прострочення. Згідно\~ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. Позивач та її представник надали суду оригінал розписки, який приєднано до матеріалів справи. Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що між позивачем та відповідачем склалися зобовязання із договорів позики, відповідач свої зобовязання за ними не виконав. Відповідно до\~статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Оскільки в обумовлений строк відповідач суми позики добровільно не повернув, вимоги позивача про стягнення з останнього суми боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.\~12,\~13 ЦПК України, до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. На час розгляду справи достовірність вказаної вище розписки та договору позики не спростована відповідачем. Відповідачем у спростування наданих позивачем доказів про укладання договору позики, суми боргу, строків повернення суми боргу, жодного доказу суду не надано. Частинами першою, третьою\~ст. 1049 ЦК України\~встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Аналізуючи наведене суд встановив, що право позивача є порушеним та підлягає захисту в судовому порядку. Аналіз норм\~ст. 99 Конституції України, ст. ст.192,\~533 ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача суму боргу за договором позики з урахуванням 1% за кожен день прострочення в сумі 100000 грн. Згідно вимог ч. 1\~ст.141 ЦПК Україниз відповідача на користь позивача, слід стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору в розмірі 4444 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 5990,80 грн.

Outcome: approved