Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Представник КС«Козацька» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 25 000 гривень. Також просить стягнути 250 гривеньвитрат по сплаті судового збору.Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31.05.2007 року між КС «Козацька» та [PERSON] був укладений кредитний договір №К7 31/05-01, відповідно доумов якого відповідач отримав 25000 гривень на строк з 31.05.2007 року по 31.05.2008 року, процентна ставка за цим договором складає 50% річних від розміру кредиту. Крім того кредитним договором №К7 31/05-01 від 31.05.2007 року передбачений строк погашення заборгованості та встановлено, що у разі порушення цього строку, плата за користування кредиту становить 0,1% від суми заборгованості, за кожний прострочений день.У зв'язку з тим, що відповідач своїх зобов'язань по поверненню кредиту не виконує, станом на 27.01.2010 року без урахування пені, сума заборгованості становить 34 772,74 гривні, у тому числі основна сума (тіло) кредиту - 16 666,68 гривень та відсотки - 18 056,06 гривень. Однак у зв'язку із скрутним фінансовим становищем, яке не дозволяє позивачу просити суд стягнути з відповідача всю суму заборгованості, так як це потребує додаткової сплати судового збору, позивач вирішив обмежити вимогу до відповідача зі стягнення боргу сумою в розмірі 25 000 гривень, у тому числі основна сума (тіло) кредиту - 16 666,68 гривень та відсотки - 18 056,06 гривень. Представник позивача в судових засіданнях, заявлені позовні вимоги підтримував в повному обсязі, просив суд стягнути з відповідача на користь КС суму заборгованості у розмірі 34 772,74 гривні, яка складається з основної суми (тіло) кредиту - 16 666,68 гривень та відсотків - 18 056,06 гривень. В судове засідання призначене до розгляду на 14.05.2014 року представник позивача не з'явився, надав до суду заву про розгляд справи в його відсутності. Разом з цим,на підставі ст.27 ЦПК України надав письмові пояснення в яких зазначив, що між Позивачем та Відповідачем було укладено кредитний договір за № к 31/05-01 від 31 травня 2007 року за яким відповідач отримав 25000 гривень на строк з 31 травня 2007 року по 31 травня 2008 року, процента ставка за цим договором складає 50% річних від розміру кредиту. 26.04.2007 року між Позивачем та Відповідачем було укладено депозитний договір № Д 7 26/04-01, за яким відповідач вніс вклад у розмірі 12000 гривень, на строк з 26.04.2007 року по 26.04.2008 року, процентна ставка за цим договором складає 25% річних від розміру вкладу. Оскільки відповідач не проводив виплати за кредитним договором, тому позивачем проведено взаєморозрахунок з відповідачем для часткового погашення заборгованості за кредитним договором за рахунок коштів депозитного договору. Відповідачем строк погашення заборгованості за кредитним договором був порушений, слід чого станом на 27.01.2010 року, без урахування пені, з урахуванням вищевикладених обставин утворилася заборгованість у розмірі 34772,74 гривні, у тому числі основна сума (тіло) кредиту - 16666,68 гривень, відсотки - 18056,06 гривень. В своїх запереченнях представник позивача також звернув увагу суду, що відповідач не надав доказів, які б підтверджували погашення заборгованості саме позивачем. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та показав суду, що дійсно між ним та КС «Козацька» був укладений кредитний договір за № К 31/05-01 від 31 травня 2007 року, а яким він отримав 25000 гривень на строк до 31 травня 2008 року, процента ставка за цим договором складала 25%. Однак, за місяць до укладення кредитного договору, 26 квітня 2007 року між [PERSON] та КС «Козацька» був укладений депозитний договір, згідно з яким відповідач вніс вклад у розмірі 12000 гривень під 25% від розміру вкладу. Відповідач наполягав на тому, що КС « Козацька» не виконувала умови депозитного договору, а він спочатку виконував умови кредитного договору. Оскільки позивачем не виконувалися умови депозитного договору, то з врахуванням тих виплати які були здійсненні ним, він нічого не винний сплачувати КС «Козацька». Крім того, відповідач звернув увагу суду, що КС «Козацька» не зверталася до суду з позовом на протязі п'яти років, тому ними пропущений строк позовної давності, що також є підставою для відмови в позові. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданнівстановлено, що відповідно до п.п. 1.1., 1.2., 2.1., 2.2., 3.2., 3.3. кредитного договору№К7 31/05-01 від 31.05.2007 року, кредитор надає, а позичальник отримує грошові кошти в розмірі та на термін що обумовлений договором та додатком №1 до договору, яке є його невід'ємною частиною. Позичальник зобов'язується повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за весь термін користування наданим кредитом у строк та в розмірах, що обумовлені цим договором. Розмір кредиту за цим договором становить 25 000 гривень. Процентна ставка за цим договором складає 50% річних від розміру кредиту. Строк надання кредиту позичальнику становить двадцять календарних місяців з моменту отримання позичальником кредиту від кредитора. Позичальник підтверджує свою особу пред'явленням паспорту. Остаточною датою дії цього договору вважається 31 травня 2008 року. Відповідно до п.п.4.1., 4.2., 4.3. кредитного договору№К7 31/05-01 від 31.05.2007 року, позичальник зобов'язується повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за термін користування наданим кредитом у строк та розмірі що встановлені п.п. 2.1, 2.2, 3.2, 3.3. та додатком №1 до цього договору. Позичальник зобов'язується сплатити кредитору плату за користування кредитом, яка встановлюється кредитором самостійно, у момент кінцевого розрахунку за кредитом згідно з п. 3.3.4, 4.10 цього договору.При порушенні строків повернення основної суми кредиту та строків сплати процентів, процентна ставка по кредиту збільшується на 0,1 процента за кожний прострочений день на залишок заборгованості за кредитом. В судовому засіданні встановлено та не заперечується всіма учасниками процесу, що 26 квітня 2007 року між КС «Козацька», далі «Отримувач» в особі, Голови Правління Пермінова Валерія Вікторовича, що діє на підставі Статуту з однієї сторони, і член Кредитної спілки «Козацька» [PERSON], далі «Вкладник», діючий на підставі особистого бажання та загальної право-дієздатності,з другої сторони , уклали депозитний Договір, про наступне.Згідно п.1.1.2.3. Договору За цим Договором Вкладник вносить внесок (вклад) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, а Отримувач приймає та зберігає внесок (вклад) члена кредитної спілки на депозитному рахунку далі «Вклад» в розмірі та на термін що обумовлений цим Договором. Вклад на депозитний рахунок може бути внесений у готівковій формі. Отримувач зобов'язується сплатити проценти за весь термін зберігання Вкладу у строк та розмірах, що обумовлені умовами цього Договору. Відповідно до ч. 2 Договору розмір процентів складає 25% річних від розміру Вкладу. Строк зберігання вкладу Отримувачем становить один рік з дня наступного за днем внесення Вкладником Вкладу до Каси чи на поточний рахунок Отримувача. Остаточною датою дії цього договору вважається 26 квітня 2008 року. Згідно з п.4 .1. Договору Отримувач здійснює усі розрахунки з Вкладником згідно п.3.2.,3.3. цього Договору, по наданню вкладником паспорта та квитанції прибуткового касового ордера або платіжного доручення з відміткою установи банку про внесення коштів на поточний рахунок Отримувача. Позивач та відповідач визнали той факт, що згідно депозитного Договору відповідач вніс на депозитний рахунок позивача - 12 000 гривень. Представник позивача в судовому засіданні та в своїх письмових поясненнях зазначив, що оскільки відповідач не виконував вимоги кредитного договору, то всі платежі які повинні були бути йому виплачені за депозитним договором одразу зараховувалися на виконання кредитного договору. Чи була згода [PERSON] на таке зарахування грошей за депозитним договором, на виконання вимог кредитного договору представник позивача пояснити не зміг, вважаючи, що цей факт не має правового значення для вирішення спору по суті, так як заборгованість підтверджена наданим до суду розрахунком та повинна бути прийнята судом до уваги. В якості доказів підтверджуючих розмір заборгованості за кредитним договором стороною позивача надано до суду особову картку позичальника, в якій зазначено № договору 007310501 від 31.05.2007 року, розмір суми: 25000 гривень, позика: строком на 12 місяців,річний % =46. В анкеті вказується дата, № документу, план повернення, видача (грн.) - 25000; повернення (грн..) залишок (грн..) сума з якої нараховані %, днів; затримка; нараховано суму пені; сплачено % , сплачено пені, борг %; борг пені. На підставі вказаних даних зроблено розрахунок плати на сьогодні (згідно плану) станом на 27.01.10 до сплати 143837,23 гривні. Також представником КС « Козацька», в якості доказу підтверджуючого заборгованість відповідача за кредитним договором, представлено суду доповнення №1 до Кредитного договору № к7 31/05-01 від 31.05.2007 року, в якому відображено дата оплати, кількість днів у місяці, основна сума нарахована до оплати, сума відсотків нарахованих до оплати,сума яка сплачена, залишок основної суми, та сума яка підлягає сплаті. У даному додатку зазначений період з 30.06.2007 рік по 31.05.2008 рік. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку встановленого законом. Досліджені в ходе розгляду справи докази, надані стороною позивача (доповнення до кредитного договору № к7 від 31.05.2007 року та особова анкета позичальника суд не може вважати належними доказами, тому, що вони не містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і з неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов кредитного договору. Оскільки стороною позивача КС «Козацька» при пред'явленні позову, а потім і в процесі судового розгляду, суду не надано деталізованого розрахунку заборгованості відповідача [PERSON] за вищезазначеним кредитним договором, з якого б вбачалося як розраховувалася ця заборгованість, як проводилося зарахування виконання грошового зобов'язання за депозитним договором, в рахунок виконання спірного кредитного договору, суд позбавлений можливості встановити той факт, що відповідач своїх зобов'язань по поверненню кредиту не виконує, тому станом на 27.01.2010 року без урахування пені, сума заборгованості становить 34 772,74 гривні, у тому числі основна сума (тіло) кредиту - 16 666,68 гривень та відсотки - 18 056,06 гривень. З вищезазначених підстав суд відмовляє у задоволенні позову, у зв'язку з його недоведеністю. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Стосовно клопотання відповідача про застосування при розгляду даної справи строків позовної давності, суд дійшов наступних висновків. Згідно з частинами 4,5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідач подав до суду заяву про застосування строку позовної давності, позивачем не було надано доказів поважності причин пропуску строку. Представник позивача вважає,що строк позовної давності ними не пропущений, тому що Малиновським районним судом міста Одеси видано судовий наказ про стягнення заборгованості, якій потім скасований цим же судом, тому на думку СК видача судового наказу про стягнення з боржника заборгованості є підставою для зупинення перебігу строків позовної давності. Разом з тим, суд не погоджується з цією правовою позицією позивача, тому що вона не обґрунтована та не витікає із ст.263 ЦК України, якою врегульовано зупинення перебігу строку позовної давності. Згідно із ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги право на яку має позивач. Однак позивач звертався не з позовом, а із заявою про видачу судового наказу, що не є тотожним пред'явленню позову. Тому доводи КС «Козацька» про те, що строк позовної давності не пропущено є безпідставними. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 250 гривень не можуть бути стягнуті з відповідача на користь позивача - КС«Козацька» у зв'язку з відмовою в позові. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 16, 264, 267, 526, 530, 543, 549-552, 610, 611, 1054, 1050 Цивільного кодексу України, та

Outcome: dismissed