Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Шкапенко О.В. у вересні 2020 року звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] приєднався 28.11.2019 до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банку» з метою укладення кредитного договору та отримання кредитної картки. Позивачем відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом ту розмірі 44,40 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. АТ «А-Банк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі. [PERSON] у свою чергу не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. За розрахунком позивача станом на 11.08.2020 відповідач має заборгованість 31060,53 грн., яка складається з наступного: 25758,86 грн. заборгованість за кредитом; 5051,67 грн. заборгованість по відсоткам; 250,00 грн. штрафи. Ураховуючи, що відповідач, не виконуючи належним чином зобов`язання за договором, порушує його умови, представник позивача просить суд стягнути із відповідача на його користь 31060,53 грн. заборгованості за договором та судовий збір в сумі 2102,00 грн. Ухвалою суду від 14.09.2020 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.3 на зворотному боці). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із таких мотивів. Судом установлено, що 28.11.2019 року [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку (а.с. 4 на зворотному боці). У вказаній Заяві зазначено, що разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, Правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими у рекламному буклеті, вони складають договір про надання банківських послуг, примірник якого відповідач погодився отримати шляхом самостійного роздрукування. З довідки позивача судом установлено, що відповідач [PERSON] отримав кредитну картку: номер [NUMBER] з датою відкриття 28.11.2019 і з терміном дії до липня 2024 (а.с. 48). Відповідачу установлено кредитний ліміт на суму 13600 грн. (а.с.48) За розрахунком позивача станом на 11.08.2020 відповідач має заборгованість 31060,53 грн., яка складається з наступного: 25758,86 грн. заборгованість за кредитом; 5051,67 грн. заборгованість по відсоткам; 250,00 грн. штрафи (а.с.4). Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення з відповідача боргу за тілом кредиту у заявленому розмірі, обґрунтованості нарахування позивачем відсотків за ставкою 44,40 % та штрафів суд виходить з такого. Згідно з частиною першою статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За приписами статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Умови договору приєднання повинні бути зрозумілі, доведені до відома споживачів, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на положення статей 633, 634 ЦК України, суд вважає, що відповідач приєднується лише до тих умов, з якими ознайомлений під підпис в день укладення договору. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «А-Банку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, неустойки саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. В Анкеті-заяві позичальника від 28.11.2019 відсутні умови договору про встановлення обов`язку [PERSON] оплачувати відсотки в розмірі 44,40 % та сплати штрафів. Судом у листі від 26.11.2020 позивачу пропонувалось надати всі підписані відповідачем договори, заяви та інші документ, за змістом яких з останнім погоджено умови кредитування, у тому числі відсоткову ставку 44,4%, обов`язку сплачувати штраф (а.с.40). Проте, відповідних доказів позивач до суду не надав. Відтак, суд дійшов висновку, що сторонами кредитного договору умови кредитування з обов`язком сплати [PERSON] відсотків та штрафів не обумовлена, а доказів на підтвердження зворотного позивачем до суду не надано. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вимогами частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, надані позивачем Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачем, та якщо ці умови прямо не передбачені в заяві-анкеті позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих умов та приєднання як другої сторони договору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Отже, повертаючись до обставин цієї справи слід зазначити, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відтак, підстави для сплати відповідачем відсотків, які нараховані позивачем на підставі Тарифів, Умов та правил надання банківських послуг «А-Банку» не узгоджених з відповідачем відсутні. Таким чином, вимоги позивача про стягнення 5051,67 грн. заборгованості за відсотками та штрафи у розмірі 250,00 грн. є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про обґрунтованість позову в частині стягнення боргу за тілом кредиту в сумі 25758,86 грн., суд виходить з такого. Як установлено судом відповідачу установлено кредитний ліміт на суму 13600 грн., проте позивач просить стягнути з відповідача борг за тілом кредиту, який значно перевищує суму визначеного кредитного ліміту. Виписка по особовому рахунку [PERSON] надана позивачем не підтверджує здійснення відповідачем витрат кредитних коштів на 25758,86 грн. (а.с.49). Розрахунок заборгованості, який не підтверджується випискою про здійснені за кредитною карткою трансакції з поповнення картки відповідачем та зняття ним кредитних коштів, не може бути визнаний належним доказом розміру заборгованості. З наданих до суду позивачем доказів вбачається зняття [PERSON] кредитного ліміту 13600 грн. за договором № SAMABWFC10073009938 від 28.11.2019, тобто на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку від 28.11.2019. Натомість згідно з випискою по особовому рахунку [PERSON] позивачем здійснювалось списання щомісячного платежу по кредитному договору «Розстрочка» № АВН0F02234400588209 від 28.11.2019 року, але такого договору позивач до суду не надав і не довів підстав списання з рахунку відповідача 4052,95 грн. щомісячно. Відтак, суд дійшов висновку наявність підстав для стягнення з [PERSON] суми використаного кредитного ліміту в розмірі 13600 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 13600 грн., тобто на 43,8 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 920 грн. 68 коп. (2102,00 грн.* 43,8 %) судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial