Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Представник АТ «Укрсоцбанк» [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення. У позові вказувала, що 20.06.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» і [PERSON] уклали договір кредиту №818/3-27/30/8-044, згідно п.1.1. якого банк надав у тимчасове користування кредит, в межах максимального ліміту заборгованості 20 000,00 доларів США, а позичальник зобов'язався використовувати кредит на цілі, зазначені умовами кредитного договору, своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, повертати банку кредит в повному обсязі у строки, передбачені п.1.1.2 кредитного договору, а також виконувати інші умови кредитного договору. Розмір процентів за користування кредитом складає 13,50% річних з подальшими змінами на 15.33 % річних. Згідно п.7.3. кредитний договір набуває чинності з дати його підписання банком та позичальником, скріплення печатками сторін, і діє до повного виконання зобов'язань позичальника по кредитному договору. Зазначала, що [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує умови кредитного договору, в результаті чого станом на 23.03.2018 року має прострочену заборгованість: за кредитом 211\~631, 23 грн.; по відсотках 95\~030, 74 грн.; розмір інфляційних витрат 5\~837, 55 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками 11 026, 39 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 12\~390, 20 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 23\~425, 39 грн. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором, 20.06.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» і [PERSON] уклали іпотечний договір №818/4-27/30/8-029, відповідно до п.1.1. якого предметом іпотеки є 4-кімнатну квартиру заг.пл.77, 4кв.м., жила -47, 3 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, м.Лозова, м-н 4[ADDRESS]. Пунктом 6.1. іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо на день, визначений основним зобов'язанням, іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов'язанням та іпотечним договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання (як основного боргу, так і процентів за ним). За вибором іпотекодержателя застосовується один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що здійснюється відповідно до пп.6.2.3.1. та 6.2.3.2 п.6.2.3. іпотечного договору. Посилаючись на\~ст.40 ЗУ «Про іпотеку»\~та\~ст.109 ЖК України\~стверджувала, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. ПАТ «Укрсоцбанк» надіслав відповідачам письмову вимогу іпотекодержателя про усунення порушень/добровільне виселення з житлового приміщення, проте станом на день подачі позову до суду, залишили без задоволення. Але вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення па предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем ч.2\~ст.40 ЗУ «Про іпотеку». Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Враховуючи неодноразове порушення [PERSON] умов кредитного договору мають право вимагати дострокове виконання ним своїх обов'язків по кредитному договору та договору іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача просила звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: 4-кімнатну квартиру заг.пл.77, 4кв.м., жила -47, 3 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, м.Лозова, м-н 4[ADDRESS], на користь ПАТ «Укрсоцбанк» (03150, Україна, м. Київ, вул. Ковпака, 29, МФО 300023, п/р №29096880130001, ЄДРПОУ 00039019), в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №818/3-27/30/8-044 від 20.06.2018 року шляхом проведення прилюдних торгів згідно\~ЗУ «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири, що знаходиться за адресою: Харківська область, м.Лозова, м-н 4[ADDRESS], та стягнути з відповідачів на користь банку витрати по сплаті судового збору у сумі 5\~390,12 грн. та 1762,00 грн. Представник позивача у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час, місце та дату судового рішення були повідомлені належним чином, про причини не явки не повідомили. Третя особа у судове засідання не зявилася, про час, місце та дату судового рішення була повідомлена належним чином, про причини не явки не повідомила. Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. 20.06.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» і [PERSON] уклали договір кредиту №818/3-27/30/8-044(а.с.7-11), згідно п.1.1. якого банк надав у тимчасове користування кредит, в межах максимального ліміту заборгованості 20 000,00 доларів США, а позичальник зобов'язався використовувати кредит на цілі, зазначені умовами кредитного договору, своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, повертати банку кредит в повному обсязі у строки, передбачені п.1.1.2 кредитного договору, а також виконувати інші умови кредитного договору. Розмір процентів за користування кредитом складає 13,50% річних з подальшими змінами на 15.33 % річних(а.с.15-26). [PERSON] надала згоду на укладення її чоловіком [PERSON] вищевказаного договору, про що свідчить її заява(а.с.12). 20.06.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» і [PERSON] уклали іпотечний договір №818/4-27/30/8-029(а.с.27-30), відповідно до п.1.1. якого предметом іпотеки є 4-кімнатну квартиру заг.пл.77, 4кв.м., жила -47, 3 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, м.Лозова, м-н 4[ADDRESS]. [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує умови кредитного договору, в результаті чого станом на 23.03.2018 року має прострочену заборгованість: за кредитом 211\~631, 23 грн.; по відсотках 95\~030, 74 грн.; розмір інфляційних витрат 5\~837, 55 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками 11 026, 39 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 12\~390, 20 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 23\~425, 39 грн.(а.с.39, 42-44).Відповідачам направлялася вимога про усунення порушень(а.с.39-41). Згідно довідки КП «ЖУК»(а.с.45), в спірній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Згідно ст.ст.526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Статтею 598 ЦК України\~визначені підстави припинення зобов'язання. Зобов'язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Статтею 3\~ЗУ «Про\~мораторій на\~стягнення майна\~громадян України,\~наданого як\~забезпечення кредитів\~в іноземній\~валюті» зазначено, що цей закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (будуть нараховані) на таку основну суму заборгованості. В цивільному законодавстві мораторій визначається, як відстрочення виконання зобов'язання (п.2 ч.1\~ст.263 ЦК України). Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак, мораторій на стягнення майна, установлений\~ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 року №6-57цс15. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] отримав споживчий кредит в іноземній валюті (долари США), предмет іпотеки є постійним місцем проживання іпотекодавця, житлова площа не перевищує межу зазначену в законі (становить 135,40 кв.м). Будь-які докази на підтвердження того, що відповідач має інше житло в матеріалах справи відсутні та представником позивача не надано. З урахування викладеного, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У\~ст.611 ЦК України\~визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1\~ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Згідно з ч.1\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами ч.1\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ч.1\~ст.575 ЦК України\~та\~ст.1 ЗУ «Про іпотеку»\~іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно,\~це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до\~ст.589 ЦК України, ч.1\~ст.33 ЗУ «Про іпотеку»\~в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених\~ст.12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплено в\~ст.590 ЦК України\~й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено\~Законом України «Про іпотеку». Згідно з ч.3\~ст.33 ЗУ «Про іпотеку»\~звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до\~ст.39 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до ч.1\~ст.39 ЗУ «Про іпотеку»\~у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Суть іпотеки, як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до\~Закону України «Про іпотеку»\~підлягає підтвердженню з боку суду. Судом установлено, що відповідач не погасив основний борг, нараховані проценти та пеню за ним, на вимогу про дострокове повернення кредиту не відреагував, у зв'язку з чим банк має законні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду шляхом проведення прилюдних торгів, як це передбачено умовами Іпотечного договору,\~ст.589 ЦК України\~та\~ст.33 ЗУ «Про іпотеку». За змістом частини першої\~статті 39 цього Закону\~в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду. Виходячи зі змісту поняття ціни, як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, беручи до уваги аналіз норм ст.ст.38,\~39 ЗУ «Про іпотеку»\~встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч.6\~ст.38 цього Закону. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №6-2284цс16 від 01.03.2017 року. Відповідно до ч.6\~ст.38 ЗУ «Про іпотеку»\~ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Так, згідно із ч.ч.1, 2\~ст.39 ЗУ «Про іпотеку»\~в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є жилий будинок або жиле приміщення. Частиною першою\~статті 40 ЗУ «Про іпотеку»\~передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка визначає порядок виселення із займаного жилого приміщення, є\~стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачено підстави виселення. Частина 3\~ст.109 ЖК Української РСР\~регулює порядок виселення громадян. За змістом ч.2\~ст.40 ЗУ «Про іпотеку»\~та ч.3\~ст.109 ЖК Української РСР\~після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2\~ст.109 ЖК Української РСР\~громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, ч.2\~ст.109 ЖК Української РСР\~встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч.2\~ст.39 ЗУ «Про іпотеку»\~підлягають застосуванню як положення\~ст.40 цього Закону, так і норма\~ст.109 ЖК Української РСР. Таким чином, згідно зі змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому відповідно до положень ч.2\~ст.109\~ЖК Української\~РСР постійне житло вказується в рішенні суду. Під час виселення в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту та забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (ч.4\~ст.109 ЖК Української РСР). Враховуючи вище вказане, відсутність документів, які б свідчили про забезпеченням осіб житлом, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково. Виходячи з положень\~ст.141 ЦПК України\~та враховуючи часткового задоволення позову підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 5\~390,13 грн. На підставі викладеного,\~ст.109 ЖК Української РСР, ст.ст.1,\~5,\~6,\~33,\~39,\~40 ЗУ «Про іпотеку», ст.ст.256,\~257,\~261,\~267,\~575,\~578,\~589,\~590 ЦК України,

Outcome: partial