Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] селищної ради, [PERSON] районної державної адміністрації про визнання права на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування, в якому просив постановити рішення про визнання за [PERSON] право власності в порядку спадкування на земельну ділянку (пай), що розташована на території [PERSON] селищної ради, після смерті 19.06.2004 року [PERSON]. Позовні вимоги аргументовано тим, що 19.06.2004 року в с. Сьомаки Жмеринського району Вінницької області помер батько позивача [PERSON], який проживав та був зареєстрований в [INFO]. На час відкриття спадщини разом з померлим проживала та була зареєстрована його дружина - [PERSON], яка вступила в фактичне володіння та управління спадковим майном, а померла 21.09.2014 року. Відповідно до розпорядження [PERSON] РДА від 10.06.2011 № 277 «Про затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території [PERSON] селищної та Людавської сільської ради для складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для ведення особистих селянських господарств громадянами [PERSON] селищної та Людавської сільської рад» та Списку померлих, власників земельних часток (паїв), спадкоємцям яких будуть передаватися у власність земельні ділянки на території Людавської сільської ради та видаватись державні акти після оформлення спадщини за [PERSON], померлим 19.06.2004, рахується земельна частка (пай) ділянка №69, площею 3,3121 га на території [PERSON] селищної ради. Крім позивача спадкоємцем після смерті батька є син померлого, а відповідно її брат - [PERSON], який відмовився від прийняття спадщини. При зверненні до нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого із-за відсутні правовстановлюючих документів на земельну ділянку (пай). Представник позивача в позові просив розгляд справи провести у його відсутність. 10.07.2017 ухвалою судді було відкрито провадження у справі, попередній розгляд справи призначено на 18.07.2017. 18.07.2017 попередній розгляд відкладене через неявку сторін, та відсутності підтвердження про вручення позивачу та його представнику судових повісток. 27.07.2017 проведено попередній розгляд справи у відсутність сторін, за умови їх належного повідомлення та заяви відповідача [PERSON] сільської ради про розгляд справи у відсутність їх представника, визнано явку позивача та/або його представника обовязковою. 02.08.2017 сторони в судове засідання не зявилися, а тому розгляд справи у відповідності до ст. 169 ЦПК України був відкладений. 21.08.2017 в судовому засіданні за клопотанням позивача [PERSON] ухвалою суду витребувано із [PERSON] районної державної нотаріальної контори спадкові справи після смерті [PERSON] та [PERSON]. 05.09.2017 ухвалою суду за клопотанням позивача [PERSON] до справи в якості співвідповідача був залучений [PERSON]. 14.09.2017 в судове засідання сторони, належним чином повідомлені про час та місце судового розгляд у не зявились. Позивач [PERSON] через канцелярію суду 14.09.2017 подала заяву, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Просила справу розглянути за її відсутності. Відповідача [PERSON] селищна рада Жмеринського району в наданій до суду 27.07.2017 року заяві зазначила, що позов [PERSON] визнає повністю і просить розглянути справу за відсутності їх представника. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації [PERSON] в наданій до суду 14.09.2017 року заяві зазначив, що [PERSON] районна державна адміністрація позов [PERSON] визнає повністю і просив розглянути справу у його відсутність. Співвідповідач [PERSON] в наданій до суду 08.09.2017 року заяві зазначив, що позов [PERSON] визнає повністю і просив розглянути справу у його відсутність. Суд вважає, що оскільки сторони надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, то їх неявка в судове засідання, згідно із ч. 2 ст. 158 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він ґрунтується на законі, доведений матеріалами справи, визнаний відповідачами, це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно із ч.ч. 2, 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Відповідно до п.11 ч. 1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обовязки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно із ст.ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. У разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на імя спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Такої позиції притримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як зазначено в ч.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що як вбачається із свідоцтва про народження серії IV АМ № 68149 виданого [PERSON] сільською радою батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Як вбачається зі свідоцтва про одруження позивач [PERSON] змінила прізвище на «Заміховська» (а.с.9). Як вбачається із свідоцтва про смерть 19.06.2004 року в селі Сьомаки Жмеринського району помер - [PERSON] (а.с.10), який до дня своєї смерті був зареєстрований та проживав разом з дружиною [PERSON] в селі Сьомаки Жмеринського району Вінницької області, по вул. Кірова, 101, що вбачається із довідки [PERSON] селищної ради, до складу територіальної громади якої входить село Сьомаки (а.с.13). Дружина [PERSON] - [PERSON] померла 21.09.2014, про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с.11), залишивши заповіт, згідно якого все своє майно заповідала своїм дітям [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Відповідно до розпорядження [PERSON] РДА від 10.06.2011 № 277 «Про затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території [PERSON] селищної та Людавської сільської ради для складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для ведення особистих селянських господарств громадянами [PERSON] селищної та Людавської сільської рад» та Списку померлих, власників земельних часток (паїв), спадкоємцям яких будуть передаватися у власність земельні ділянки на території Людавської сільської ради та видаватись державні акти після оформлення спадщини за [PERSON], померлим 19.06.2004, рахується земельна частка (пай) ділянка №69, площею 3,3121 га на території [PERSON] селищної ради (а.с.19-13). Згідно заяви, брат позивача [PERSON] - [PERSON] відмовився від спадщини після смерті батька [PERSON] (а.с.22). Як вбачається з спадкової справи № 572/2014 до майна померлої 21.09.2014 року [PERSON] її син [PERSON] надав до нотаріальної контори заяву від 17.10.2014 про відмовився від прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] (а.с. 64-107). Як вбачається з витягу із Спадковго реєстру (заповіти/спадкові договори) [PERSON] заповіту на випадок своє смерті не залишав (а.с.16). Інші спадкоємців після смерті [PERSON] та [PERSON], крім [PERSON] відсутні. При зверненні до [PERSON] районної державної нотаріальної контори позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай), розташовану на території [PERSON] селищної ради Жмеринського району Вінницької області яка залишилася після смерті батька [PERSON] із-за відсутні правовстановлюючих документів (а.с.16). У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 № 7 розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зазначається, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають (абзац 2, 3 п. 23). Отже, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, то у цьому випадку виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1.). У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 цієї Статті, перелік яких є необмежений. Суд вважає, що позивачем обрано правильний спосіб захисту про визнання права на земельну частку (пай) після смерті батька, який за життя набув права на земельну частку (пай), але не встиг оформити правовстановлюючі документи. В ст.ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки вищезазначені обставини визнані сторонами, то у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню. Судові витрати залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved