Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Представник МТСБУ звернувся з позовом до відповідача про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування. Вимоги мотивовано тим, що 24 жовтня 2011 року о 21.30 годині в м. Каховка Херсонської області [PERSON] керуючи транспортним засобом ІЖ 2717 (номерний знак 124-16ХО) при виїзді з прилеглої до вул. Мелітопольська території, перед проїжджою частиною не надав дорогу транспортному засобу автомобілю «Форд» (номерний знак [NUMBER]), який рухався по головній дорозі, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. На час вчинення ДТП відповідач не мав договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Постановою Каховського міськрайонного суду Херсонської області відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказаними діями транспортному засобу автомобілю «Форд» під керуванням [PERSON] відповідно до звіту № 52/05/12 завдана шкода в розмірі 31\~567 грн. У звязку зі зверненням потерпілого до позивача, ним було виплачено відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди в розмірі 37\~080,32 грн. За вказаних обставин, посилаючись на ст. 1191 ЦК України, п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач просив стягнути з [PERSON] 37\~080,32 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, а також понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував. Вказав не те, що страхова виплата позивачем була здійснена 26 липня 2012 року саме з цього моменту у МТСБУ виникло право на предявлення позову, тому вважає що позивач звернувшись до суду 02 листопада 2015 року пропустив строки звернення до суду з вказаним позовом. Просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до спірних правовідносин та відмовити позивачу у задоволення позовних вимог. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, а також на повно та всебічно зясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозвязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, cуд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що постановою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 07 травня 2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказаною постановою встановлено, що [PERSON], 24 жовтня 2011 року о 21.30 годині керуючи транспортним засобом «ІЖ 2717» (номерний знак 124 16 ХО), в м. Каховка Херсонської області, при виїзді з прилеглої до вул. Мелітопольської території, в порушення п.п. 10.2 ПДР України, перед проїжджою частиною не надав дорогу транспортному засобу «FORD FOCUS» (номерний знак [NUMBER]) під керуванням [PERSON], який рухався по вул. Мелітопольська, скоїв зіткнення з вказаним автомобілем, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с. 6). Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 07 травня 2012 року у справі про адміністративне правопорушення № 3/2113/3/2012 відносно [PERSON] є обовязковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії чи вчинено вони цією особою. Отже, факт вини відповідача в ДТП, в якому було пошкоджено транспортний засіб, під керуванням [PERSON], доказуванню не підлягає, оскільки він встановлений в справі про адміністративне правопорушення. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки «FORD FOCUS» (номерний знак [NUMBER]), згідно із Полісом від 09 травня 2011 року була застрахована у відкритому акціонерному товаристві Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (а.с. 8). На час скоєння ДТП, 24 жовтня 2011 року цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу[PERSON] застрахована не була. Відповідно до звіту № 52/05-12 від 08червня 2012 року, завдана шкода власнику автомобіля марки «FORD FOCUS» складає 31 567 грн. (ас. .11 32). 26 липня 2012 року, на підставі заяви [PERSON] про відшкодування шкоди МТСБУ (а.с. 5), здійснило виплату відшкодування потерпілій особі матеріальної шкоди та витрат за послуги аварійних комісарів в розмірі 37\~080,32 грн. (а.с. 9). Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобовязанні (заміна активного субєкта) зі збереженням самого зобовязання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобовязання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема,\~статтею 1191 ЦК), а також\~статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до\~статті 993 ЦК\~і\~статті 27 Закону України «Про страхування»\~встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування.\~Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобовязанні, тому з урахуванням положення\~статті 515 ЦК\~суброгація застосовується лише до майнового страхування. Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). При цьому, перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ч. 1 ст.\~261, ст.\~262 ЦК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 214 ЦПК України\~при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої\~статті 355 цього Кодексу. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що до даних спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст.ст.\~512,\~993 ЦК України, а не ст.\~1191 ЦК України, на які посилається представник позивача, оскільки\~ст. 1191 ЦК України\~застосовується до правовідносин, в яких має місце регрес, а \~ст. 993 ЦК України\~застосовується до правовідносин, в яких має місце суброгація. Відповідно до ч. 2\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобовязанні може бути замінений у випадках, встановлених законом. Такий випадок встановлено\~ст. 993 ЦК України\~та\~ст. 27 ЗУ «Про страхування», згідно із якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За цією нормою страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до\~ст. 262 ЦК України\~заміна сторін у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Як вбачається з встановлених фактичних обставин у справі, у спірному зобовязанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому, строк позовної давності у страховому зобовязанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку. Отже, від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобовязанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат та у межах загального строку позовної давності переходить право вимоги до особи, яка відповідальна за завдані страхувальнику збитки, тому строк позовної давності є загальним три роки, а його перебіг починається від дня настання страхового випадку. Таким чином, до МТСБУ перейшло право вимоги до [PERSON] на підставі\~ст. 993 ЦК України\~- в порядку суброгації, а відповідно і перебіг строку позовної давності не змінюється і обчислюється від дня настання страхового випадку. Тому, з огляду на те, що ДТП сталася 24 жовтня 2011 року, що встановлено постановою Каховського міськрайонного суду від 07 травня 2012 року, а позов до суду предявлено 29 жовтня 2015 року, МТСБУ пропущено трьохрічний строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Відповідно до положень ч. 4\~ст. 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому, у відповідності до вимог ч. 4\~ст. 267 ЦК України, відповідач [PERSON] заявив вимоги до суду про застосування строків позовної давності. За вказаних обставин суд вбачає, що позивачем пропущений строк позовної давності, а відповідач заявив про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, тому вважає за необхідне застосувати позовну давність до спірних відносин та відмовити в задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed