Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

представник ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору №CSO0GK0000000001 від 10.10.2007 року в розмірі 8044,83 доларів США та 250 грн. 00 коп. штрафу, а також понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1843 грн. 96 коп., посилаючись на те, що 10.10.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №CSO0GK0000000001, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 15000,00 доларів США на термін до 10.10.2017 року та зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому кредитним договором. Відповідач не надавав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У звязку із вказаними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 06.03.2015 року має заборгованість 8044,83 доларів США, яка складається з наступного: 7085,16 доларів США - заборгованість за кредитом; 392,56 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 101,84 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 82,18 доларів США заборгованість за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 250 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 383,09 доларів США - штраф (процентна складова). Відповідно до ст.525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений законом строк відповідно до умов договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит це зобовязання, яке може бути виражене в іноземній валюті. Відповідно і виконанню підлягає таке зобовязання саме в іноземній валюті. Щодо висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №СЕ2015/060 від 22.01.2016 року, представник позивача вважає, що даний висновок експерта не може бути взятий по даній справі як доказ, так як він не містить обґрунтовані відповіді на питання поставлені судом, даний висновок розрахований не відповідно до умов кредитного договору, який був узгоджений та підписаний сторонами по справі. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязання і заборгованість за кредитним договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому ПАТ КБ «ПриватБанк» і звернувся до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнають повністю та просять в позові відмовити, посилаючись на те, що дійсно між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» 10.10.2009 року було укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач надав йому кредит в розмірі 15000,00 доларів США та він зобовязувався щомісячно повертати банку кошти в сумі 238,27 доларів США, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді, комісії. По мірі можливості він намагався дотримуватися умов договору, сплачував вчасно платежі та виконував всі домовленості. Однак банк звернувся до суду про дострокове стягнення залишку кредиту, мотивуючи це недотриманням ним умов договору. З цим він не може погодитися, так як на кінець січня 2015 року ним було здійснено 101 платіж на загальну суму 23669,97 доларів США, що підтверджується квитанціями. Підставою для виникнення заборгованості стало неналежне виконання позивачем умов договору, а саме: самовільно збільшено відсоток за користування кредитом з 11% річних до 13.4%; недотримання позивачем строків нарахування відсотків та винагород. Кошти сплачені по квитанціях не знаходять свого відображення в розрахунку, наданому позивачем. А тому вони вважають, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, як доказ своїх позовних вимог, не може вважатися належним в розумінні ст.58 ЦПК України, так як викладені в ньому розрахунки суперечать умовам договору. Позивачем не додано графік погашення заборгованості за кредитом, який є обовязковою складовою кредитного договору та на підставі якого можна встановити фактичну заборгованість по кредиту. Допущені позивачем порушення при розрахунку заборгованості за кредитним договором знайшли своє відображення у висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №СЕ2015/060 від 22.01.2016 року. Вони вважають, що позовні вимоги позивача не обґрунтовані належним чином, визначена заборгованість не є фактичною, значно завищеною і утворилася внаслідок порушення позивачем кредитного договору. Представник відповідача надав суду квитанцію та розрахунок суми гонорару за надану відповідачу правову допомогу на суму 4900 грн. 00 коп., однак в судових дебатах представник відповідача не просив стягнути вказані коштів з позивача. Суд, заслухавши сторони та вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне заявлений позов задовольнити частково. Відповідно до ст.3,15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні було встановлено, що дійсно 10.10.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №CSO0GK0000000001, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 15000,00 доларів США на термін до 10.10.2017 року та зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, що стверджується копією кредитного договору (а.с.10-12) та копією заяви на видачу готівки (а.с.14). Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому кредитним договором. Відповідач не надавав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У звязку із вказаними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 06.03.2015 року має заборгованість 8044,83 доларів США, яка складається з наступного: 7085,16 доларів США - заборгованість за кредитом; 392,56 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 101,84 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 82,18 доларів США заборгованість за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 250 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 383,09 доларів США - штраф (процентна складова), що стверджується розрахунком (а.с.5-8). Відповідно до ст.525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений законом строк відповідно до умов договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Однак за змістом ст. 549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки, як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Із матеріалів справи випливає, що за порушення позичальником строків виконання зобовязання за кредитним договором банком одночасно нараховано пеню та штраф. Отже банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання (прострочення виконання грошового зобовязання), що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Отже штраф в розмірі 250 грн. та 383,09 доларів США не підлягає до стягнення. Відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 цього Кодексу. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Щодо висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №СЕ2015/060 від 22.01.2016 року (а.с.194-241), суд вважає, що даний висновок експерта не може бути взятий по даній справі як доказ, так як він не містить обґрунтовані відповіді на питання поставлені судом, даний висновок розрахований не відповідно до умов кредитного договору, який був узгоджений та підписаний сторонами по справі. Відповідач при підписанні кредитного договору погодився зі всіма умовами кредитного договору і власноруч підписав його. Відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит це зобовязання, яке може бути виражене в іноземній валюті. Відповідно і виконанню підлягає таке зобовязання саме в іноземній валюті. Зважаючи на те, що банківський кредит це не тільки зобовязання надати грошові кошти, але й зворотнє зобовязання такі грошові кошти повернути та сплатити проценти за користування ними, то банківський кредит це зобовязання, в якому банк зобовязується надати позичальнику грошові кошти (в тому числі в іноземній валюті) в кредит в обмін на зобовязання позичальника повернути такі грошові кошти (в тій самій валюті) та сплатити проценти за користування такими грошовими коштами (також в валюті кредиту). Відповідно до п.10 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (ст.19. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операції із валютними цінностями, який до переоформлення НБУ відповідних ліцензій на виконання вимог п.1 роз.ІІ Закону України від 15.02.2011 року №3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (п.2 ст.5 Декрету «Про валютне регулювання»). П.12 вказаної постанови передбачає, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення коштів в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч.3 ст.533 ЦК України. А тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору №CSO0GK0000000001 від 10.10.2007 року в розмірі 7661,74 доларів США, яка складається з наступного: 7085,16 доларів США - заборгованість за кредитом; 392,56 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 101,84 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 82,18 доларів США заборгованість за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. А також суд стягує з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1843 грн. 96 коп.. В іншій частині задоволення позовних вимог відмовити. На підставі ст. 259, 509, 526, 527, 530, 549, 1049, 1054 ЦК України, ст. 61 Конституції України та

Outcome: partial