Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № R53113204528В від 29 лютого 2012 року, згідно якого Банк надав Позичальнику на споживчі потреби кредит у розмірі 50 000 грн., строком повернення до 28 лютого 2015 року з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27 % річних. Відповідно до п. 3.9 кредитного договору кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Згідно п. п. 3.3-3.5 кредитного договору позичальник зобов'язаний повертати кредит та сплачувати відсотки щомісячно відповідно до графіка повернення кредиту та відсотків й вартості супутніх послуг, рівними частинами щомісяця. Відповідно до п. 4.10 кредитного договору, за наявності прострочення виконання зобов'язань позичальником розмір платежу збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів. За п. 5.2.1 кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки, комісійної винагороди у випадку порушення позичальником зобов'язань за договором, невиконання зобов'язань щодо сплати платежів, а також комісійної винагороди, неустойки тощо. Відповідач натомість не виконує свої зобов'язання за договором кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором станом на 30 січня 2014 року. Згідно п. 7.1 договору в разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів, згідно з умовами кредитного договору, відповідач зобов'язаний сплатити на користь Банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочки. На підставі переліченого просив стягнути з відповідача загальну суму в розмірі 106057,14 грн., що складається з 22738,77 грн. - суми неповернутого кредиту, 22687,78 грн. - суми простроченого боргу за кредитом з урахуванням індексу інфляції, 16418,00 грн. - суми прострочених відсотків по кредиту з урахуванням індексу інфляції, 65,74 грн. - суми непрострочених відсотків за користування кредитом, 24792,71 грн. - пені за прострочення кредиту, 18581,52 грн. - пені за несвоєчасну сплату відсотків, 455,64 грн. - суми 3 % річних від суми простроченого кредиту, 316,98 грн. - суми 3 % річних від суми прострочених відсотків. На підставі переліченого просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість в загальному розмірі 106057,14 грн. та судові витрати. Представник позивача, яка діє на підставі довіреності, Новомлинська Л. П., у судове засідання не розгляд справи не з'явилась, надавши суду заяву з проханням вирішити спір у відсутність представника позивача, наполягаючи на задоволені позовних вимог у повному обсязі, не заперечуючи при цьому проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин повторно, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов ПАТ «ВТБ Банк» таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Факт укладення кредитного договору 29 лютого 2012 року між сторонами по справі підтверджується копіями заяви від 29 лютого 2012 року [PERSON], анкети-заяви позичальника та кредитного договору від 29 лютого 2012 року № R53113204528В, за яким ПАТ «ВТБ Банк» надав [PERSON] на споживчі цілі 50 000 грн. строком до 28 лютого 2015 року зі сплатою відсотків у розмірі 27 % річних із зобов'язанням повернути кредит, відсотки та комісії за використання кредитних коштів. Проводити сплату зазначених платежів необхідно згідно до встановленого графіку щомісячно рівними платежами. У разі ж прострочення позичальником своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором він сплачує пеню в розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочки (а. с. 5-11, 23-26, 29). Обізнаність з умовами кредитування за договором від 29 лютого 2012 року [PERSON] вбачається з отриманої ним інформації про умови кредитування (а. с. 14, 15, 16-17). Факт отримання зазначеної суми позичальником вбачається з наданої банком виписки з рахунку [PERSON] за 29 лютого 2012 року (а. с. 27). З наданого представниками позивача розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 29 лютого 2014 року вбачається, що у відповідача мається борг з неповернутого кредиту в сумі - 22738,77 грн., борг з простроченого кредиту з урахуванням індексу інфляції - 22687,78 грн., борг з прострочених відсотків з урахуванням індексу інфляції - 16418 грн., борг за непростроченими відсотками - 65,74 грн., 3% річних від суми простроченого кредиту - 455,64 грн., 3% річних від суми прострочених відсотків - 316,98 грн., борг з пені за прострочення кредиту за річний термін - 24792,71 грн., борг з пені за прострочення відсотків за річний термін - 18581,52 грн., а загалом на суму - 106057,14 грн. (а. с. 20-22). Факт наявності заборгованості у позичальника у вказаному в розрахунку розмірі підтверджується умовами договору кредитування від 29 лютого 2012 року, за яким передбачено порядок повернення наданого кредиту, сплати відсотків за його використання, сплати пені за порушення умов договору. Суд зазначає при цьому, що за ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов'язань за договором (понад 50% вартості продукції). За наданим банком розрахунком сума непогашеної компенсації (неустойки у вигляді пені) позичальником за кредитним договором від 29 лютого 2012 року становить суму нарахованої пені за рік на суму простроченого кредиту та відсотків в загальному розмірі 43374,23 грн. (24792,71 + 18581,52 = 43374,23). Суд при цьому зазначає, що відповідно до умов договору від 29 лютого 2012 року вбачається, що позичальник повинен був повернути банку суму кредиту в сумі 50 000 грн. та відсотки за користування наданими коштами по завершені строку, на який надавались кредитні кошти, тобто до 28 лютого 2015 року, в загальному розмірі 23485,36, що підтверджується розрахунком вартості кредиту та реальної відсоткової ставки при належному виконані позичальником своїх обов'язків за цим договором, що разом складає суму 73 485,36 грн. (50 000 + 23 485,36 = 73 485,36). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що 50 % вартості наданих ПАТ «ВТБ Банк» відповідачу послуг за договором від 29 лютого 2012 року становить 36 742,68 грн. (73 485,36 : 2 = 36 742,68). Виходячи з приписів ст. ст. 18, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд встановив, що за кредитним договором від 29 лютого 2012 року сума компенсації в розмірі 43374,23 грн., є непропорційно великою компенсацією за невиконання позичальником зобов'язань за вказаним договором, оскільки перевищує 50% вартості наданих банком послуг. Згідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З огляду на перелічене суд вважає, що для дотримання принципу добросовісності, недопущення істотності дисбалансу прав позичальника порівняно із правами банку за кредитним договором від 29 лютого 2012 року, відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», необхідним є зменшення розміру компенсації банку за порушення позичальником зобов'язань шляхом приведення встановленої судом неустойки в вигляді пені у співвідношення до 50 % вартості наданих позивачем позичальнику послуг, тобто до компенсації в розмірі 36 742,68 грн., що буде відповідати інтересам споживача та не порушуватиме його прав. Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги ПАТ «ВТБ Банк» частково, стягнувши з відповідача на користь позивача суми боргу за несплаченим кредитом, за неповернутим кредитом разом з інфляційними сумами, непрострочені відсотки, прострочені відсотки разом із інфляційними сумами, 3% річних за прострочений кредит й відсотки та частково суму пені за прострочену виплату кредиту й відсотків. На підставі переліченого з [PERSON] на користь банку підлягає стягненню загалом 99425,59 грн. (22738,77 + 22687,78 + 16418 + 65,74 + 455,64 + 316,98 + 36742,68 = 99425,59). Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно копії платіжного доручення представниками банку було сплачено судовий збір у розмірі 1060,57 грн. за подання до суду вказаного позову, на підставі чого на користь банку з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору відповідно до частки задоволених позовних вимог у розмірі 994,26 грн.

Outcome: partial