Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Представник Позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 18 липня 2003 року Позивач уклав шлюб з [PERSON]. 27 вересня 2013 року рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу вони проживають окремо, дитина залишилась проживати з Відповідачем у м. Херсоні, з чим він погодився, а він виїхав на постійне місце проживання за межі України. Позивач, як батько дитини, бажає приймати участь у вихованні дитини, бачитись та спілкуватись з сином. Стверджує, що Відповідач не дає йому можливості це робити в повному обсязі. Він є самодостатньою людиною, має постійну роботу, має житло. Вважає, що жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування з дитиною спричинить шкоду сину не існує. Він постійно проживає за кордоном в м. Купертіно, США. В м. Херсоні буває рідко, власного житла у місті не має, його участь у вихованні дитини зводиться лише до нетривалих спільних прогулянок містом з дитиною. Вважає це недостатнім для повноцінного спілкування та виховання сина. Забирати дитину на час літніх та зимових канікул до місця його проживання Відповідач йому безпідставно відмовляє. Створення перешкод Відповідачем його спілкуванню з сином, в т.ч. за межами України, порушує не тільки його права як батька, а в першу чергу порушує права його сина щодо спілкування зі своїм батьком та суперечить інтересам дитини. Просив суд зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у його спілкуванні з сином [PERSON]. Визначити такі способи його участі у спілкуванні та вихованні дитини: - спільний відпочинок з сином [PERSON] за межами м. Херсона, а також за межами України в період шкільних літніх канікул протягом 60 календарних днів починаючи з 05 червня по 05 серпня включно кожного року, та протягом 10 днів зимових канікул в січні місяці з 01 по 10 січня включно щорічно; - необмежене спілкування з сином [PERSON] особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку. Зобов'язати [PERSON] за три дні до дня його зустрічі з сином [PERSON] надавати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це його особисто не пізніше наступного дня з дня настання таких обставин. В судовому засіданні представник Позивача позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Надав суду заяву про доповнення позовних вимог, в якій просив суд, окрім вище зазначених позовних вимог, зобов'язати [PERSON] надавати нотаріально засвідчене клопотання на оформлення проїзного документа дитини [PERSON] для виїзду за межі України в супроводі Позивача в період шкільних літніх та зимових канікул та надавати нотаріально посвідчену згоду на виїзд [PERSON] з України в період шкільних літніх та зимових канікул в його супроводі із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Представник Відповідача позов не визнав та пояснив, що при розірванні шлюбу між сторонами, за взаємною згодою сторін було вирішено, що дитина повинна залишатися з матір'ю. Стверджує, що після розлучення, Відповідач надавала та надає можливість Позивачу спілкуватись зі своїм сином. Разом з тим, на цей час Позивач не зареєстрований на території РФ, громадянином якої він є, відсутні дані про постійне місце проживання (реєстрацію) Позивача у США та навіть в Україні. Вважав, що малолітня дитина повинна постійно спілкуватися з матір'ю, у такому віці дитина не може залишатися без матері навіть на короткий термін. Представник органу опіки та піклування при вирішенні питання про задоволення позову покладалась на розсуд суду, вважала, що переїзд дитини до батька навіть на канікули є передчасним, Позивачем зарано піднято питання щодо переїзду дитини до нього у США, оскільки його сину прийдеться переривати звичайний спосіб життя. Заслухавши пояснення представників сторін, думку представника органу опіки та піклування, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд не знаходить підстав до задоволенню позову з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом ЗАГС Приморського району Санкт-Петербурга 18 липня 2003 року. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона 27.09.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили. В цьому рішенні Дніпровського районного суду м. Херсона від 27.09.2013 року було зазначено, що син - [PERSON], [INFO], проживає разом з Позивачем, тобто своєю матір'ю - [PERSON]. Спору з ким буде проживати дитина сторони не мають. Суд звертає увагу на той факт, що за спільною згодою батьки дійшли висновку, що дитина повинна залишитися зі своєю матір'ю. На момент набрання судовим рішенням законної сили, дитині виповнилося шість років. Тобто суд вважає, що доводи представника Відповідача про те, що до цього часу малолітня дитина проживала з матір'ю, вихованням дитини, піклуванням про неї займалася саме Відповідач, є переконливими. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч.2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. На підставі ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Позивач не звертався до органу опіки та піклування із заявою для визначення органом опіки та піклування способів участі у вихованні дитини та спілкування з нею. Крім того, представник Позивача не надав суду доказів стосовно того, що Відповідач [PERSON] чинить перешкоди [PERSON], як батьку дитини, який проживає з нею окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Суд вважає, що відповідно до ст. 151 СК України, [PERSON], з якою залишилася дитина, має переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. До того ж, враховуючи малолітній вік дитини, має право обумовити побачення з дитиною в її присутності. Враховуючи, що батько дитини рідко спілкувався зі своїм малолітнім сином, суд погоджується з думкою представника органу опіки та піклування, що питання щодо переїзду дитини за місцем проживання батька хоча б і на час літніх та зимових канікул є передчасним, оскільки вважає, що між батьком та його сином ще не встановлений тісний психологічний контакт. Згідно з ч.2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батько дитини, уродженець Херсонської області України, який згідно копії паспорту, є громадянином Російської Федерації, на даний час не зареєстрований у РФ, відсутні дані про його постійне місце проживання (реєстрацію) у США та навіть в Україні. В матеріалах справи відсутні дані про його заробіток, матеріальну спроможність утримувати сина на час шкільних канікул. Позивачем не надано доказів щодо його позитивного впливу на виховання сина. Також не надано Позивачем доказів щодо встановлення психологічного контакту з дитиною, оскільки у разі надання йому дитини на тривалий час без присутності матері, на території іншої країни, невідомо як це відобразиться на вихованні дитини, її психо-емоційному стані. Крім того, дитина не володіє жодною з іноземних мов. Позивач не надав висновку соціального працівника у відповідності з встановленими у США стандартами про дитяче піклування штату, де він проживає, щодо можливості приймати дитину у своєму помешканні в США, про свій фінансовий стан, стан здоров'я, стан свого помешкання, де він проживає, район місця проживання, обов'язок надавати інформацію про арешт, звинувачення, остаточні рекомендації та висновки соціального працівника щодо можливості приймати дитину у США. Батько дитини не має власного житла у США, проживає там в орендованому житловому приміщенні, яке орендував лише строком на 1 рік, строк оренди спливає вже 30 вересня 2015 року. Суд не приймає до уваги посилання представника Позивача на відповідні статті Конвенції про права дитини, оскільки у відповідності до ч.3 ст.9 цієї Конвенції, Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. З огляду на викладені обставини суд не вбачає підстав до задоволення позову.

Outcome: dismissed