Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Представник позивача - адвокат [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 05.11.1999 року, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], який посвідчено заступником генерального директора - начальником юридичного відділу Товарної біржі «Українська біржа «Десятинна» (реєстраційний номер 7883-2886), а також витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] вищевказану квартиру на користь позивача. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.280,281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідачів, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали кримінального провадження №12017100050004465, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року померла [PERSON], яка на день смерті проживала та була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] на 7 поверсі 9 поверхового будинку та складається із однієї житлової кімнати, загальною площею квартири 33,80 кв.м., у тому числі житловою площею - 19,40 кв.м. Дана квартира належала померлій на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу нерухомості від 12.11.1996 року, що укладений на Київській універсальній біржі та зареєстрованим за № 1356/13124. Після її смерті відкрилась спадщина. За життя [PERSON] 05.11.2012 року було посвідчено заповіт, згідно якого вона заповіла все належне їй майно [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). У встановлений ст..1270 ЦК України шестимісячний строк позивач [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] У цей же строк - інший спадкоємець за заповітом [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою про відмову від спадщини за заповітом. Отже, [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] Після смерті останньої позивач неодноразово навідувалась до квартири, яка належала спадкодавцю. Під час одного з візитів, позивач виявила, що замки вхідних дверей замінені. Після звернення до правоохоронних органів позивачу стало відомо про те, що право власності на квартиру зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.04.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Некриловим К.Ю. Продавцем квартири за даним договором є [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Зі змісту даного договору вбачається, що вона належить продавцю ([PERSON].) на підставі Договору купівлі-продажу, зареєстрованого 05 листопада 1999 року Заступником генерального директора - начальником юридичного відділу Товарної біржі «Українська біржа Десятинна» [PERSON] за реєстраційним № 7883/-2886 та зареєстрованого 09 листопада 1998 року в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна в реєстровій книзі за реєстровим № 742. 11.05.2017 року позивач звернулась до Оболонського УП ГУ Національної поліції в м.Києві з заявою про вчинення злочину, повідомивши, що в період часу з [INFO] року по 21.04.2017 року невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа квартирою [ADDRESS]. Кримінальному провадженню по заяві [PERSON] присвоєно №12017100050004465. Постановою слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м.Києві від 11.05.2017 року [PERSON] визнано потерпілою у даному провадженні. Постановою слідчого від 20.06.2017 року в кримінальному провадженні призначено почеркознавчу експертизу автентичності підпису [PERSON] у договорі купівлі-продажу від 05.11.1999 року. Згідно висновку експерта від 27.06.2017 року №8-4/1329, підпис в графі : Підпис: продавець _____________ [PERSON] договору купівлі-продажу від 05.11.1999 року, який посвідчений заступником генерального директора - начальником юридичного відділу товарної біржі «Українська біржа «Десятинна» [PERSON], виконано не [PERSON], а іншою особою. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення зобов'язання є договір або інший правочин (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених Цивільним кодексом України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК України тпідставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК України тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Згідно з вимогами ст..655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Судом встановлено, що спірний договір купівлі-продажу квартири [PERSON] не підписувала. Договір купівлі-продажу від 05.11.1999 року, посвідчений заступником генерального директора - начальником юридичного відділу товарної біржі «Українська біржа «Десятинна» [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №7883-2886. Зі змісту відповіді на адвокатський запит з Державного архіву м.Києва від 08.11.2017 року вбачається, що за описом справ до документів архівного фонду №1606 «Товарна біржа «Українська біржа «Десятинна» за 1999 рік на зберігання надійшли «Договори №№1-1381», «Договори №№А/І-А/1901», «Договори №№Б/І-Б/885». Інші договори за вказаний період відсутні. У Журналі реєстрації договорів купівлі-продажу від 05.11.1999 року, відомостей про купівлю квартири [ADDRESS] [PERSON] не виявлено. Крім того, в ході досудового розслідування слідчим у приватного нотаріуса КМНО Некрилова К.Ю. вилучено документи, на підставі яких ним 21.04.2017 року було посвідчено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] Серед цих матеріалів наявна копія паспорта [PERSON] серії [NUMBER] виданого 05.11.2014 року Оболонським РУ ГУ МВС України в м.Києві. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що паспорт громадянина України з такими серією та номером був виданий на ім'я [PERSON]. 22.12.2015 року [PERSON] повідомив правоохоронні органи про втрату паспорта громадянина України. Тобто, паспорт громадянина України на ім'я [PERSON] після його втрати законним власником, шляхом зміни прізвища став належати [PERSON] Хоча така особа згідно даних правоохоронних органів не існує. Згідно протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 14.06.2017 року старшим слідчим СВ Оболонського УП ГУНП у м.Києві було вилучено у приватного нотаріуса КМНО Некрилова К.Ю. примірник договору купівлі-продажу квартири від 21.04.2017 року; форма №3; технічний паспорт від 12.10.2009 року, виданий на ім'я [PERSON], договір купівлі-продажу квартири від 05.11.1999 року, копії паспортів громадян України, довідок про ідентифікаційний код [PERSON] та [PERSON], копія свідоцтва про шлюб [PERSON] Зі змісту договору купівлі-продажу квартири квартири [ADDRESS], що укладений між [PERSON] та [PERSON], вбачається, що вказана квартира належить на праві власності продавцю ([PERSON].) на підставі Договору купівлі-продажу, зареєстрованого 05 листопада 1999 року Заступником генерального директора - начальником юридичного відділу Товарної біржі «Українська біржа Десятинна» [PERSON] за реєстраційним № 7883/-2886 та зареєстрованого 09 листопада 1998 року в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна в реєстровій книзі за реєстровим № 742. Разом з тим, жоден з документів, на підставі яких посвідчено правочин 21.04.2017 року приватним нотаріусом КМНО Некриловим К.Ю. не містить відомостей про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] При чому посилання в договорі купівлі продажу на дату - 09.11.1998 року не підтверджено жодним документом, а сама дата передує даті «укладання правовстановлюючого документу», за яким таке право власності набуто. Всі зібрані у справі докази свідчать про те, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] 05.11.1999 року є не вчиненим (неукладеним). Неукладення договору унеможливлює визнання його недійсним в судовому порядку, оскільки дефект правочину, наявність якого є підставою для визнання його недійсним, має існувати на момент укладання договору. Такий момент в даній справі не настав, договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] не вчинявся. З цих підстав, суд вважає правильним відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 05.11.1999 року, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], який посвідчено заступником генерального директора - начальником юридичного відділу Товарної біржі «Українська біржа «Десятинна» (реєстраційний номер 7883-2886). Частиною 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що у випадках, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. З урахуванням всіх зібраних у справі доказів, а також положень ст..388 ЦК України, суд вважає що спірна квартира вибула з володіння позивача не з її волі, а тому має бути витребувана від [PERSON], що вказує на обґрунтованість позовних вимог в цій частині. Понесені позивачем судові витрати суд вважає правильним покласти на відповідача [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial