Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Шрамко І.С. звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 16.07.2015 року в загальній сумі 3 747 228, 00 грн., що складається з 1 478 548, 00 грн. основного боргу, 748 570, 62 грн. процентів за період з серпня 2015 року по липень 2018 року, 1 478 548, 00 грн. штрафу, 38 280, 22 грн. пені за період з 17.07.2018 року по 13.08.2018 року та 3 281, 16 грн. трьох процентів річних за період з 17.07.2018 року по 13.08.2018 року; судові витрати представник позивача просить покласти на відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилається на те, що 16.07.2015 року позивач позичила відповідачу грошові кошти в сумі 1 478 548,00 грн. [PERSON] взяв на себе обов`язок повернути вказані грошові кошти в строк до 16.07.2018 року. На підтвердження досягнутих домовленостей того ж дня був укладений договір позики. Як вказує представник позивача, заздалегідь відповідачу було направлено нагадування про обов`язок повернути грошові кошти, однак, з невідомих причин відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав. У зв`язку з цим відповідачу було направлено вимогу про виконання умов договору позики. Умовами договору визначено, що у разі порушення позичальником терміну виплати позиченої грошової суми він повинен сплатити позикодавцю, починаючи з 17.07.2018 року протягом десяти календарних днів штраф у розмірі 100% від несплаченої суми боргу. Крім цього стягненню з боржника підлягає пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Представник позивача зазначає, що розмір штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання дорівнює сумі основного боргу та складає 1 478 548,00 грн. Розрахунок пені був здійснений, починаючи з 17.07.2018 року. У відповідності до даних з офіційного сайту НБУ, облікова ставка з 13.07.2018 року становить 17,5%, а подвійна - 35% відповідно, отже станом на день складання позовної заяви сума пені складає 38 280,22 грн. Крім того стягненню з відповідача підлягає 3% річних, що розраховані відповідно до статті 625 ЦК України та статті 5 договору позики. Три проценти річних розраховувались за кожен день прострочення так само як і пеня. Розмір 3% річних складає 3 281,16 грн. Разом з тим з відповідача також підлягають стягненню проценти за користування позикою нараховані, починаючи з серпня 2015 року. Проценти нараховувались тільки за повні місяці, в яких відповідач користувався позикою. Таким чином, позивач взяті на себе обов`язки виконала в повному обсязі, передавши грошові кошти, як то було передбачено домовленостями сторін. В свою чергу відповідач грошові кошти не повернув, чим порушив права позивача. Наслідком порушення позичальником обов`язку повернути гроші має бути стягнення всієї суми боргу разом з процентами, штрафними санкціями та трьома процентами річних, що відповідає статті 1050 ЦК України. У зв`язку з викладеним представник позивача вимушена звернутися до суду з даним позовом. Представником позивача, до подачі позову до суду, було подано заяву про забезпечення позову та 06.06.2018 року ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова Єрмоленко В.Б. заяву представника позивача [PERSON] - Шрамко Ірини Сергіївни про забезпечення позову до його пред`явлення задоволено.Накладено арешт на наступне нерухоме майно, яке належить [PERSON] , а саме:земельна ділянка з кадастровим номером 6310136600:13:007:0003, площею 0,1 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 681785263101);земельна ділянка з кадастровим номером 6310136600:12:059:0030, площею 0,0999 га. яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 612022663101);нежитлові приміщення 1-го поверху № 37-43 в літ. «А-9», загальною площею 207,6 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 4438763);житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 376,00 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 4823034);2/3 частини трьохкімнатної квартири загальною площею 65,00 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 7780085) та заборонити будь-яке відчуження даного майна. Роз`яснено заявнику, що він повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановления ухвали про забезпечення позову (а.с. 16-18). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.09.2018 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Призначено підготовче засідання. 09.10.2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 23.01.2019 року відповідачем [PERSON] на адресу суду надано відзив на позов, в якому останній зазначив, що позовні вимоги в заявленому позивачем розмірі не підлягають задоволенню, а підлягає задоволенню лише частина вимоги щодо стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 1 478 548,00 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.06.2019 року в задоволенні клопотання представників відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості - відмовлено. Також судом відмовлено в задоволенні клопотань представників відповідача про виклик в судове засідання позивача для надання особистих пояснень і про долучення до матеріалів справи доказів разом з позовом, які подані по іншій справі, що розглядається іншим судом.. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - Шрамко І.С. позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, посилаючись на викладені в позові обставини. Відповідач [PERSON] з`явився в судове засідання для надання особистих пояснень і визнав те, що ним дійсно був укладений та підписаний договір позики з позивачем, за яким отримана в борг сума позики в розмірі 1 478 548,00 грн. Відповідач визнав, що зазначену суму позики позивачу він не повертав і на даний час. Разом з тим відповідач пояснив, що вказану суму він сплатив на погашення спільних кредитних зобов`язань його та позивача, як колишнього подружжя. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] проти задоволення вказаного позову заперечували частково, вважали, що позика повернута шляхом погашення кредитної заборгованості колишнього подружжя за усною домовленістю позивача та відповідача Крім того представником відповідача подана заява про зменшення суми неустойки до 10000 грн., а в судовому засіданні уточнено - до 50000 грн., на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України. А також посилаючись на порушення ст. 61 Конституції України щодо недопущення подвійної відповідальності і неможливості стягнення одночасно штарафу та пені, представники відповідача просили зменшити штрафні санкції за неповернення позики до 50 000 гривень, посилаючись на судову практику Верховного Суду, текст договору, який визначено як безпроцентний, та обставини справи №639/18499/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення 1/2 частини сплачених позивачем грошових коштів, яка знаходиться на розгляді в Дзержинському районному суді м. Харкова. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 16.07.2015 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальником) було укладено договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чибісовою А.О. (а.с. 9). Відповідно до п.1 та п.2 вказаного договору позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти у сумі 1478 548 грн. 00 коп., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів безпроцентно на умовах, визначених цим договором, у строк до 16.07.2018 року. Грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору. Згідно з п.4 Договору позики грошових коштів вбачається, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк до 16.07.2018 року, що має здійснюватись в місті Харкові за місцем розташування нотаріальної контори, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області за адресою: м. Харків, площа Свободи, 7. В п.5 договору закріплено: якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики та/або не в повному обсязі, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто несплачену у строк суму боргу, а також у разі порушення позичальником терміну виплати позиченої грошової суми він повинен сплатити позикодавцю починаючи з 17.07.2018 року протягом десяти календарних днів штраф у розмірі 100 % від несплаченої суми боргу, та крім цього на користь позикодавця за кожен день прострочення стягується з позичальника пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від суми недоплати, розрахованої на кожен день прострочення платежу у відповідності з діючим законодавством України. Згідно з п.6 договору сплата штрафних санкцій не звільняє сторони від виконання взятих на себе по договору обов`язків. Пунктами 13, 15 договору встановлено, що у випадках, не передбачених цим договором, сторони керуються чинним законодавством. Таке ж правило діє у разі суперечностей умов цього договору імперативним нормам чинних законодавчих актів. Сторони домовились, що у випадку визнання будь-якого пункту цього договору таким, що не відповідає діючому законодавству України, даний договір вцілому не втрачає сили. Також сторонами погоджено в п.18 договору, що всі зміни та доповнення до цього договору, що зроблені за узгодженням сторін, повинні бути нотаріально посвідчені. В п. 19 договору вказано, що позикодавець зобов`язується після повного виконання позичальником зобов`язання за цим договором передати свій примірник позичальнику з відміткою про одержання грошей, а у разі неможливості повернення боргового документа - вказати про це у розписці, яку він повинен видати позичальнику відповідно до вимог ст. 545 ЦК України. Позивачем [PERSON] 13.08.2018 року на адресу відповідача [PERSON] було направлено повторне нагадування про обов`язок повернути грошові кошти за договором позики (а.с.12-14). Однак, як вказано у позовній заяві, станом на момент складання позовної заяви грошові кошти відповідачем не повернуто. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні також визнав, що він дійсно підписав договір позики і отримав в борг зазначену в договорі суму грошей, однак ним не був повернутий позивачу борг за вказаним договором позики і на момент розгляду справи в суді. При цьому відповідач посилався на те, що в рахунок повернення боргу він сплатив спільний з позивачем борг за кредитним договором. Суду відповідачем або його представниками не надано нотаріально посвідченого договору, яким би вносились відповідні зміни до основного договору позики, як не надано і примірника договору, належного позичальнику, з відмітною про одержання грошей, що передбачено п.19 договору З огляду на викладене, суд вважає неналежним доказом роздруківку переписки, надану відповідачем на підтвердження домовленості сторін про зміну строку виконання договору позики (а.с.79-80). Відтак, судом встановлено, що позивач взяті на себе обов`язки виконала в повному обсязі, передавши грошові кошти, як то було передбачено домовленостями сторін, в свою чергу відповідач грошові кошти не повернув, чим порушив права позивача і умови договору. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно зі ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути позику. Так, відповідно до ч.1 зазначеної статті позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника проценті від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Як передбачено ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). На підставі ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за договором позики свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Саме такі правові позиції містяться в постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17. За умовами договору позики від 16.07.2015 року, укладеного між сторонами, відповідач зобов`язався повернути позивачу суму позики у розмірі 1478548 грн. 00 коп. до 16.07.2018 року, однак цього не вчинив, що визнано відповідачем в судовому засіданні, отже суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вищезазначену суму боргу. За змістом позову позивач просила стягнути з відповідача проценти за користування позикою, які нею нараховані, починаючи з серпня 2015 року. Проценти нараховувались тільки за повні місяці, в яких відповідач користувався позикою, та складають відповідно до розрахунку 748 570,62 грн. Разом з тим, за умовами договору позики грошові кошти передані позивачем відповідачу безпроцентно, тобто вимога про стягнення процентів за користування позикою суперечить змісту укладеного сторонами договору і задоволенню не підлягає. Разом з тим, вказаним договором передбачено розмір штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання, який дорівнює сумі основного боргу та складає 1 478 548,00 грн., що не суперечить чинному законодавству, отже суд вважає за необхідне стягнути штраф у вказаному розмірі з відповідача на користь позивача. При цьому суд не знаходить передбачених законом підстав (ч.3 ст. 551 ЦК України) для зменшення неустойки у вигляді штрафу, оскільки наявність таких підстав не доведено жодними доказами з боку відповідача. Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Представником позивача надано розрахунок пені, який був здійснений, починаючи з 17.07.2018 року. У відповідності до даних з офіційного сайту НБУ, облікова ставка з 13.07.2018 становить 17,5%, а подвійна - 35% відповідно та станом на день складання позовної заяви сума пені за розрахунками представника позивача складає 38 280,22 грн. Також в позові зазначено, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних, що розраховані відповідно до статті 625 ЦК України та статті 5 договору позики. Три проценти річних розраховувались представником позивача за кожен день прострочення так само як і пеня, їх розмір складає 3 281,16 грн. Однак суд, з огляду на визначення договором відповідальності у формі штрафу, враховуючи розмір такого штрафу, вважає, що умови договору про стягнення пені не відповідають чинному законодавству та не підлягають застосуванню, як не підлягають стягненню 3% річних, з огляду на заборону ст. 61 Конституції України щодо застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006р.). Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з чим з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 16.07.2015 року в загальній сумі 2957096 грн. 00 коп., що складається з 1 478 548, 00 гривень основного боргу та 1 478 548, 00 гривень штрафу. Окрім того, у зв`язку з задоволенням позову на 78,9 % на підставі вимог ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 6951 грн. 09 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: partial