Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Представник відповідача Ренійського районного споживчого товариства позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу в попередньому судовому засіданні у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту на імя позивача; копія технічного паспорту на громадський будинок (склади) по вул. Соборна № 9 у м. Рені Одеської області; висновок експерта про вартість обєкта нерухомості; фотоматеріали; план земельної ділянки громадського будинку. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що відповідачу у справі належить будівля склади, яка розташована за адресою: Одеська обл., м. Рені, вул. Соборна, 9, яка, відповідно до технічного паспорту, складається з: адміністративна будівля літ. Б, складу літ. В, гаражу літ. Е, навісу літ. Д, вбиральні літ. М, огорожи 1-2, розташованих на земельній ділянці площею 9273 кв. м. У грудні 2003р. відповідач у справі, як власник, фактично продав (передав) позивачу [PERSON] вищевказану будівлю - склади, передавши у володіння та користування належну йому на праві власності нерухомість. Тоді ж позивачка почала користуватися вищезазначеною будівлею, завезла до складів обладнання, яке там зберігається, сплачує комунальні платежі т податок за користування земельною ділянкою, вважаючи себе фактичним власником нерухомого майна. Отже, з 2003р. по теперішній час позивач фактично, відкрито та безперервно володіє будівлею складами, які розташовані за адресою: Одеська обл., м. Рені, вул. Соборна, 9, зберігає в ній своє обладнання, сплачує необхідні платежі та податки та ін. З 2003 р. представники відповідача, або інші правонаступники, як зареєстрований власник спірного нерухомого майна, жодного разу не витребували у позивача майно, вимог щодо повернення будівлі - складів не висували, на нерухоме майно не претендують та не заперечують, щоб позивач оформила на себе право власності на нерухоме майно. Позивач стверджує, що неодноразово зверталася до представників відповідача із проханням переоформити на неї нерухомість належним чином, але кожен раз представник відповідача запевняв її, що документи виготовлюються, однак по теперішній час ніяких правовстановлюючих документів на нерухомість позивач не отримала. У звязку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що вона правомірно, добросовісно, відкрито та безперервно володіє чужим нерухомим майном більше десяти років, а тому набула право власності на будівлю склади, які розташовані за адресою: Одеська обл., м. Рені, вул. Соборна, 9, оскільки з 2003р. фактично володіє та безперервно користується ними, несе витрати у звязку із їх утриманням, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на вищевказану нерухомість. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. В силу ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до вимог п. 1 та 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (тобто з 01 січня 2001 року). Як було встановлено судом, у 2003р. між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про передачу у володіння та користування будівлею складами, які розташовані за адресою: Одеська обл., м. Рені, вул. Соборна, 9. За весь час володіння позивачем нерухомістю, представники відповідача, як зареєстрованого власника вказаної нерухомості, не предявляли до позивача жодних вимог про витребування нерухомості, не брали участі у її утриманні та не несли витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді представник відповідача не заперечував щодо фактів, вказаних у позові, визнав позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем нерухомістю є добросовісним (тобто позивач вважає, що вона володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була досягнута домовленість про її передачу у володіння та користування), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, сплачує належні платежі за утримання будівлі та податки, розпоряджається нерухомістю та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що будівлю склади, які розташовані за адресою: Одеська обл., м. Рені, вул. Соборна, 9, цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого остання набула право власності на неї за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на вищевказану нерухомість.

Outcome: approved