Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 13.11.2013р. відповідач [PERSON] отримала кредит в розмірі 2500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 08.11.2017р. має заборгованість на загальну суму 46269,67 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 2255,52 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 37634,64 грн., заборгованості за пенею та комісією - 3700,00 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 2179,51 грн., яку представник позивача просить суд стягнути з відповідача та судовий збір в розмірі 1600,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просить розгляд справу проводити у відсутність їх представника і у разі неявки відповідача, справу ухвалити заочним рішенням. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає та підтримує заяву про застосування позовної давності від 22.05.2018 року. Суд, всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, приходить до висновків, які наведені нижче. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 13.11.2013р. відповідач [PERSON] отримала кредит в розмірі 2500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 08.11.2017р. має заборгованість на загальну суму 46269,67 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 2255,52 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 37634,64 грн., заборгованості за пенею та комісією - 3700,00 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 2179,51 грн. Разом з тим, представником відповідача було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до вимог позивача. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. З графіку платежів судом вбачається, що надані представником позивача, як додаток до позовної заяви та відповідач не заперечує це - останній платіж за кредитним договором [PERSON] здійснила 31.07.2014 року, а тому строк користування кредитом вважається таким, що сплив на 91 календарний день з дати останнього платежу, тобто p 31.07.2014 року. Таким чином, при відсутності платежу 31.07.2014 р., позивачу стало відомо про порушення його права, у зв`язку з чим, починається дія трьохрічного строку позовної давності, права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Оскільки строк виконання основного зобов`язання не було змінено, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав. Статтями 257, 258 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена строком в один рік. В судовому засіданні встановлено, що позивач звернувся до суду з зазначеним позовом після спливу строку позовної давності. Із позовної заяви не вбачається будь-яких поважних причин пропуску подання позову до суду. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові. Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 31 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Ця вимога, зокрема, спрямована, на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимога кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору кредиту. Враховуючи вищевикладене, суд застосовує позовну давність за клопотанням представника відповідача та відмовляє позивачу в задоволенні позову.

Outcome: dismissed