Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

Представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - державний реєстратор Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» - Іскров Олег Вікторович, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Янковська Ольга Сергіївна, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сімаченко Світлана Леонідівна про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, уточнивши які просив суд: -визнати недійсним та таким, що не може бути підставою для державної реєстрації права власності на квартиру за адресою [ADDRESS] , свідоцтво про право власності на житло№ [NUMBER] , видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеськоє місткоє ради народних депутатів від 27.12.2012 р.; - витребувати на користь позивача від [PERSON] та [PERSON] квартиру за адресою [ADDRESS] , - визнати незаконним набуття [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] права власності на вказану квартиру; -встановити порядок виконання рішення шляхом скасування: рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 26505051 від 06.06.2018 року від 17:46:44 державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державно реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41483910 від 07.06.2018 року 11:55:09, щодо квартири [ADDRESS] , загальною площею 47,6 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м.; - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 26709970 від 20.06.2018 року від 14:23:38 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Янковської Ольги Сергіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41702556 від 20.06.2018 року 14:35635, щодо квартири [ADDRESS] , загальною площею 47,6 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м.; - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27407032 від 08.08.2018 року від 20:36:18 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сімаченко Світлани Леонідівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42453433 від 08.08.2018 року 20:47:31, щодо квартири [ADDRESS] , загальною площею 47,6 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м.; - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27407024 від 08.08.2018 року 20:36:18 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сімаченко Світлани Леонідівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42453433 від 08.08.2018 року 20:47:31, щодо квартири [ADDRESS] , загальною площею 47,6 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м. Позов мотивований тим, що згідно повідомлення КП «ЖКС «Хмельницький» від 16.05.2018 року, стало відомо, що квартира [ADDRESS] звільнилася у зв`язку із смертю гр. [PERSON] . Відповідно вказана квартира була опечатана для запобігання незаконного вселення, що підтверджується актом від 11.05.2018 року. Зазначена квартира [ADDRESS] є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси. При формуванні Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 127428407 від 13.06.2018 року стало відомо, що 06.06.2018 року було здійснено запис № 26505051 про право власності, яким зареєстровано за гр. [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 27.12.2012 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів. Але відповідно до листа КП «Міське агентство з приватизації житла» від 13.06.2018 року № 290/01/09 квартира [ADDRESS] не приватизувалась та належить місцевим радам. З огляду на це, представник позивача звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 03.09.2018 року по справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду на 26.09.2018 року. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 30.11.2018 року апеляційна скарга [PERSON] , на ухвалу суду від 03.09.2018 року про відкриття провадження повернута скаржнику. Ухвалою судді Одеського апеляційного суду від 03.06.2019 року відмовлено [PERSON] у відкритті апеляційного провадження на ухвалу суду від 03.09.2018 року про відкриття провадження. Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 31.01.2019 року задоволено позовні вимоги Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] : витребувано на користь позивача від [PERSON] та [PERSON] квартиру за адресою [ADDRESS] , визнано незаконним набуття [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] права власності на вказану квартиру. 18 липня 2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з заявою про перегляд заочного рішення від 31 січня 2019 року, посилаючись на те, що заявники не були повідомленні належним чином про час, місце та дату розгляду справи., про ухвалення вказаного заочного рішення їм стало відомо 01.07.2019 року в результаті ознайомлення їх представником з матеріалами справи в канцелярії суду, у зв`язку із чим відповідачі були позбавлені можливості надати суду свої докази та відзив на позовну заяву, вказують на безпідставність та недоведеність заявлених вимог. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 31 липня 2019 року заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 31.01.2019 року скасовано. Призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 16.09.2019 року вирішено питання щодо витребування доказів. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 16.09.2019 року (протокольною) відмолено у задоволенні клопотання представника відповідача - Томашевського Р.М. про залишення уточненої позовної заяви від 15.08.2018 року без руху. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 16.09.2019 року (протокольною) у задоволенні клопотання представника позивача - Майдебури Ю.В. про залучення до участі у справі КП «Міське агентство приватизації житла» - відмовлено. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 16.09.2019 року (протокольною) у задоволенні клопотання представника позивача - Майдебури Ю. В. про уточнення позовних вимог залишено без розгляду. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 09.10.2019 року (протокольною) прийнято заяву представника позивача про збільшення позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, та заяві про збільшення позовних вимог. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Представник [PERSON] , [PERSON] - адвокат Томашевський Р.М. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити в повному обсязі. Іскров Олег Вікторович в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Янковська Ольга Сергіївна - в судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час судового розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сімаченко Світлана Леонідівна - в судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час судового розгляду повідомлена належним чином. Подала до суду заяву, в якій просила суд слухати справу за її відсутності. (а.с.201, т.1) Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що у зв`язку із смертю наймача, гр. [PERSON] , звільнилась неприватизована квартира за адресою [ADDRESS] , що відноситься до громадського житлового фонду, що підтверджується копією повідомлення КП «ЖКС «Хмельницький» від 16.05.2018 року № 641 (а.с.14 т. 1) Згідно довідки № 290/01-09 від 13.06.2018 року Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» квартира [ADDRESS] не приватизувалась. (а.с.13 т.1) Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї) № 513 від 16.05.2018 року, яка була видана [PERSON] , про те, що вона постійно проживала у [ADDRESS] з 28.02.1990 року. (а.с.15 т.1) Відповідно до акту комісії у складі від 11.05.2018 року Начальника ділянки «КП ЖКС «Хмельницький» квартира у [ADDRESS] опечатана. (а.с.16 т.1) З інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 11-12) вбачається, що 06.06.2018 року право власності на спірну квартиру було зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 3-27554, виданого 27.12.2012 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, копія свідоцтва міститься в матеріалах справи (а.с.59 т.1) В подальшому відповідачем [PERSON] було відчужено спірну квартиру на користь відповідача [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20.06.2018 року Янковською О.С., приватним нотаріусом ОМНО, реєстр. № 2044, що підтверджується копією вказаного договору, (а.с.58 т.2) 08 серпня 2018 року відповідачем [PERSON] було відчужено спірну квартиру на користь відповідачів [PERSON] та [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Сімаченко С. Л., приватним нотаріусом ОМНО, реєстр. № 230, що підтверджується копією вказаного договору (а.с.33 т.2), право власності відповідачів [PERSON] , [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 62-65). З копії листа КП «Міське агентство з приватизації житла» № 309/01-09 від 22.06.2018 року вбачається, що свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] , яке стало підставою для реєстрації права власності відповідача [PERSON] , обліковується в базі даних свідоцтв про право власності на житло іншого об`єкту нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] (а.с.17 т.1). Враховуючи викладене, оцінивши надані учасниками процесу докази у їх взаємозв`язку, суд доходить висновку, що оспорюване свідоцтво про право власності відповідачу [PERSON] не видавалось, відповідне рішення органу приватизації щодо приватизації вказаної квартири у встановленому законом порядку не приймалось, реєстрація права власності на спірну квартиру за [PERSON] проведена без достатніх правових підстав. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено в ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недотримання цієї вимоги є підставою недійсності правочину (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Частиною 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.2 ст. 207 ЦК України). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції від 19.06.1992 року, чинній станом на дату видачі, вказану в оскаржуваному свідоцтві про право власності на нерухоме майно, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина . В ч. 1 ст. 215 ЦК України зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч.1 ст. 216 ЦК України). При цьому за ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 8 Постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. В даному випадку, як було вже зазначено вище, рішення щодо передачі [PERSON] у власність спірної квартири на яке вказується в оскаржуваному свідоцтві про право власності на житло квартиру за адресою [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] від 27 грудня 2012 року, не приймалось, отже, була відсутня правова підстава для видачі даного правовстановлюючого документа. Зазначені обставини в сукупності, вказують на невідповідність вищевказаного свідоцтва про право власності вимогам ч.ч.1-4 ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним. Такий висновок суду відповідає, зокрема, правовій позиції, викладеній в постанові Верховного суду від 12 лютого 2020 року по справі 357/12495/17-ц. Вимоги про визнання незаконним набуття [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] права власності на вказану квартиру задоволенню не підлягають, оскільки такий спосіб захисту порушеного права законом не передбачений, не є ефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 р. Також суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову в частині вимог про витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння, з огляду на наступне Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Тлумачення статті 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача. Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). Європейський суд з прав людини неодноразово констатував в схожих фактичних обставинах порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції (зокрема: GLADYSHEVA v. RUSSIA, № 7097/10, ЄСПЛ, 06 грудня 2011 року; PCHELINTSEVA AND OTHERS v. RUSSIA, № 47724/07, 58677/11, 2920/13, 3127/13, 15320/13, ЄСПЛ, від 17 листопада 2016 року). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», однією з засад державної реєстрації прав є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до ч. 2 ст. 54 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Факт незаконного відчуження та допущення продажу квартири не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку в органів місцевого самоврядування здійснити все необхідне, щоб нівелювати негативні наслідки для особи, що діючи добросовісно, придбала таке майно. Враховуючи викладене, суд вважає, що задоволення позову в частині витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння створюватиме для відповідачів [PERSON] та [PERSON] надмірний тягар негативних наслідків, у зв`язку із чим з метою дотримання розумного балансу між інтересами держави в особі органу місцевого самоврядування та відповідачів, доходить висновку про необхідність відмови в його задоволенні в цій частині. Такий висновок суду відповідає, зокрема, правовій позиції, викладеній в постанові Верховного суду України від 20 березня 2019 року по цивільній справі № 521/8368/15-ц. Також суд не вбачає правових підстав для встановлення порядку виконання судового рішення шляхом скасування державної реєстрації права власності відповідачів на спірну квартиру оскільки такі вимоги є похідними (ч. 2 ст. 19 ЦПК України), підлягають розгляду в порядку позовного провадження, позивачем як позовні вимоги не заявлялись. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено судового збору на загальну суму 5610 грн. 00 коп., в т.ч. при поданні позову- 1762 грн. (а.с. 6), 20.07.2018 р.- 1841 грн. 00 коп. (а.с. 52), 10.09.2019 р.- 2007 грн. (а.с. 221 т.1) Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подачу до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5 % від суми позову (але не менше 1 та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного року), за подання позовної заяви немайнового характеру- 1 розмір прожиткового мінімуму. Відповідно до ч. 3 ст. 6 вказаного закону, за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2018 року встановлено на рівні 1762 грн. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2019 року встановлено на рівні 1921 грн. Відповідно до ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. Якщо на момент пред`явлення позову встановити точну ціну майна неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. З матеріалів справи вбачається, що на момент звернення позивача до суду вартість спірної квартири складала 149 369 грн. 46 коп., що підтверджується копією висновку про оціночну вартість квартири (а.с. 65 т.2). Таким чином, за розгляд майнової вимоги про витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння має бути сплачений судовий збір в сумі 2240 грн. 54 коп., за розгляд двох немайнових вимог щодо визнання незаконним набуття права власності та визнання недійсним свідоцтва про право власності- 3842 грн. (1921 грн. * 2), разом - 6082 грн. 54 коп. Таким чином, з позивача в дохід держави підлягає стягненню недоплачений судовий збір в сумі 472 грн. 54 коп. (6082,54 грн. - 5610 грн.). Враховуючи задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, яке є вимогою немайнового характеру, судовий збір за розгляд якої сплачено позивачем в повному обсязі, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 1921 грн. 00 коп.

Outcome: partial