Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Назаришин О.Р. звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що банк видав [PERSON] кредит в сумі 15112,54 доларів США на підставі кредитного договору № HMI0AN13214289 від 14 травня 2008 року. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх договірних зобов'язань по поверненню кредиту, станом на 14 травня 2015 р. утворилася заборгованість в сумі 61813,80 доларів США, яку банк просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не з'явився, згідно поданої заяви просить розглянути справу за відсутності представника банку. Відповідач [PERSON] подала заяву про невизнання позову, так як кредит погашений, оскільки автомобіль, на придбання якого був виданий цей кредит, переданий банку в погашення заборгованості. Згідно цієї ж заяви відповідач просить розглянути справу у її відсутності. Справа розглянута за відсутності осіб, які беруть участь у справі, та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах договору, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, яка згідно ст. 549 ЦК України є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. 14 травня 2008 року між кредитодавцем Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк), та позичальником [PERSON] був укладений Кредитно-заставний договір № HMI0AN13214289 (далі - Договір), на виконання якого банком був наданий позичальнику кредит в сумі 15112,55 доларів США на придбання автомобіля SMA-7151 з державним номером [NUMBER], оплати перших страхових платежів за договором, оплати коштів на реєстрацію автомобіля в якості застави в Державному реєстрі та з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту. [PERSON], відповідно до пунктів 6.2.2, 6.2.3, 6.2.4, 17.1.9, 17.7 Договору та Графіку погашення кредиту, який є Додатком 1 до Договору, зобов'язана була щомісяця, з 14 по 18 число кожного місяця до 14 травня 2015 року, на виконання своїх зобов'язань сплачувати Банку щомісячні ануїтетні платежі в сумі 329,66 доларів США, які складаються з частки погашення тіла кредиту, процентів за користування в розмірі 15 % річних та винагороди за резервування ресурсів (залишку кредиту) в розмірі 4,08 % річних, з визначенням у Графіку суми по кожному з цих платежів в конкретному місяці. Сторони у пунктах 14.2 та 14.3 Договору визначили, що у випадку порушення позичальником зобов'язань щодо повернення основної суми боргу, процентів та винагороди, він сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше однієї гривні за кожен день прострочки. Судом не вбачається підстав для стягнення всієї суми заборгованості по кредиту та частини заборгованості по процентах, винагороді за резервування ресурсів та неустойки, виходячи з наступного. Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 13 березня 2012 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитно-заставним договором № HMI0AN13214289 від 14 травня 2008 року, яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 12882,49 доларів США та заборгованості по процентах, винагороді за резервування ресурсів, пені та штрафах станом на 26 липня 2011 року. Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 11 травня 2012 р. рішення суду першої інстанції було змінене в частині розміру стягнення неустойки. За таких обставин суд не може повторно стягнути з [PERSON] заборгованість по тілу кредиту та нарахованих до 26 липня 2011 року процентах, винагороді та неустойці. Позивачем не обґрунтовано, з яких підстав було збільшено розмір заборгованість по тілу кредиту з 12882,49 доларів США у 2011 р., яка включала в себе також і поточну заборгованість, до 12965,90 доларів США у 2015 році, тому вимога стягнути різницю між цими сумами також задоволенню не підлягає. Оскільки доказів виконання вищезазначених рішень суду не надано, тому заборгованість по процентах, винагороді за резервування ресурсів та неустойці підлягає стягненню за період з 27 липня 2011 року. Період стягнення перебуває в межах 5-річного строку позовної давності, визначеної сторонами у п. 14.11 Договору, тому відсутні підстави для відмови в позові за збігом строку позовної давності. З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що з 27 липня 2011 року по 14 травня 2015 року заборгованість по процентах становить 4257,36 доларів США, а заборгованість по винагороді за резервування ресурсів становить 800,02 доларів США, які і підлягають стягненню. Дана заборгованість визначена як різниця заборгованості по процентах згідно графи 11 «Заг. заборг. % (накопич)» та винагороді згідно графи 17 «Заг. заборг. за коміс. (накопич.)» станом на 14 травня 2015 р. та станом на 26 липня 2011 р. Аналогічним чином визначена сума пені, яка становить за цей період 33172,46 долари США. Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру неустойки, виходячи з того, що автомобіль, на придбання якого був наданий кредит, був переданий банку, її чоловік являється інвалідом ІІІ групи по життєво, а сама вона не працює. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом вбачається за можливе задовольнити дане клопотання, враховуючи, що пеня в сумі 33172,46 долари США більш ніж у 6,5 разів перевищує борг у загальній суму 5057,38 долари США по процентах та винагороді. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість зменшення пені до 5500,00 доларів США, які і підлягають стягненню. У пункті 14.9 Договору визначено, що при порушенні позичальником будь-якого грошового зобов'язання за Договором понад 30 календарних днів, Банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити Банку штраф в розмірі 250 грн. та 5 % від суми невиконаного зобов'язання, у зв'язку з чим даний штраф підлягає стягненню. Суд не погоджується з включенням до бази нарахування вищезазначеного 5-тивідсоткового штрафу суми пені, оскільки даний платіж по своїй природі є санкцією за порушення умов договору, а відповідно до ч. 2 ст. 550 ЦК України проценти на неустойку не нараховуються, тому сума штрафу становить 252,87 долари США, яка і підлягає стягненню. Суд також не погоджується з позовною вимогою стягнення пені та штрафів в доларах США, оскільки згідно п. 14.10 сплата неустойки здійснюється у гривнях, а у випадку, якщо кредит виданий в іноземній валюті, штраф сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день сплати, тобто 2296,4482 гривні за 100 доларів США. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог - 62,27 % (з урахуванням суми пені, на яку було зменшено стягнення).

Outcome: partial