Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Представник відповідача Ренійської міської ради позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивачі та їх представник на задоволенні позову наполягали, просили розглянути справу без їх участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.12.2013 р.; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія паспорту та коду [PERSON]; копія паспорту та коду [PERSON], копія технічного паспорту на житловий будинок по вул. Будагяна № 74 в м. Рені Одеської області, копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.06.1988 р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії від 12.01.2016 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON] є дітьми нині померлої [PERSON] За життя [PERSON] належало право власності на: - житловий будинок з надвірними спорудами , розташований за адресою: м. Рені по вул. Будагяна, 74, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.06.1988 р., реєстр № 1462, технічного паспорту на житловий будинок складений Ренійським БТІ від 24.12.2015 р. - майновий пай в сільськогосподарському виробничому кооперативі «Ніва», Одеська область м Рені вул. Леніна, 1, на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії ОД-ХХ № 03944 від 19.02.2009 р., успадкованого після смерті чоловіка [PERSON], померлого 28.09.2005 року. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, 03.01.2006р. - померла. Після смерті матері позивачів відкрилась спадщина на вищезазначені житловий будинок та майновий пай. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачі (як спадкоємці першої черги за законом) звернулися до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. За зверненням позивачки нотаріусом було заведено спадкову справу. 20.12.2013 р. позивач було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого належний померлій [PERSON] майновий (пай) в порядку спадкування перейшло до позивачів. Пізніше, при зверненні позивачів до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок, їм в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючого документу, реєстрацію якого було проведено в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, щодо спадкового будинку, які позивачі не змогли надати, у звязку із тим, що матір позивачів під час життя не зареєструвала належним чином нерухоме майно в названому реєстрі, тобто не провела державну реєстрацію права власності, про що 12.01.2016р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадковий будинок, як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON] і вважають, що має всі законні підстави для визнання за ними права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1228 ЦК України вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачі у справі є спадкоємцями першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Вони у передбачений законом строк подали нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважаються такими, що її прийняли. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачі прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки їх воля, як спадкоємців за законом, була виражена у їх діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вони не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво за причинами, вказаними нотаріусом, у звязку із чим в даний час позивачі вимушені звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає, що позивачі є субєктами набуття права власності на обєкт нерухомості, що становить предмет спору, з підстав прийняття спадщини за законом, однак, з незалежних від них причин вони не можуть оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на спадщину, у звязку із чим були вимушені звернутися за захистом прав та інтересів до суду. З урахуванням викладених позивачами та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачів щодо визнання за ними права власності на спадкове майно.

Outcome: approved