Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Представник кредитної спілки «Надія» звернувся до Купянського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у сумі 31314 грн. 10 коп., посилаючись на те, що 10 січня 2014 року відповідач [PERSON] уклала договір кредиту №4908 із кредитною спілкою «Надія». Відповідно до умов договору кредиту №4908, кредитна спілка «Надія» зобовязалася надати [PERSON] кредит у розмірі 25000,00 грн. терміном 12 місяців з 10 січня 2014 року по 10 січня 2015 року, під проценти, виходячи зі ставки 60% річних. Узяті на себе зобовязання відповідач належним чином не виконала, допустивши прострочення платежів, у результаті чого станом на 31 жовтня 2016 року заборгованість по кредитному договору становить 31314,10 грн. В добровільному порядку відповідач відмовляється погасити заборгованість у звязку з чим позивач був вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором для захисту своїх цивільних прав. Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог та повідомив, що на час коли відповідачу надавався кредит, кредитній установі не потрібно було мати ліцензію на здійснення даної фінансової операції. Також зазначив, що для залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, використання таких коштів для надання кредитів кредитна спілка зобовязана отримати ліцензію на здійснення діяльності по залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки. Для надання фінансових кредитів за рахунок залучення коштів (кредитів банків, коштів інших установ та організацій) кредитна спілка зобовязана отримати ліцензію на здійснення діяльності кредитної спілки з надання фінансових кредитів за рахунок залучення коштів, крім внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки. Тому, представник наполягав на тому, що діяльність кредитної спілки з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної спілки, а також коштів обєднаних кредитних спілок, залучення кредитною спілкою, що є їх членом, та коштів спільних фінансових фондів асоціацій кредитних спілок, утворення їх членами, не потребує отримання ліцензії. Також зазначив, що кошти [PERSON] видавалися із капіталу кредитної спілки. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги не визнає та заперечує проти їх задоволення. Крім того, надала до суду письмові заперечення з приводу заявлених позовних вимог у яких зазначила, що відповідно до п. 10 частини 3 ст. 18 Закону України «Про Захист прав споживачів», установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору є несправедливими умовами договору, що можуть бути визнані недійсними. Зі слів відповідача позивачем не було роз'яснено йому про реальну відсоткову ставку річних, також перед оформленням договору відповідачу не було надано час на ознайомлення із договором кредиту. Тому, відповідач вважає, що позивач скориставшись складним становищем відповідача в матеріальному відношенні без роз'яснення умов запропонував кредитний договір із порушенням принципу добросовісності. Крім того, посилалася на те, що відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови угоди є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором (п. 5 ч. З ст. 18). Також вказала, що кредитна спілка не мала ліцензії на здійснення фінансової діяльності по видачі кредитів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності було встановлено насті факти та відповідні ним правовідносини. 27 лютого 2008 року відповідач надала до кредитної спілки «Надія» заяву з проханням прийняти її в члени кредитної спілки. За результатами розгляду заяви [PERSON] було зараховано до членів кредитної спілки та надано членський номер №1510 (а.с. 6). 10 січня 2014 року відповідач [PERSON] подала заяву кредитному комітету «Надія» з проханням надати кредит у сумі 25000,00 грн., після чого уклала договір кредиту №4908 із кредитною спілкою «Надія». Відповідно до умов договору кредиту №4908, кредитна спілка «Надія» зобовязалася надати [PERSON] кредит у розмірі 25000,00 грн. терміном 12 місяців з 10 січня 2014 року по 10 січня 2015 року, під проценти, виходячи зі ставки 60% річних (а.с. 4-5, 7). Згідно видаткового касового ордеру №15 від 10 січня 2014 року, [PERSON] отримала через касу кредитної спілки «Надія» кредит у розмірі 25000,00 грн. (а.с. 8). Позивачем умови кредитного договору виконано та надано кредит в сумі визначеній кредитним договором. В період дії кредитного договору позичальник не дотримувався умов кредитного договору, а саме: не здійснювала щомісячного погашення кредиту та не сплачувала відсотки у розмірах та у строки, визначені договорами. В результаті не виконання боржником зобовязання утворилась заборгованість на загальну суму 31314,10 грн., з яких: -17471, 00 грн. - основна сума; -5108, 10 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -8735,50 грн. - штрафні санкції (а.с. 9). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст. 610 ЦК України). Відповідно до\~ст.549 ч.3 ЦК України\~пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про визнання кредитного договору частково недійсним» №6-1285св14 від 26 березня 2014 року визначено, що фінансова послуга - це операція з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Фінансовою, зокрема, вважається послуга з надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту. Право на здійснення операцій з надання фінансових послуг належить фінансовим установам, а також якщо це прямо передбачено законом фізичним особам - суб'єктам підприємницької діяльності (ч. 1 ст. 5 Закону). Надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа (ч. 3 ст. 5 цього ж Закону). Згідно з пп. 3, 4 ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», уповноважений орган у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Частина 2 ст. 34 вищевказаного закону передбачає, що здійснення діяльності, зазначеної у ч. 1 цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про кредитні спілки» також передбачає, що ліцензуванню в кредитній спілці підлягає діяльність по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також інші види діяльності відповідно до закону. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Абзацом 2 ч. 1 ст. 21 зазначеного Закону передбачено, що кредитна спілка надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі. Виходячи з аналізу зазначених правових норм і змісту ч. 3 ст. 5, п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність кредитноїустанови з надання фінансових кредитів членам своєї спілки за рахунок капіталу самої кредитної установи (який формується з внесків членів кредитної спілки) не потребує отримання ліцензії, на відміну від діяльності з надання кредитів іншим особам або надання кредитів за рахунок залучених коштів, яка потребує ліцензування. З матеріалів справи вбачається, що спір у справі виник із договірних зобов'язань, а саме укладеного між кредитною спілкою «Надія» та [PERSON] кредитного договору, згідно якого остання отримала кредитні кошти в розмірі 25000.00 грн., зі сплатою відповідних відсотків, з кінцевим строком повернення - 10 січня 2015 року (а.с. 4-5). Відповідно до п. 1.1. розділу І Ліцензійних умов провадження діяльності кредитних спілок з надання фінансових послуг, затверджених Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 02 грудня 2003 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 грудня 2003 року (далі\~ліцензійні умови), залучені кошти\~це грошові кошти, залучені кредитними спілками від банків, інших установ та організацій, крім коштів об'єднаних кредитних спілок, залучених кредитними спілками, що є їх членами та коштів спільних фінансових фондів асоціацій кредитних спілок, утворених їх членами. Пункт 1.2 вказаних ліцензійних умов передбачає необхідність отримання двох видів ліцензій: ліцензію на здійснення діяльності по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки - для здійснення фінансової діяльності, пов'язаної із залученням внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, використання таких коштів для надання їм кредитів; ліцензію на здійснення діяльності кредитної спілки з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів, крім внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки - для залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, використання таких коштів для надання їм кредитів. Судом встановлено, що [PERSON] з 27 лютого 2002 року являється членом кредитної спілки «Надія», а також те, що кредитна спілка «Надія» надала [PERSON] позику за рахунок капіталу самої кредитної спілки, що підтверджується довідкою №93 від 22 грудня 2016 року. Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії кредитної спілки на момент укладення спірного кредитного договору були правомірними та не потребували отримання ліцензії. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги кредитної спілки «Надія» знайшли підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved