Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що з 26 квітня 2011 року по 27 квітня 2018 року [PERSON] знаходився у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго». 27 квітня 2018 року був звільнений з посади електромонтера з експлуатації розподільних мереж 3 групи. Під час заходження у трудових правовідносинах позивачу відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата, грошова компенсація за невикористані дні відпустки та вихідна допомога у розмірі 46763, 85 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 46763, 85 грн. Ухвалою судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 20.09.2018 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Представник позивача у судовому засіданні уточнив позовні вимоги просить стягнути з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь гр. [PERSON] середній заробіток за період затримки розрахунку в розмірі 43803, 00 грн. та судові витрати у розмірі 3700, 00 грн. Відповідачем наданий відзив на позов, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки станом на 30.11.2018 року позивачу повністю погашено заборгованість із заробітної плати, просить розглянути справу без їх участі. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно зі\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст.ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго» з 26.04.2011 року по 27 квітня 2018 року, остання посада на підприємстві електромонтер з експлуатації розподільних мереж 3 групи кваліфікації. Згідно трудової книжки БТ-1 №5454962 Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» та позивач, після змін в організаційній структурі управління, продовжив працювати на вищевказаній посаді Оріхівського району електричних мереж ПАТ «Запоріжжяобленерго». 27.04.2018 року [PERSON] звільнено за ч.3 ст.38 КЗпПУ за власним бажання у звязку із невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та умов колективного договору, про що було видано наказ № 1699-к від 26.04.2018 року та внесено запис до трудової книжки БТ-1 №5454962 під № 54 /а.с.5-6/. Виходячи із повідомлення, виданого ПАТ «Запоріжжяобленерго» позивачеві при звільненні, з вересня 2017 року відповідач не в повному обсязі виплачував позивачу заробітну плату. На день звільнення позивача, борг ПАТ «Запоріжжяобленерго» по заробітній платі складав 46763,85 грн., що підтверджується довідкою № 616 від 08.06.2018 року /а.с.7/. Згідно довідки, наданій відповідачем, зазначено, що станом на 19.11.2018 року заборгованість перед позивачем складає 42617,92 грн. /а.с.42/ Як вказано відповідачем у відзиві на позовну заяву станом на 30.11.2018 року позивачу повністю погашено заборгованість із заробітної плати, що також підтвердив представник позивача у судовому засіданні /а.с.53, 60/. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче визначеної законом. Право на своєчасне отримання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, який не перевищує 14 календарних днів. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що підляга ють до сплати, проводиться в день звільнення. Судом встановлено, що на час звільнення позивача відповідач не провів з ним розрахунок. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 КЗпП України). Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року розяснив, що суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно до довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго», середньоденна заробітна плата позивача складала 292,02 грн. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року та від 01 березня 2017 року. В період часу з 27.04.2018 року по 30.11.2018 року (день звільнення з посади по день погашення заборгованості із заробітної плати ) кількість робочих днів становить 150 днів. Середньоденна заробітна плата позивача складала 292,02 грн. Тому за період часу з 27.04.2018 року по 30.11.2018 року сума середнього заробітку за весь період затримки розрахунку складає 43803,00 грн. (292,02 грн.*150 днів=43803,00 грн.) без урахування всіх податків та зборів. У звязку із зазначеним, суд приходить до висновку про те, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, як законні та обґрунтовані. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. На підставі п.1.ч.1\~ст.5 ЗУ «Про судовий збір»\~позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому\~ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. З акту наданих послуг від 16.01.2019 року та копій квитанцій вбачається, що позивач здійснив витрати на правову допомогу у розмірі 3700,00 гривень. Статтею 137 ЦПК України\~встановлено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відтак, беручи до уваги наведене вище, а також враховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт і послуг, що стосуються підготовки позову та розгляду справи в суді, час, витрачений адвокатом на надання послуг та обсяг таких послуг, а також значення справи для позивача, те, що представником позивача було заявлено клопотання про стягнення витрат на правову допомогу та було подано докази понесення таких витрат, суд приходить до висновку, що про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3700,00 гривень.

Outcome: approved