Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся з позовом до Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції про зобовязання вчинити певні дії, що полягають у поверненні транспортного засобу власнику ТЗ. Ухвалою суду від 14.05.2018 року на підставі заяви представника позивача [PERSON], частину позовних вимог залишено без розгляду. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що09.06.2017 року о 13. год. 51 хв. інспектором роти № 3 батальйону № 4 УПП в м. Кривому Розі ДПП рядовим поліції [PERSON] було здійснено огляд, тимчасове затримання та доставляння на зберігання на спеціальну стоянку належний [PERSON] транспортний засіб IVECO S2, д/н [NUMBER]. Зі слів інспектора підставою таких дій була постанова ГУЮ у Дніпропетровській області від 01.03.2016 року, у виконавчому провадженні № 50017972. Акт огляду та тимчасового затримання авто, а також дії інспектора вважає неправомірними, такими що порушують конституційні права [PERSON]. Станом на 09.06.2017 року дане виконавче провадження закінчено. Письмові звернення до УПП про скасування акту, останні ігнорують.Тому представник позивач звернувся до суду та просить зобовязати відповідача вчинити дії, щодо повернення власнику [PERSON] автомобіля [NUMBER]. Представник позивача [PERSON] всудове засідання не зявився, однак до його початку надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала клопотання про перенесення судового засідання у звязку з зайнятістю в іншому судовому засіданні у кримінальній справі, у задоволенні якого суд відмовляє з наступних підстав. У відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобовязані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «[PERSON] проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи. Згідно ж п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у раз і неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших учасників справи. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження неможливості прибути у судове засідання, призначене на 14.05.2018 року представник відповідача [PERSON] не надала жодного доказу. Крім того, суд зазначає, що судові засіданні по даній справі неодноразово відкладались за клопотаннями представника відповідача. Судом взято до уваги заперечення представника відповідача від 11.10.2017 року згідно яких просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову зазначила, що ТЗ IVECO S2, д/н [NUMBER], який належить [PERSON], згідно обліку бази «Рубіж» постановою відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у виконавчому провадження № 50017972 оголошено в розшук. Даний факт підтверджується витягами з бази даних «Наіс» та «Рубіж». Тому, дії інспектора вважає правомірними та законними, а акт таким, що складений обґрунтовано та відповідно норм закону. Враховуючи викладене, суд проводить судове засідання без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає вимогамст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відтак, розгляд справи продовжено за нормами ЦПК в редакції від 15.12.2017 року. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АЕС 285421, автомобіль марки IVECO, модель S2, д/н [NUMBER], 2003 року випуску належить [PERSON] (а.с. 9). Між тим, інспектором роти № 3 батальйону № 4 УПП в м. Кривому Розі ДПП рядовим поліції [PERSON] 09.06.2017 року о 13 год. 31 хв. було оглянуто та тимчасово затримано транспортний засіб марки IVECO, модель S2, д/н [NUMBER] на спеціальну стоянку за адресою: вул. Волгоградська, 11. Тимчасове затримання, зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках та їх повернення регламентовано Постановою КМУ від 17.12.2008 №1102Про затвердження Порядку тимчасового затримання, зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках та їх повернення (далі - Порядок). Відповідно до Порядку, тимчасове затримання транспортного засобу здійснюється також у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 36 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно пункту 8 Порядку, про тимчасове затримання транспортного засобу боржника поліцейський письмово повідомляє державному виконавцю, приватному виконавцю не пізніше наступного робочого дня з дня затримання із зазначенням місця зберігання транспортного засобу. Згідно до пунктів 12, 13 вказаного Порядку повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред'явлення відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення або протоколу про адміністративне правопорушення у разі їх складення. Вилучення тимчасово затриманого транспортного засобу боржника із спеціального майданчика чи стоянки здійснюється державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі вимоги. Витрати з транспортування і зберігання транспортного засобу боржника на спеціальному майданчику чи стоянці компенсуються органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем після вилучення транспортного засобу із спеціального майданчика чи стоянки за рахунок коштів виконавчого провадження у порядку, встановленому спільним наказом МВС та Мін'юсту. Згідно листа Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області встановлено, що на виконанні у відділу в період з 05.02.2016 року по 06.09.2016 року перебувало виконавче провадження № 50017972 з виконанням виконавчого листа № 210/3162/15-ц від 09.12.2015 року, виданий Інгулецьким районним судом м. Кривого рогу, на підставі рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/03-03/10/724 від 11.06.2007 року в сумі 144432,40 доларів США. До відділу 05.09.2016 року надійшов лист від 31.08.2016 року №14511/16 за підписом судді Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу [PERSON] про повернення виконавчого документа без виконання. Державним виконавцем 06.09.2016 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 5). До того ж, відповідно постанови від 27.10.2016 року в.о. начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, проведено перевірку вище зазначеного виконавчого провадження, скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження № 50017972 від 06.09.2016 року, постанову по арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.02.2016 року ВП № 50017972,та постанову про розшук майна боржника від 23.02.2016 року ВП № 50017972, а також знято арешт з майна боржника, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.06.2016 року ВП № 50017972(а.с. 6-8). У відповідності до ч. 1 ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції станом на момент вчинення дій) у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження. Тобто, фактично на час огляду та тимчасового затримання 09.06.2017 року транспортного засобу - автомобіль марки IVECO, модель S2, д/н [NUMBER], який належить [PERSON], у інспектора роти № 3 батальйону № 4 УПП в м. Кривому Розі ДПП рядового поліції [PERSON] були відсутні підстави для вчинення таких дій. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном та вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав. Згідно ч. 3ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Положенням ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд вважає вимоги представника позивача [PERSON] - [PERSON]. доведеними, та такими що підлатають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 640,00 грн. компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved